У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 вересня 2015 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Рівненської області в складі:

головуючого судді: - Ковальчук Н.М.,

суддів - Григоренка М.П., Максимчук З.М.,

секретар судового засідання - Шептицька С.С.,

з участю представника позивача- Станкевича В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Рівненського міського суду від 08 травня 2015 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Рівненського міського суду від 08 травня 2015 року вказаний позов задоволено: стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «КБ «ПриватБанк» суму заборгованості в розмірі 23 057, 80 грн. та судові витрати у справі в сумі 243,60 грн..

Вважаючи рішення суду незаконним, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, ОСОБА_2 оскаржив його в апеляційному порядку. В поданій апеляційній скарзі посилається на те, що судом при розгляді спору не було взято до уваги, що строк дії платіжної картки закінчився у лютому 2009 року, при чому докази надіслання Банком нової картки чи пролонгації дії існуючої відсутні. Вказує, що позов про стягнення заборгованості був пред'явлений лише в лютому 2015 року, тобто поза межами строку позовної давності, а тому, позов з цих підстав підлягає відхиленню. Звертає увагу на п. 31 постанови Пленуму Верховного Суду «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають з кредитних правовідносин», за яким у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув, у зв'язку з чим позовна давність у таких спорах застосовується незалежно від заяви сторони у спорі. Заперечує нарахування штрафів та доводить, що Банком застосовано його двічі за одне і теж порушення. З наведених підстав просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню.

Згідно ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Судом встановлено, що 03 лютого 2006 року між позивачем та відповідачем було укладено договір, за яким ОСОБА_2 отримав кредит в сумі 2000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування в розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Вказана угода являє собою Заяву, яка була підписана відповідачем, та Умовами і правилами надання банківських послуг (а.с. 8, 9-14).

_____________________________________________________________________________________________________________________

Справа № 569/3056/15-ц Головуючий у 1 інстанції - Рогозін С.В.

Провадження № 22-ц 787/1455/2015 Доповідач - Ковальчук Н.М.

Спірні відносини між сторонами виникли з приводу невиконання відповідачем умов кредитного договору і, як наслідок, утворення заборгованості, сума якої відповідно до наданого позивачем розрахунку станом на 31 січня 2015 року склала 23 057,80 грн. та включала в себе: 13 434,57 грн. заборгованості по тілу кредиту, 7 649,05 грн. заборгованості за відсотками за користування кредитом, 400 грн. заборгованості по комісії, 500 грн. штрафу (фіксована частина) та 1 074,18 грн. штрафу (процентна складова).

Задовольняючи вказаний позов, суд першої інстанції виходив з того, що у зв'язку із невиконанням ОСОБА_2 своїх зобов'язань за договором кредиту, у Банку виникло право примусового стягнення суми заборгованості, відсотків, плати за обслуговування кредиту та штрафних санкцій.

На підтвердження даного висновку в рішенні наведені відповідні мотиви та докази, з якими погоджується і колегія суддів апеляційного суду.

За змістом ст.ст. 1054 і 526 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного судочинства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Посилання апеляційної скарги на порушення судом норм, що регулюють позовну давність, колегією суддів відхиляються з наступних підстав.

За вимогами ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно ч.1,5 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права, або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

З матеріалів справи вбачається, що кредитна картка, видана ОСОБА_2 при укладенні договору у 2006 році, була йому продовжена і двічі перевипущена - у 2009 та у 2012 році, що стверджується і самим відповідачем у запереченнях проти позову (а.с. 31 зв.).

Узгоджуючи норми законодавства, що регулюють строки позовної давності, та умови кредитного договору, колегія суддів прийшла до висновку, що строк позовної давності по виконанню зобов'язань за даним договором не розпочався, оскільки зобов'язання між сторонами тривають.

Що стосується тверджень апелянта про неправомірне застосування судом подвійних штрафних санкцій, то колегію суддів вони оцінюються критично як такі, що суперечать обставинам справи. Так, відповідно до п. 8.6 Умов надання банківських послуг, які є невід'ємною частиною договору-заяви в від 03.02.2006 року, при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більш ніж за 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити Банку штраф у розмірі 500 грн. + 5% від суми позову. Дані умови були погоджені обома сторонами, прийняті відповідачем, що стверджується його власноручним підписом.

Доводи апеляційної скарги про порушення місцевим судом процесуальних норм колегією суддів оціюються критично як такі, що не підтверджені належними доказами.

За ч. 3 ст. 309 ЦПК України, порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань (ч. 2 ст. ст. 308 ЦПК України).

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції були правильно, всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в зв'язку із чим рішення підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Рівненського міського суду від 08 травня 2015 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий суддя підпис Ковальчук Н.М.

Судді : підпис Максимчук З.М.

підпис Григоренко М.П.

Згідно:суддя-доповідач Ковальчук Н.М.