Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний номер 337/7343/14-ц Головуючий у 1 інстанції Гнатик Г.Є.
Номер провадження 22-ц/778/4436/15 Суддя-доповідач Воробйова І.А.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого Бєлки В.Ю.,

суддів Воробйової І.А.,

Онищенка Е.А.,

при секретарі Книш С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу з апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 02 червня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Оболонь», третя особа: генеральний директор Публічного акціонерного товариства «Оболонь» Булах Ігор Васильович, про стягнення не донарахованої і не виплаченої оплати за роботу у святкові та вихідні дні, стягнення заробітної плати, стягнення середнього заробітку за час затримки видачі трудової книжки, покладання зобов'язання про видачу трудової книжки, -

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом, який в процесі розгляду справи уточнив, до ПАТ «Оболонь», третя особа: генеральний директор ПАТ «Оболонь» Булах І.В., про стягнення не донарахованої і не виплаченої оплати за роботу у святкові та вихідні дні, стягнення заробітної плати, стягнення середнього заробітку за час затримки видачі трудової книжки, покладання зобов'язання про видачу трудової книжки.

В обґрунтування позову, позивач зазначав, що він з 02 квітня 2009 року працював у ПАТ «Оболонь», його робоче місце знаходилось у м. Запоріжжі. У своїй діяльності використовував службовий автомобіль.

01 липня 2014 року позивача у телефонному режимі повідомлено про звільнення на підставі його заяви за власним бажанням.

03 липня 2014 року на його розрахунковий рахунок було перераховано грошові кошти у сумі 18094 грн., як розрахунок при звільненні, але відповідачем до теперішнього часу не проведено повних розрахунок за роботу у святкові та вихідні дні.

Крім того, позивачу не виплачена заробітна плата за квітень 2014 року, а також не видана трудова книжка.

На підставі викладеного, позивач просив суд, стягнути з відповідача не донараховану та невиплачену оплату за роботу у вихідні та святкові дні у сумі 10412, 13 грн., стягнути заробітну плату за квітень 2014 року у розмірі 7147, 00 грн., стягнути середній заробіток за період з 01 липня 2014 рік по 29 січня 2015 рік у сумі 50600, 00 грн. за час затримки розрахунку при звільненні, зобов'язати відповідача видати позивачу трудову книжку та стягнути судові витрати у справі.

Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 02 червня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_3 залишено без задоволення.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволенні позовних вимог.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтями 213, 214 ЦПК України передбачено, що рішення повинно бути законним і обґрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Статтею 10 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом першої інстанції встановлено і з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_6 працював на ПАТ «Оболонь» з 02.04.2009 року, з 27.05.2014 року супервайзером у дивізії 290. Звільнено ОСОБА_6 за його заявою від 27.05.2014 року за угодою сторін, наказом № 3668/к від 27.06.2014 року з 30 червня 2014 року (т..1,а.с.139, 140). Під час роботи у ПАТ «Оболонь» ОСОБА_3 використовував службовий автомобіль .

Відповідно до ч. 1 ст. 21 КЗпП України Трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Статтею 47 КЗпП України передбачено, що власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені ст. 116 цього Кодексу.

Відповідно до ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений в цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Статтею 71 КЗпП України, зокрема передбачено, що залучення окремих працівників до роботи у вихідні дні допускається у виняткових випадках за письмовим наказом (розпорядженням) власника або уповноваженого ним органу.

Відповідно до ст. 72 КЗпП України робота у вихідний день може компенсуватися, за згодою сторін, наданням іншого дня відпочинку або у грошовій формі у подвійному розмірі. Оплата за роботу у вихідний день обчислюється за правилами статті 107 цього Кодексу.

Згідноп.3.1 строкового трудового договору від 27.05.2014 року ОСОБА_3 встановлюється 6-денний сорокагодинний робочий тиждень з одним вихідним - в неділю.

Як на доказ роботи у вихідні та святкові дні 03.01.2011 року, 04.01.2011 року, 25.04.2011 року, 02.05.2011 року, 03.05.201 року, 13.06.2011 року, 28.06.2011 року, 24.08.2011 року, 09.01.2012 року, 16.04.2012 року, 02.05.2012 року, 09.05.2012 року, 04.06.2012 року ОСОБА_3 посилався на подорожні листи за ці дні.

Суд першої інстанції дав правильну оцінку цим доказам та зазначив, що позивачем суду не надано жодного доказу, що він працював у вихідні та святкові дні на підставі наказу чи розпорядження адміністрації підприємства.

Отже, за відсутності таких наказів на підприємстві подорожні листи, які надав суду позивач доказ його роботи у вихідні та святкові дні, свідчать лише про переміщення його на транспортному засобі, який належить ПАТ „Оболонь", а не підтверджують трудових обов'язків та факту виконання роботи у вихідні та святкові дні.

Роботу працівника в певний день можливо підтвердити табелем робочого часу, але з наданих відповідачем табелів робочого часу і досліджених судом не вбачається того, що ОСОБА_6 працював у дні, заявлені ним як робочі.

Як встановлено судом та вбачається з вищевказаного, у судовому засіданні судом не добуто жодного доказу, що ОСОБА_3 працював у вказані ним святкові та вихідні дні, а тому, суд першої інстанції правильно відмовив у задоволенні вимог у частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у вказаній сумі, оскільки такі суми позивачеві були виплачені повністю, а крім того, ОСОБА_3 пропущено строк звернення до суду з цими вимогами. Так, судом встановлено, що ОСОБА_3 було звільнено з ПАТ «Оболонь» з -:0.06.2014 року, до суду з позовом позивач звернувся 17.11.2014 року, а тому ним пропущено строк звернення до суду, встановлений ст.. 233 КЗпП України.

.Суд першої інстанції дав правильну оцінку і доводам позивача щодо стягнення не виплаченої заробітної плати за квітень місяць 2014 року та зазначив, що із службових записок від 07.05.2014 року начальника ВНОП та ЗП про відсутність табелю обліку робочого часу по відділу дивізіонних продаж в Північному та Східному регіонах та службової записки від 23.05.2014 року заступника директора з продаж- начальника відділу супроводження та контролю продаж про звернення з проханням до генерального директора ПАТ «Оболонь» про надання дозволу на табелювання фахівця з методів розширення ринку збуту (супервайзера) відділу дивізіонних продаж в Північному та Східному регіонах ОСОБА_3 вбачається, що ОСОБА_3 не був протабельований у квітні 2014 року у зв»язку з технічними причинами.

З лицьового рахунку за травень місяць 2014 року вбачається, що ОСОБА_3 за травень місяць 2014 року було виплачено заробітну плату, а також виплачено заробітну плату за квітень місяць 2014 року (т.1, а.с.183).

Довідкою ПАТ «Оболонь» підтверджено, що заробітна плата ОСОБА_3 за квітень 2014 року була нарахована та виплачена разом з нарахованою зарплатою за травень 2014 року.

Позовні вимоги про покладення зобов»язання на відповідача у видачі трудової книжки було залишено судом без задоволення, оскільки трудова книжка була видана позивачу під час розгляду справи, в зв»язку з тим, що ОСОБА_3 не звертався до відповідача з приводу видачі його трудової книжки, а листи, направлені підприємством на адресу місця проживання позивача з пропозицією щодо отримання ним трудової книжки отримані не були.

Суд дав оцінку доводам позивача щодо не проведення розрахунку в день звільнення та не встановив порушень трудового законодавства з боку ПАТ «Оболонь».

Суд першої інстанції, вивчивши матеріали справи та оцінивши покази свідків ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12 прийшов до обґрунтованого висновку про відсутність підстав вважати, що розрахунок при звільнення позивача проведено з порушенням вимог закону.

Докази та обставини, на які посилається апелянт були предметом дослідження судом першої інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Доводи, наведені в апеляційній скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди апелянта з висновком суду першої інстанції з їх оцінкою.

За таких обставин, судова колегія дійшла висновку, що рішення суду є законним та обґрунтованим, ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому підстав для скасування рішення та ухвалення нового рішення колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст.307,308 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 02 червня 2015 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий:

Судді: