Справа № 303/4222/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

15 вересня 2015 року м. Мукачево

Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області

в особі: головуючого судді Морозової Н. Л.

секретар судового засідання Ільчак Р. М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Мукачеві цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 Апрасіоні Гуладієвич, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: ГУ ДМС в Закарпатській області в особі Мукачівського МВ ДМС в Закарпатській області, Управляюча компанія «І.Т.В. Сервіс плюс» про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом визнання особи такою, що позбавлена права користування жилим приміщенням,

в с т а н о в и в:

Позивач, ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом визнання ОСОБА_2 Апрасіоні Галадієвич, 08.09.1983 р. н. позбавленим права користування жилим приміщенням - квартирою № 70 в будинку № 49 по вул. Маргітича в м. Мукачеві Закарпатської області.

Свою вимогу мотивує тим, що квартира АДРЕСА_1 належить їй на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу від 08.07.2015 року, що стверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 08.07.2015 року. У належній їй на праві приватної власності квартирі, зареєстрований член сімї колишнього власника квартири ОСОБА_2 Апрасіоні Галадієвич, 08.09.1983 р. н., який не знявся з реєстрації місця проживання у квартирі, після відчуження квартири її попереднім власником. Продавець квартири у договорі купівлі-продажу гарантував, що зареєстрована особа добровільно зніметься з реєстраційного обліку, що передбачено відповідно п. 5.2 договору купівлі-продажу квартири, однак відповідач до цього часу не вчинив таких дій. Позивач посилається на те, що реєстрація відповідача у квартирі має формальний характер та порушує його права вільно користуватися та розпоряджатися своєю власністю, змушує витрачати особисті кошти на оплату житлово-комунальних послуг за відповідача. Будь-яких договірних правовідносин між ним, як новим власником квартири та відповідачем ОСОБА_2 Апрасіоні Галадієвич, 08.09.1983 р. н., які б давали підстави для обмеження її прав, як власника квартири, немає.

Позивач у судове засідання не зявився, подала заяву про розгляд справи у його відсутності, позов підтримує повністю, просить задоволити з підстав, наведених у заяві. У випадку неявки відповідача з винесенням заочного рішення.

Відповідач у судове засідання не зявилася, про причини неявки не повідомила, заперечення на позов чи заяви про відкладення справи, чи розгляд справи у його відсутності не подала.

Зі згоди позивача, суд знаходить можливим розглянути справу у відсутності відповідача, на підставі наявних у справі даних та доказів з постановленням заочного рішення, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.

У даній справі мають місце правовідносини, які виникли між новим власником житла у приватному житловому фонді та членом сімї колишнього власника квартири (наймачем), що регулюються нормами ЦК України з урахуванням вимог ЖК України, які регулюють користування житловими приміщеннями в будинках і квартирах належних громадянам на праві приватної власності, зокрема норм глави 6 розділу ІІІ ЖК України.

Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_1 належить їй на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу від 08.07.2015 року, що стверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 08.07.2015 року (а.с. 8)

На даний час у квартирі АДРЕСА_2 зареєстрована відповідач ОСОБА_2 Апрасіоні Галадієвич, 08.09.1983 р. н., згідно даних, отриманих судом з Мукачівського МВ ГУ ДМС України в Закарпатській області від 22.07.15 року (а.с12).

Згідно викладеного в позовній заяві, відповідач будучи зареєстрованою в даній квартирі, житловим приміщенням для проживання не користується. Крім того, відповідно п. 5.2 договору купівлі-продажу квартири, ОСОБА_2 Апрасіоні Галадієвич, 08.09.1983 р. н., повинен був знятися з реєстрації в даній квартирі до 19.07.2015 року в добровільному порядку, однак відповідач до цього часу не вчинив таких дій а тому позивач вважає, що наявні підстави для визнання її позбавленою права користування жилим приміщенням.

Глава 23 Цивільного кодексу України встановлює, що громадянин, який став власником житла, має право розпоряджатися ним на свій розсуд. Однак, як зазначено в ст. 13 ч. 3 Конституції України, власність зобовязує, вона не повинна використовуватись на шкоду людині, суспільству. Тому право власності на житло охороняється правом лише настільки, наскільки його реалізація відповідає імперативним нормам закону.

Стаття 16 ЦК України передбачає способи захисту цивільних прав і інтересів осіб. Виходячи з загальних положень права власності, власнику належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Захист права власності регулюється нормами Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.

Водночас відповідно до ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

Таким чином, як випливає із указаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою.

Виходячи з того, що Закон України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, повязані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких повязані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.

Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, предявивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Таким чином, вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про її право користування жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (статей 71, 72, 116, 156 ЖК Української РСР; ст. 405 ЦК України).

Саме таку правову позицію висловила колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у рішенні від 31 січня 2011 р., на яке послалася в заяві Ш.М.А. як на приклад неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права.

Цивільне законодавство не передбачає збереження права користування житлом за громадянами, які хоча і правомірно вселилися у спірну квартиру власника, але на час розгляду справи не є членом його сімї. Тому в даному в випадку власник повинен звертатися до суду з позовом про усунення перешкод у користуванні правом власності, а не про визнання особи такою, що втратила право користування житлом.

Судом встановлено, що ОСОБА_1, як власник квартири АДРЕСА_2, вимагає усунути перешкоди у користуванні належною їй власністю з боку гр. ОСОБА_2 Апрасіоні Галадієвич, 08.09.1983 р. н., який зареєстрований у даній квартирі (на даний час там не проживає) та мав право користування житловим приміщенням, як член сімї колишнього власника квартири, з метою подальшого зняття ОСОБА_2 Апрасіоні Галадієвич, 08.09.1983 р. н., з реєстрації місця проживання у квартирі у належній їй квартирі в органах ДМС.

Стаття 150 ЖК України імперативно передбачає, що громадяни, які мають у приватній власності житловий будинок (квартиру), користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Відповідно до ст. 158 ЖК України користування жилим приміщенням у квартирі, що належить громадянинові на праві приватної власності, можливе тільки на підставі договору найму житлового приміщення.

Власник квартири позивач ОСОБА_1 не укладав з відповідачем ОСОБА_2 Апрасіоні Галадієвич, 08.09.1983 р. н., жодних договорів, які б давали останньому право користуватися належним власнику житлом для проживання.

Стосовно збереження права користування житлом членами сімї колишнього власника слід зазначити про установлену практику ВСУ з цього питання. Так, відповідно до висновків, які містяться в ухвалах у справах № 6-10723св08, № 6-2778вс08, № 6-55662св10, право члена сімї власника будинку (квартири) користуватися цим житлом існує лише за наявності у власника права приватної власності на це майно. Припинення права власності на будинок припиняє права членів сімї власника на користування цим будинком. Чинним законодавством України не передбачено перехід прав та обовязків попереднього власника до нового власника в частині збереження права користування житлом членів сімї колишнього власника у випадку зміни власника.

Таким чином, у відповідача ОСОБА_2 Апрасіоні Галадієвич, 08.09.1983 р. н. відсутні правові підстави для користування жилим приміщенням - квартирою № 70 в будинку № 49 по вул. Маргітича в м. Мукачеві, при цьому, наявні підстави для позбавлення останнього права користування вказаним житловим приміщенням, що у свою чергу (після набуття рішенням законної сили) стане підставою для зняття його з реєстрації місця проживання за вказаною адресою.

Керуючись: ст. ст. 16,319,321 ЦК України, ст. 150 ЖК України, ст.ст. 10, 60, 208, 209, 212-218 ЦПК України, суд заочно -

р і ш и в :

Позов задоволити повністю.

Усунути ОСОБА_1 перешкоди в користуванні нею власністю - квартирою № 70 в будинку № 49 по вул. Маргітича в м. Мукачеві, Закарпатської області шляхом позбавлення ОСОБА_2 Апрасіоні Галадієвич, 08.09.1983 р. н. права користування житловим приміщенням - № 70 в будинку № 49 по вул. Маргітича в м. Мукачеві, Закарпатської області.

Стягнути з ОСОБА_2 Апрасіоні Галадієвич, 08.09.1983 р. н., останнє місце реєстрації: квартира АДРЕСА_2 в користь ОСОБА_1, , 17.04.1985 р. н. ІПН НОМЕР_1, мешканки ІНФОРМАЦІЯ_1, понесені нею судові витрати у справі у виді судового збору 243,60 гривень.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Закарпатської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час оголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий Морозова Н. Л.