Справа № 143/46/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.09.2015 року Погребищенський районний суд Вінницької області

в складі: головуючого - судді Марченко Л.В.

при секретарі: Горбатюк Т.Б.

адвоката ОСОБА_1, адвоката ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Погребищі цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики та витребування майна з чужого незаконного володіння та зустрічного позову ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про визнання договору позики недійсним,-

Встановив:

14.01.2015 року позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики від 28.03.2013 року та витребування майна з чужого незаконного володіння, мотивуючи свої вимоги за тим , що 28 березня 2013року він уклав із відповідачем договір позики, згідно з яким передав йому грошові кошти в сумі 35 000 гривень, еквівалентні на день позики 4292 долари 95 центів США, з умовою їх повернення половини суми до 1.09.2013 року, а повної суми не пізніше 31.12.2013 року, але незважаючи на багаторазові вимоги відповідач до теперішнього часу не виконав свого зобов`язання. Окрім того, у зв'зку з неповерненням своєчасно боргу він зазнав втрати немайнового характеру внаслідок моральних та фізичних страждань, заподіяних йому неналежною бездіяльністю відповідача. У звязку з чим він морально переживав, були порушені його звичні, нормальні життєві звязки внаслідок чого його моральний стан значно погіршився, що виявилося в безсонні, дратівливості, у відчутті безпорадності та образи. Його покращення потребує додаткових зусиль.Моральну шкоду він оцінює в 5000 гривень.

Окрім того, 04.03.2014 рок на підставі довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Погребищенського районного нотаріального округу Вінницької області ОСОБА_6 та зареєстрованої в реєстрі за № 192 він, позивач ОСОБА_3 відповідно до договору доручення, укладеного в усній формі довірив відповідачеві ОСОБА_4 управляти належним йому, на підставі свідоцтва про реєстрацію ТЗ серії САО № 016268, виданого Липовецьким ВРЕР УДАІ ГУМВС України у Вінницькій області 24.07.2012 року автомобіль марки, модель АЦПТ ГАЗ 5312, 1989 р.в., реєстраційний номер НОМЕР_1, шасі № 2524827/4300, (кузов, рама) № ХТН531400к1258580 копію свідоцтва про державну реєстрацію передав відповідачу).

15.01.2015 року ним, позивачем ОСОБА_3 було скасовано вищевказану довіреність та цього ж числа звернувся до відповідача з листом повідомленням про відміну дії довіреності та необхідності повернення автомобіля. Відтак, по даний час жодного повідомлення ним отримано не було.

7.03.2015 року відповідач ОСОБА_4 звернувся до суду із зустрічним позовом до позивача ОСОБА_3 про визнання договору позики від 28 березня 2013 року

недійсним, зазначаючи що взагалі ніякої передачі грошей ОСОБА_7 йому не здійснювалось, окрім того відповідачем не надано розписки або іншого документа, який би посвідчував передання йому грошової суми, оскільки такої немає, так як передачі грошей не було. Окрім того в п.5 договору вказано, що його дружина ОСОБА_8 мала дати згоду на позику грошей, але нею договір підписаний не був. Він, підписавши договір вважав, що відповідно до п.7 він буде завірений нотаріусом, котрий усуне недоліки та чекав повідомлення від ОСОБА_3 та не дочекавшись останнього вважав, що він, ОСОБА_3 позичати йому грошей не буде .

В судовому засіданні позивач ОСОБА_3 та його представник адвокат ОСОБА_1 , кожен окремо, підтримав позовні вимоги і вимагав стягнути з відповідача:

- 67690 гривень 80 коп., що еквівалентно на час подачі позову до суду 4292 доларам 95 центів США ( відповідно до довідки, виданої ПАТ «Державний ощадний банк України» від 13 січня 2015 року офійний курс НБ України становить 1576 грн. 79 коп. за 100 доларів США 1576.79 :100х4292.95= 67690 гривень 80 коп .) боргу;

-2115 грн.33 коп. -3% річних від простроченої заборгованості в сумі 2115 грн.15 коп. ( за 12 місяців=2010.72 грн. + за 15 днів = 84.61 грн. );

-5000 гривень , як вартість завданої моральної шкоди ;

- 40 грн. витрати за отримання довідки про курс валют;

-350 гривень витрати по оплаті проведеної оцінки автомобіля ;

-2137 грн. 10 коп. витрати по оплаті судового збору ;

- 4000 грн. витрати на правову допомогу, а всього стягнути з ОСОБА_4А на його користь 81333 гривні 23 коп.

Також просять зобовязати відповідача ОСОБА_4 повернути йому , ОСОБА_3 автомобіль марки , модель АЦПТ ГАЗ 5312, 1989 р.в., реєстраційний номер НОМЕР_1, шасі № 2524827/4300, (кузов, рама ) № ХТН531400к1258580, а при неможливості повернення вищевказаного автомобіля, сплатити йому його вартість в сумі 71300 гривень, встановлену його незалежною оцінкою ВАТ «Консалтинг-центр професіонал». .

Окрім того, він ОСОБА_3 відповідач за зустрічним позовом про визнання договору поики недійсним, позовні вимоги ОСОБА_4 не визнав та пояснив, що він тривалий час працював разом із ОСОБА_4 та підтримув із ним дружні стосунки. В березні місяці 2013 року до нього звернувся ОСОБА_4 з проханням позичити кошти на придбання автомобіля для сімї в сумі 35 000 гривень. Знаючи ОСОБА_4 тривалий час як порядну людину і товариша він погодився позичити йому та позичив вищевказані кошти та передав їх ОСОБА_4 і лише після того, на крайній випадок, підготував Договір позики між ним та ОСОБА_4 від 28.03.2013 року, який беззастережно підписав і сам ОСОБА_4 та один примірник забрав собі додому, щоб показати своїй дружині. Кошти в сумі 35000 гривень були передані ОСОБА_4, до укладення даного договору , які він і потратив на придбання авотобіля ФІАТ Добло груз. 1.9 дизель.

Відповідач та його представник адвокат ОСОБА_2, позовні вимоги, кожен окремо, не визнали зовсім, а їх вимоги по зустрічному позову просять задовольнити в повному обсязі, а також сам факт підписання договору позики не заперечують та в судовому засіданні підтверджують, що дійсно в договорі позики від 28.03.2013 року дійсно стоїть його ОСОБА_4 підпис, проте грошей він від ОСОБА_3 не отримував і ним не надано на підтвердження розписки про отримання коштів. Відповідач ОСОБА_4 також доповнив , що мав намір позичити гроші у ОСОБА_3, з яким дійсно тривалий час працював і товаришував, на добудову свого будинку, але порадившись із дружиною він вирішив кошти не позичати.Автомобіль він дійсно придбав, але раніше, до підписання договору.

Він також доповнив, що на ТОВ «Погребищенський маслосирзавод», де керівником був ОСОБА_3 він дійсно працював водієм чотири роки на автомобілі САО № 016268 і коли йому ОСОБА_3 сказав , що продає дане авто, та у квітні місяці 2014 року він залишив авто на території заводу і в подільшому взнав, що дане авто

вкінці травня 2014 року було продане ОСОБА_3 - ОСОБА_9, в якого в даний час це авто знаходиться , а також і всі документи на нього .

Свідок ОСОБА_9 пояснив, що в 2014 році він домовився з ОСОБА_3 про продаж ГАЗ 53 за 30 000 гривень., на якому раніше працював ОСОБА_4 Продану ОСОБА_3 автівку він забирав з території ТОВ «Погребищенський маслосирзавод» уплативши ОСОБА_3 30 000 гривень, розписки не давав. ОСОБА_3 передав йому техпаспорт на авто, авто в даний час знаходиться у нього, вдома в справному стані, на якому він працює.

Свідок ОСОБА_10 пояснив, що він також працював на маслосирзаводі і був присутній як ОСОБА_9 забирав ГАЗ-53 з території заводу через центральну прохідну. На даній автівці раніше працював його брат ОСОБА_4 до червня 2014 року.

Свідок ОСОБА_8 пояснила, що дійсно вона з чоловіком ОСОБА_4 мали позичити гроші , які мав позичити ОСОБА_3, але не позичив, все обіцяв, а тому вона і не підписала Договір позики від 23.03.2013 року. Гроші на автівку у них були і вони його купили, а ще їм необхідні були кошти на добудову будинку. Також може доповнити, що її чоловік дійсно на заводі возив на ГАЗ-53 молоко і наміру його придбавати не мав і знає, що дане авто хтось купив із заводу.

Свідок ОСОБА_11 пояснила, що вона являється сестрою ОСОБА_8, дружини ОСОБА_4, та може підтвердити, що дійсно коли вона їхала разом із ОСОБА_4 в авто, то до них підійшов ОСОБА_3 з незнайомим їй чоловіком та вимагав повернути йому борг, на що ОСОБА_4 відповів, що грошей у нього не брав.

Свідок ОСОБА_12 пояснив, що нна ТОВ «Погребищенський маслосирзавод» працював охоронником до 7.04.2014 року і знає що дійсно там працював охоронником і ОСОБА_13 і водієм ОСОБА_4

Свідок ОСОБА_13 пояснив, що він працював охоронником на ТОВ «Погребищенський маслосирзавод» і на його зміні передачі автівки САЗ 18-80 він не бачив.

Вислухавши пояснення сторін, їх представників, свідків, дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що первісний позов підлягає до часткового задоволення, а в зустрічному позові слід відмовити з таких міркувань.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а у відповідності до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Поясненнями позивача та матеріалами справи, зокрема власноручно підписаним відповідачем договору позики (а.с.7-8) беззаперечно доведено, що 28.03.2013 р. між сторонами було укладено договір позики, згідно з яким ОСОБА_4 позичив у ОСОБА_3 гроші в сумі 35 000 гривень, що на день передачі грошей еквівалентна сумі 4292 доларів 95 центів США та зобовязався повернути половину суми до 1.09.2013 року, а повної суми дне пізніше 31.12.2013 року., однак, незважаючи на неодноразові вимоги позикодавця, зобов`язання не виконав зовсім.

Окрім того, поясненнями відповідача ОСОБА_4, поясненнями свідка ОСОБА_9 , який в судовому засіданні надав для огляду оригінал свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу марки АЦПТ моделі ГАЗ 5312, від 24.07.2012 року серії САО 016268 ( а.с. 124 ) , яке він отримав після купівля за 30 000 гривень даного авто у ОСОБА_3 і дане авто в теперішній час перебуває у його власності, встановлено ,що автомобіль марки, модель АЦПТ ГАЗ 5312, 1989 р.в., реєстраційний номер НОМЕР_1, шасі № 2524827/4300, (кузов, рама ) № ХТН531400к1258580, який є предметом первісного позову знаходиться у свідка ОСОБА_9, а тому ОСОБА_4 є неналежним відповідачем, проте позивачем ОСОБА_3 та його представником адвокатом ОСОБА_1 в судовому засіданні клопотання про заміну неналежного відповідача , всупереч ст..33 ЦПК України не заявлялось, то в частині позовних вимог про

повернення вищевказаного автомобіля із незаконного володіння ОСОБА_4 або сплати його вартості в сумі 71300 гривень необхідно відмовити, оскільки він предявлений до неналежного відповідача.

Дані правовідносини регулюються:

-ч. ч. 1, 2 ст. 1046 ЦК України, відповідно до якої за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками;

-ч. ч. 1, 2 ст. 1049 ЦК України, за змістом яких позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором, а якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернута позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором;

-ч.2 ст. 1051 ЦК України якою встановлено, що, якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором;

-ч.2 ст. 533 ЦК України відповідно до якої, якщо у зобовязанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Оскільки беззаперечно доведено, що між сторонами було укладено договір позики з кінцевим терміном повернення 21.12.2013 року, боржник у встановлений строк не повернув суму боргу в розмірі 67690 гривень 80 коп., що еквівалентно 4292 доларам 95 центів США ( відповідно до довідки, виданої ПАТ «Державний ощадний банк України» від 13 січня 2015 року офійний курс НБ України становить 1576 грн. 79 коп. за 100 доларів США 1576.79 :100х4292.95= 67690 гривень 80 коп .) боргу, та 2115 грн.33 коп. -3% річних від простроченої заборгованості в сумі 2115 грн.15 коп. (за 12 місяців=2010.72 грн. + за 15 днів = 84.61 грн. ), то з метою захисту майнових прав позивача з відповідача її необхідно стягнути в примусовому порядку.

Суд не бере до уваги посилання відповідача на те, що коштів він ніяких не отримув, оскільки зі змісту п.1 Договору вбачається ,що передача коштів була здійснена до підписання даного договору, що підтвердив і сам відповідач ОСОБА_4, підтверджуючи , що підпис в договорі позики проставлений ним власноручно

Окрім того, в судовому засіданні встановлено , що позивачеві ОСОБА_3 була завдана і моральна шкода , яка полягає в порушенні його звичних , нормальних життєвих звязках, через неможливість продовження активного громадського та підприємницького життя, безсонні, дратівливості, відчутті безпорадності та образи, нестабільностиі нервового стану яку він оцінює в розмірі 5 000 грн., то вона підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно до ст. 23 ЦК України відшкодовується моральна шкода, яка полягає: - у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя (п. 1 ст. 23 ЦК України); - у душевних стражданнях, яких

фізична особа зазнала у звязку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів (п. 2 ст. 23 ЦК України); - у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку із знищенням чи пошкодженням її майна (п. 3 ст. 23 ЦК України); - у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також її ділової репутації (п. 4 ст. 23 ЦК України).

У Постанові Пленуму Верховного ОСОБА_2 України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» зазначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Таким чином, виходячи із засад розумності та справедливості, суд вважає за необхідне відшкодувати позивачеві ОСОБА_3 моральну шкоду у розмірі 1000 гривень, що є обґрунтованою компенсацією за душевні страждання.

Крім того, відповідно до ст. 88 ЦПК України з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 слід стягнути - 5225 грн.26 коп - судових витрат (із них : 1185.26грн. по оплаті судового збору, 40 грн. витрати по оплаті довідки про курс валют та 4000 гривень по оплаті правової допомоги адвоката, відповідно до ст. 1 Закону України « Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» від 20.12.2011 року), тобто пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Відмовляючи в зустрічному позові ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання договору позики недійсним суд виходив з наступного

У відповідності до ст. 203 ЦК України, судом встановлено, що зміст договору позики від 28.03.2013 року не суперечить Цивільному Кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. ОСОБА_4 на момент укладення договору позики від 28.03..2013 року мав необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину на момент його укладення було вільним і відповідало його внутрішній волі. Воля сторін спірного правочину на момент його укладення полягала в їхній згоді взяти на себе певні обов'язки за договором, що й було здійснено ОСОБА_4 Ця воля була взаємною і спрямованою на досягнення певної мети. Правочин вчинено у формі, встановленій законом і спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Судом враховано, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

Вище вказана позиція узгоджується, зокрема, із правовою позицію Верховного ОСОБА_2 України, висловленою в постанові від 18.09.2013 року № 6-63цс13.

Посилання ОСОБА_4 на те, що кошти ним не отримувалась, суд вважає недоведеним.

Відповідно до ст..1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.

Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором .

ст. 218 ЦК України не може доводитися свідченням свідків не лише заперечення факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин, а й факт його вчинення, а

також виконання зобов'язань, що виникли з правочину, на що також звернув увагу Верховний Суд України в п. 12 Постанови Пленуму № 9 від 06.11.2009 р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними».

Посилання ОСОБА_4 на те, що кошти ним не отримувалась , суд вважає безпідставними та не приймає до уваги покази свідка ОСОБА_8,в тій частині , що кошти її чоловік ОСОБА_4 у ОСОБА_3 не позичав.

Керуючись ст. ст.10,12,209, 212,214-215, 218 ЦПК України,-

Вирішив:

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики та витребування майна з чужого незаконного володіння задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1, жителя ІНФОРМАЦІЯ_2 вул Кравченка152 Вінницької області на користь ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 :

- 69806 грн. 13 коп. ( із них:67690 гривень 80 коп.,що еквівалентно 4292.95 доларів США станом на 13.01.2015 року боргу та 3% річних - 2115 грн.33 коп.), відповідно до договору позики, укладеного 28.03.2013 року ,

- 5225 грн. 26 коп. - судових витрат (із них:1185.26грн. по оплаті судового збору, 40 грн. витрати по оплаті довідки про курс валют та 4000 гривень по оплаті правової допомоги адвоката ),

- 1000 грн. як вартість завданої моральної шкоди, а всього підлягає до стягнення 76031 грн.39 коп.

В решті позовних вимог відмовити.

В зустрічному позові ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання договору позики недійсним- відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом 10 днів з дня його проголошення до судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Вінницької області.

Суддя