У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

1 квітня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого суддів: Ткачука О.С., Висоцької В.С., Колодійчука В.М., Коротуна В.М., Умнової О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Порто-Франко» до ОСОБА_6, товариства з додатковою відповідальністю «Агропромсервіс» про стягнення заборгованості за кредитним договором шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, за зустрічним позовом товариства з додатковою відповідальністю «Агропромсервіс» до публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Порто-Франко», ОСОБА_6 про визнання такими, що припинились, правовідносини за договором іпотеки, за касаційною скаргою товариства з додатковою відповідальністю «Агропромсервіс» на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 05 серпня 2014 року, ухвалу апеляційного суду Одеської області від 19 листопада 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2013 року публічне акціонерне товариство акціонерний банк «Порто-Франко» (далі ПАТ АБ «Порто-Франко», банк) звернулося до суду з позовом, в якому просило в рахунок відшкодування заборгованості ОСОБА_6 за укладеним ним з ПАТ АБ «Порто-Франко» кредитним договором від 17 жовтня 2005 року у розмірі 12 886 574,70 грн, звернути стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором від 17 жовтня 2005 року, шляхом продажу з прилюдних торгів нерухомого майна, переданого в іпотеку, а саме: нежитлової будівлі АДРЕСА_1, загальною площею 8167,5 кв.м, що розташована на земельній ділянці розміром 13144 кв.м, яка складається з: літ «А,Б» - адміністративні будівлі, літ «Г, Г1, Г2, ГЗ», «К»; «М, МІ, М2» - склади; літ. «И, Л» - ангари; літ. «Ф» - побутове приміщення, літ «У» - туалет, 1-5 - огорожа, І - мостіння, що належать товариству з додатковою відповідальністю «Агропрмсервіс» (далі ТДВ «Агропромсервіс»), визначивши початкову ціну продажу в розмірі 7 248 578 грн, а також стягнути з ОСОБА_6 на користь позивача суму судового збору.

Позов мотивовано тим, що 17 жовтня 2005 року між АКБ «Порто-Франко» та ОСОБА_6 був укладений кредитний договір відзивної кредитної лінії, відповідно до умов якого банком надавалась відзивна кредитна лінія на поточні витрати в розмірі 600 000 доларів США з 17 жовтня 2005 року по 16 жовтня 2008 року з платою за користування кредитними коштами у розмірі 12% річних. У якості забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, між ТДВ «Агропромсервіс» та АКБ «Порто-Франко» був укладений договір іпотеки від 17 жовтня 2005 року, відповідно до п. 1.3 якого в іпотеку банку передано нерухоме майно, а саме: нежитлова будівля, що належать ТДВ «Агропрмсервіс». Станом на 16 липня 2014 року, у зв'язку з порушенням умов кредитного договору ОСОБА_6 виникла заборгованість за кредитним договором у розмірі 1 099 718 доларів США, що еквівалентно 12 886 574,70 грн, яку банк просив стягнути шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

У січні 2014 року ТДВ «Агропромсервіс» подало зустрічний позов, в якому просило визнати такими, що припинились, правовідносин за договором іпотеки від 17 жовтня 2005 року, укладеного між ТДВ «Агропромсервіс» та АКБ «Порто-Франко».

Зустрічний позов мотивовано тим, що основне зобов'язання ОСОБА_6 перед ПАТ АБ «Порто-Франко» було змінено, а саме збільшено строки повернення грошових коштів до 2023 року, без згоди ТДВ «Агропромсервіс», що є підставою для припинення його зобов'язань по договору іпотеки.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 5 серпня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 19 листопада 2014 року, первісний позов задоволено частково. В рахунок відшкодування заборгованості ОСОБА_6 за укладеним ним з ПАТ АБ «Порто-Франко» кредитним договором від 17 жовтня 2005 року у розмірі 12 886 574,70 грн, з яких: заборгованість по кредиту - 7 006 270,75 грн, заборгованість по відсоткам за користування кредитом - 827 732,03 грн, пеня за 12 міс. - 5 052 571,92 грн, звернуто стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором від 17 жовтня 2005 року, посвідченим приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, Задорожнюк В.К., 17 жовтня 2005 року за реєстровим № У-463, шляхом продажу з прилюдних торгів нерухомого майна, переданого в іпотеку, а саме: нежитлової будівлі під АДРЕСА_1, загальною площею 8167,5 кв.м, що розташована на земельній ділянці розміром 13144 кв.м, яка складається з: літ «А,Б» - адміністративні будівлі, літ «Г, Г1, Г2, Г3», «К»; «М, М1, М2» - склади; літ. «И, Л» - ангари; літ. «Ф» - побутове приміщення, літ «У» - туалет, 1-5 - огорожа, І - мостіння, що належать ТДВ «Агропрмсервіс». Визначено спосіб реалізації предмету іпотеки шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження». Встановлено початкову ціну продажу предмета іпотеки для його подальшої реалізації на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки нерухомого майна, проведеної суб'єктом оціночної діяльності незалежним експертом під час проведення виконавчих дій. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Зустрічний позов залишено без задоволення.

ТОВ «Агропромсервіс», не погоджуючись з даними рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій подало касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить їх скасувати із закриттям провадження у справі в частині вимог за позовом ПАТ АБ «Порто-Франко» до ТДВ «Агропромсервіс» про звернення стягнення на предмет іпотеки. В іншій частині, ухвалити нове рішення яким відмовити у задоволенні вимог ПАТ АБ «Порто-Франко» до ОСОБА_6 та задовольнити зустрічний позов.

Заслухавши доповідь судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційну скаргу слід задовольнити частково, виходячи з наступного.

Суд першої інстанції, частково задовольняючи позов про звернення стягнення на предмет іпотеки виходив з того, що невиконання ОСОБА_6 умов кредитного договору в частині сплати процентів за користування коштами та самого кредиту є доведеним фактом. Згідно розрахунку банку, який не був спростований відповідачем, станом на 16 липня 2014 року ОСОБА_6 більш ніж дев'ять місяців не виплачує банку заборгованість по нарахованим відсоткам. Дані дії також є порушенням вимог п. 3.10 кредитного договору від 17 жовтня 2005 року, яким встановлено, що у випадку відсутності можливості повернути всю суму кредиту та відсотки по ньому, ОСОБА_6 зобов'язаний в 3-денний строк до настання, передбачених даним договором строків, повідомити про це банк. ОСОБА_6 не повідомляв банк про неспроможність сплачувати проценти.

Пунктом 4.2 кредитного договору передбачено, що банк має право достроково стягнути з позичальника кредит і нараховані проценти за наявністю наступних випадків: невиконання позичальником п. 3.10 даного кредитного договору; настання одного з випадків, передбачених п.3.12 кредитного договору; у разі неявки позичальника більше 5 днів в банк за його письмовою вимогою, направленою по вказаній в реквізитах даного договору адресі, в незалежності від причин неявки; в інших випадках погрози повернення банку кредиту та сплати процентів за користування кредитом.

З урахуванням наведеного та посилаючись на положення ст.ст. 41, 43 Закону України «Про іпотеку» суд першої інстанції дійшов висновку про наявність правових підстав для звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову щодо припинення правовідносин за договором іпотеки, суд першої інстанції, виходив з того, що підписанням додаткового договору до договору іпотеки від 31 січня 2011 року ТДВ «Агропромсервіс» надало свою згоду на збільшення строку користування кредитом та на збільшення розміру процентної ставки. товариство погодило, що всі інші зміни до кредитного договору, які будуть в нього внесені, будуть забезпечуватись іпотечним договором без внесення відповідних змін до самого іпотечного договору. За таких обставин, доводи позивача за зустрічним позовом про те, що він не давав свою згоду на зміну умов кредитного договору спростовуються додатковим договором до договору іпотеки. ТДВ «Агропромсервіс» 17 жовтня 2005 року погодило внесення будь-яких змін до кредитного договору. Тому у позивача за зустрічним позовом немає підстав стверджувати, що зміни до кредитного договору були внесені без згоди іпотекодавця.

Апеляційний суд погодився з такими висновками місцевого суду та залишив ухвалене ним рішення без змін, вважаючи його законним і обґрунтованим, таким, що відповідає фактичним обставинам справи.

З такими висновками суду апеляційної інстанцій погодитися не можна, оскільки вони зроблені без належного з'ясування дійсних обставин справи, прав та обов'язків сторін, без належної оцінки наявних у матеріалах справи доказів, з огляду на наступне.

Згідно зі ст.ст. 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Згідно ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Вказаним вимогам рішення суду апеляційної інстанції не відповідає.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 17 жовтня 2005 року між Акціонерним комерційним банком «Порто-Франко» та ОСОБА_6, був укладений кредитний договір відзивної кредитної лінії. Пунктом 1.1 договору передбачено, що банком надавалась відзивна кредитна лінія на поточні витрати у розмірі 600 000 доларів США з 17 жовтня 2005 року по 16 жовтня 2008 року з платою за користування кредитними коштами у розмірі 12% річних.

Для забезпечення належного виконання зобов'язання по кредитному договору товариством з додатковою відповідальністю «Агропромсервіс» та ПАТ АБ «Порто-Франко» був укладений договір іпотеки від 17 жовтня 2005 року, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Задорожнюк В.К., згідно із яким предметом іпотеки є нерухоме майно, а саме: нежитлова будівля під АДРЕСА_1, загальною площею 8167,5 кв.м, що розташована на земельній ділянці розміром 13 144 кв.м, яка складається в цілому з: нежитлової будівлі АДРЕСА_1, загальною площею 8167,5 кв.м, що розташована на земельній ділянці розміром 13144 кв.м, яка складається з: літ «А,Б» - адміністративні будівлі, літ «Г, Г1, Г2, ГЗ», «К»; «М, МІ, М2» - склади; літ. «И, Л» - ангари; літ. «Ф» - побутове приміщення, літ «У» - туалет, 1-5 - огорожа, І - мостіння, що належать товариству з додатковою відповідальністю «Агропрмсервіс». Інвентарна вартість об'єкта іпотеки на момент укладання договору іпотеки становила 400 000 доларів США. Заставна вартість предмету іпотеки визначена сторонами у сумі 7 248 578 грн.

Додатковою угодою № 2 від 27 серпня 2008 року до кредитного договору збільшений розмір відсоткової ставки за користування кредитом з 12 до 13% річних.

Також ОСОБА_6 звернувся до банку з заявою про продовження строку виконання зобов'язання за кредитним договором. У зв'язку з цим, строк погашення заборгованості був продовжений до 16 січня 2009 року. Процентна ставка підвищена до 14.5% річних. Дані зміни були оформлені додатковою угодою №3 від 16 жовтня 2008 року до кредитного договору від 17 жовтня 2005 року.

Додатковою угодою №4 від 10 грудня 2008 року до кредитного договору від 17 жовтня 2005 року сторони домовилися перенести строк виплати нарахованих відсотків за листопад та грудень 2008 року на 16 січня 2009 року, тобто дату повного розрахування ОСОБА_6 по кредитному договору.

14 січня 2009 року та 31 січня 2011 року були укладені додаткові договори про внесення змін до договору іпотеки, якими відображалися зміни, що вносились до кредитного договору на підставі додаткових угод.

16 січня 2009 року укладена додаткова угода №5 до кредитного договору, відповідно до якої строк користування кредитними коштами ОСОБА_6 був продовжений до 14 січня 2011 року.

Додатковою угодою №6 від 14 січня 2011 року до кредитного договору від 17 жовтня 2005 року вносились зміни до п.1.1 кредитного договору, проте розмір відсоткової ставки не переглядався і залишився на період з 16 жовтня 2008 року по 14 липня 2011 року 14,5% річних. Змінами були відображені усі раніше прийняті доповнення до кредитного договору.

Додатковою угодою № 9 від 14 грудня 2011 року до кредитного договору строк користування кредитними коштами продовжений до 14 березня 2012 року.

Разом з тим, до 14 березня 2012 року боржник не розрахувався з банком.

В подальшому, була укладена додаткова угода №10 від 14 березня 2012 року, якою кінцевий строк виплат по кредиту переносився на 14 березня 2013 року та встановлювалась пеня в розмірі 0,5% від суми простроченого платежу за кожен день прострочки. Банк отримав можливість перевіряти фінансовий стан боржника та його сім'ї.

4 жовтня 2012 року ПАТ АБ «Порто-Франко» задовольнив клопотання ОСОБА_6 про перенесення строків виплати щомісячних платежів по кредитному договору по 25-те число кожного місяця та встановили розмір відсоткової ставки за користування кредитом на рівні 14,5% річних. Дані зміни були відображені в кредитному договорі шляхом прийняття додаткової угоди №11 від 10 жовтня 2012 року.

Додатковою угодою № 13 від 22 березня 2013 року строк користування кредитними коштами продовжений до 20 вересня 2013 року, а додатковою угодою №15 від 20 вересня 2013 року, строк користування кредитними коштами продовжений до 19 березня 2014 року. Пунктом 3 цієї угоди сторони визначили, що строки позовної давності по вимогам про стягнення кредиту, процентів за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафів встановлюються тривалістю п'ять років.

ОСОБА_6 не здійснює погашення кредитної заборгованості, виплати відсотків за користування кредитом та порушує вимоги кредитного договору.

Згідно додаткової угоди №14 від 18 липня 2013 року, викладено п. 3.8 кредитного договору в наступній редакції, а саме: "Не пізніше 02 серпня 2013 р. оплатити відсотки, нараховані за користування кредитними коштами в червні 2013 р. Не пізніше 27 серпня 2013 р. оплатити відсотки, нараховані за користування грошовими коштами в липні 2013 року Починаючи з вересня 2013 року сплачувати відсотки за користування кредитними коштами щомісячно з 1-го по 25-те число місяця, наступного за звітним, і при повному погашенні кредиту від фактичної заборгованості по кредиту на рахунок НОМЕР_1. У випадку, якщо число сплати відсотків випадає на вихідний день, відсотки сплачуються в перший, наступний за ним робочий день».

Разом з тим, проценти за користування кредитом ОСОБА_6 з березня 2013 року не сплачувались.

Згідно розрахунку банку, станом на 16 липня 2014 року ОСОБА_6 більш ніж дев'ять місяців не виплачує банку заборгованість по нарахованим відсоткам, що є порушенням вимог п. 3.10 кредитного договору, яким встановлено, що у випадку відсутності можливості повернути всю суму кредиту та відсотки по ньому, ОСОБА_6 зобов'язаний в 3-денний строк до настання, передбачених даним договором строків, повідомити про це банк.

Про неспроможність сплачувати проценти ОСОБА_6 банку не повідомляв.

Відповідно до розрахунку банку, розмір заборгованості ОСОБА_6 станом на 16 липня 2014 - року складає 1 099 718 доларів США, з яких: заборгованість по кредиту - 597 903,03 доларів США; заборгованість за відсотками - 70 637,22 доларів США; пеня за 12 місяців - 431 177,75 долара США.

У зв'язку з порушенням умов кредитного та іпотечного договорів позичальником, ПАТ АБ «Порто-Франко» звернулося до ОСОБА_6 та до ТДВ «Агропромсервіс» з письмовою вимогою про дострокове повернення кредиту, що передбачено п.3.12 кредитного договору.

Пунктом 4.2 кредитного договору передбачено, що банк має право достроково стягнути з Позичальника кредит і нараховані проценти за наявністю наступних випадків: невиконання позичальником п.3.10 даного кредитного договору; настання одного з випадків, передбачених п.3.12 кредитного договору; у разі неявки позичальника більше 5 днів в банк за його письмовою вимогою, направленою по вказаній в реквізитах даного договору адресі, в незалежності від причин неявки; в інших випадках погрози повернення Банку кредиту та сплати процентів за користування кредитом.

Встановивши вказані обставини суди попередніх інстанцій дійшли висновку про наявність правових підстав для звернення стягнення на предмет іпотеки в силу ст.ст. 41, 43 Закону України «Про іпотеку».

Суди також виходили з безпідставності вимог зустрічного позову, відмовляючи у їх задоволенні, оскільки підписанням додаткового договору до договору іпотеки від 31 січня 2011 року ТДВ «Агропромсервіс» надало свою згоду на збільшення строку користування кредитом та на збільшення розміру процентної ставки. Згідно висновків судів товариство погодило, що всі інші зміни до кредитного договору, які будуть в нього внесені, будуть забезпечуватись іпотечним договором без внесення відповідних змін до самого іпотечного договору. ТДВ «Агропромсервіс» ще 17 жовтня 2005 року погодило внесення будь-яких змін до кредитного договору.

Разом з тим, переглядаючи рішення суду першої інстанції апеляційний суд не надав належної оцінки доводам ТОВ «Агропромсервіс» щодо припинення договору іпотеки з 17 жовтня 2008 року.

Договір іпотеки забезпечував кредитні правовідносини на строк до 16 жовтня 2008 року.

За час дії кредитного договору між банком та позичальником (ОСОБА_6) було укладено декілька додаткових угод про зміну строку виконання зобов'язань та збільшення процентної ставки за договором з 12 % річних до 13 % річних, а в подальшому до 14,5 % річних та збільшення відповідальності боржника за невиконання зобов'язань за договором.

ТДВ «Агропромсервіс» посилалось на те, що 29 січня 2009 року між АБ «Порто-Франко» та ВАТ «Агропромсервіс» було укладено додатковий договір про внесення змін до договору іпотеки, яким сторони оформили припинення своїх взаємовідносин, виключивши з договору положення про предмет іпотеки, наявність заставної, права та обов'язки сторін, тощо. Вказані умови договору є істотними, відповідно до ст. 18 Закону України «Про іпотеку». Тобто, сторонами було підтверджено припинення правовідносин за договором іпотеки від 17 жовтня 2005 року.

Після припинення дії договору іпотеки, 31 січня 2011 року, сторони уклали ще один додатковий договір про внесення змін до договору іпотеки, де сторони вказали на продовження строку кредитних відносин до 14 липня 2011 року та погодили доповнити договір іпотеки пунктом 8.4.1, згідно із яким, сторони дійшли згоди, що у разі внесення змін до кредитного договору щодо зміни строку повернення кредиту, суми кредитної лінії, розміру відсотків за користування кредитом (в тому числі при його збільшенні) та штрафних санкцій, зміни до іпотечного договору не вносяться, і строк повергнення кредиту, сума кредитної лінії, розмір відсотків та штрафних санкцій у випадку звернення стягнення на предмет іпотеки підтверджуватиметься відповідними договорами про внесення змін до Кредитного договору.

Вказаних обставин суд апеляційної інстанції не перевірив, доводам апеляційної скарги ТДВ «Агропромсервіс» належної оцінки не дав.

Встановлення вказаних обставин має істотне значення для правильного вирішення справи з урахуванням того, що зміни до договору, який припинив свою дію, не передбачені законодавством та суперечать принципам цивільного права, а як самостійний договір, така угода не породжує жодних прав та обов'язків, не містить істотних умов договору іпотеки.

Також апеляційним судом не перевірено обставини щодо державної реєстрації договору іпотеки та змін до нього.

В ході розгляду даної справи апеляційним судом не дотримано вимог ч.4 ст.10 ЦПК України щодо обов'язку сприяти всебічному і повному з'ясуванню обставин справи.

Апеляційним судом не надано мотивування усім доводам сторін у справі, зокрема доводам апеляційної скарги ТДВ «Агропромсервіс», що є обов'язковим елементом справедливого судового розгляду (ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

Зазначене вище свідчить про порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, що унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, що в свою чергу призвело до поспішного вирішення спору.

Під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд належним чином не перевірив законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги. Свої висновки належним чином не мотивував.

За таких обставин, ухвалене судом апеляційної інстанції рішення не може вважатися законним і обґрунтованим, у зв'язку із чим, відповідно до ст.ст.336, 338 ЦПК України його слід скасувати з передачею справи на новий розгляд до цього ж суду.

Керуючись ст.ст. 335, 336, 338, 344, 345 ЦПК України, Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу товариства з додатковою відповідальністю «Агропромсервіс» задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Одеської області від 19 листопада 2014 року скасувати.

Справу передати до суду апеляційної інстанції на новий розгляд.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук
судді В.С. Висоцька
В.М. Колодійчук
В.М. Коротун
О.В. Умнова