Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний №317/1754/14 Головуючий у 1 інстанції: Гончаренко П.П.
Провадження №22ц/778/4889/15 Суддя-доповідач: Коваленко А.І.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Боєвої В.В.,

суддів: Коваленко А.І.,

Кримської О.М.,

при секретарі: Бурак А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою прокурора Запорізького району Запорізької області на рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 18 серпня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання права власності, -

ВСТАНОВИЛА:

28.04.2014 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 про визнання права власності.

Позивачка зазначила, що вона є спадкоємицею майна після смерті своєї матері ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 75 років. У власності ОСОБА_5 був житловий будинок із усіма прибудовами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

На даний момент, позивачка, як спадкоємиця, бажає оформити право власності на відповідні будівлі, але у зв'язку із тим, що матір'ю було побудовано самочинні будівлі, сусід, відповідач по справі, заперечує проти оформлення права власності на самочинні прибудови, оскільки вважає, що це порушує його права, як сусіда.

Посилаючись на ці обставини, просить визнати за нею право власності на житловий будинок літ А, недобудовану прибудову літ. А, сарай літ В, вбиральню літ. Д, навіс літ. Е, паркан №1, водопровід №2, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1.

Рішенням Запорізького районного суду Запорізької області від 18 серпня 2014 року позов задоволено.

Не погоджуючись з рішенням суду, прокурор Запорізького району Запорізької області подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення представника апелянта, заперечення позивачки, обговоривши доводи апеляційної скарги в межах позовних вимог, заявлених в суді першої інстанції, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

Із матеріалів справи вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивачки ОСОБА_5, що підтверджується копією свідоцтва про смерть Серія НОМЕР_1 (а.с. 7).

Згідно з технічним паспортом померла ОСОБА_5 була користувачем житлового будинку (із усіма прибудовами) АДРЕСА_1 та земельної ділянки загальною площею О,1114 га на підставі Рішенням Запорізької міської ради №109/69 від 05.10.2011 року.

Підставою для звернення до суду ОСОБА_3 стала неможливість оформити самочинно побудовані будівлі матір'ю та оформити спадщину на житловий будинок АДРЕСА_1.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Частиною 2 статті 376 ЦК України передбачено, що особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Відповідно до абзацу 3 п. 12 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 6 "Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва") вирішуючи справу за позовом власника (користувача) земельної ділянки про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, суди зобов'язані встановлювати усі обставини справи, зокрема: чи є позивач власником (користувачем) земельної ділянки; чи звертався він до компетентного державного органу про прийняття забудови до експлуатації; чи є законною відмова у такому прийнятті; чи є порушені будівельні норми та правила істотними.

Як убачається з технічного паспорту померла ОСОБА_5 право власності на житловий будинок не оформила, значиться користувачем цього будинку та земельної ділянки. Позивачкою не надано суду письмових доказів того, що її мати за життя зверталася до компетентного державного органу про прийняття забудови до експлуатації; що їй відмовлено у такому прийнятті; чи є порушені будівельні норми та правила.

Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на житловий будинок, земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування.

За роз'ясненнями, що викладені у п. 7 постанові Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року за № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", якщо спадкодавцем було здійснене самочинне будівництво (частина перша статті 376 ЦК України), до спадкоємців переходить право власності на будівельні матеріали, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва.

В судовому порядку право власності на спадкове майно підлягає захисту шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України) та є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини.

Стаття 392 ЦК не регулює правовідносин щодо самочинно збудованого нерухомого майна.

Зважаючи на викладене, колегія суддів не вбачає правових підстав для визнання за ОСОБА_3 права власності по ст. 392 ЦК України.

Доводи позивачки про те, що прокурор не мав законних підстав для подання апеляційної скарги безпідставні та спростовуються положеннями ст. 45 ЦПК України, оскільки прокурор обґрунтував з посиланням на законодавство необхідність захисту інтересів держави.

Тому, рішення суду першої інстанції на підставі п.3, п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги в частині вирішення питання про поворот виконання рішення, шляхом скасування запису в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно не підлягають задоволенню, оскільки такий запис про реєстрацію в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відсутній.

Керуючись ст. ст. 307, 309, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора Запорізького району Запорізької області задовольнити частково.

Рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 18 серпня 2014 року по цій справі скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте вона може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: