Справа № 459/4894/13 Головуючий у 1 інстанції: Грабовський В.В.
Провадження № 22-ц/783/4074/15 Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О. М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2015 року м. Львів

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі: головуючого судді: Ванівського О.М.,

суддів: Богонюка М.Я., Шашкіної С.А.,

при секретарі: Щербай В.П.

за участю: представника ДП «Львіввугілля» - Слєсаренка В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 19 грудня 2013 року,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 19 грудня 2013 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено частково.

Стягнуто з ДП "Львіввугілля" на користь ОСОБА_3 3000 (три тисячі) грн. на відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров'я при виконанні трудових обов'язків внаслідок професійного захворювання.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_3 Вважає рішення незаконним та необґрунтованим, в частині визначення суми відшкодування моральної шкоди, яка присуджена судом. Вказує, що розмір відшкодування визначений судом без урахування роз'яснень п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди". Просить рішення суду змінити в частині стягнення з ДП "Львіввугілля" в його користь 3000 грн. на відшкодування моральної шкоди, стягнувши з відповідача на його користь 30 000 грн.

В судове засідання апелянт та його представник не з'явились. Від представника позивача - ОСОБА_4 поступило письмове клопотання про підтримання апеляційної скарги ОСОБА_3 та розгляд справи у його відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, який заперечив щодо доводів апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, а рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 19 грудня 2013р. зміні з наступних підстав.

Згідно ст.1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення не в повній мірі відповідає даним вимогам закону.

Положеннями ст. 214 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їхнє підтвердження; які правовідносини сторін випливають зі встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Задовольняючи частково позов ОСОБА_3, суд першої інстанції прийшов до переконання про доведення факту спричинення відповідачем позивачу моральної шкоди унаслідок ушкодження здоров`я при виконанні трудових обов`язків, що потягло за собою професійне захворювання, а отже, про право позивача на її відшкодування, однак вважав, що така є завищеною і не відповідає тяжкості та характеру завданої шкоди.

Проте, повністю погодитись з такими висновками суду, колегія суддів не може з таких підстав.

Матеріалами справи та судом встановлено, що позивач в період 24.09.1984 року по 16.05.1996 року працював на підприємствах ДП "Львіввугілля" в особливо важких і шкідливих умовах.

У зв'язку з наявністю професійного захворювання позивач неодноразово звертався за медичною допомогою, що підтверджується наявними в матеріалах справи медичними документами.

Довідкою МСЕК серії 2-18 МАА №016480 від 19.06.1996 року позивачу вперше встановлено 50% втрати професійної працездатності (а.с. 43).

В подальшому довідками МСЕК серії 2-18 МАЕ №022496 від 08.05.1997р., довідкою МСЕК серії 2-18 АЖ №004718 від 08.04.1998р., довідкою МСЕК серії ЛВА-2 №016234 від 26.03.2001р., довідкою МСЕК серії ЛВА-2 №017892 від 20.02.2003р„ довідкою МСЕК серії ЛВА-2 №015336 від 15.02.2005 року позивачу підтверджено 50% втрати професійної - працездатності у зв'язку з профзахворюванням (а.с.44-48).

Довідкою МСЕК серії ЛВА-2 №020107 від 13.02.2007 року позивачу встановлено 55% втрати професійної працездатності у зв'язку з профзахворюванням (а.с. 49).

Довідкою МСЕК серії ЛВА-2 №022545 від 04.03.2008 року останньому встановлено безтерміново 60% втрати професійної працездатності, з яких: 35%-хронічний бронхіт, 25% вібраційна хвороба (а.с. 50).

Довідкою МСЕК серії ЛВА-1 №366180 від 04.03.2008 ОСОБА_5 безтерміново встановлено III групу інвалідності.

У п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.1992 року "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" передбачено, що право на отримання потерпілим страхових виплат настає з дня встановлення йому МСЕК стійкої втрати працездатності. За аналогічними приписами дане питання врегульовано пунктом 38 Правил відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням ним трудових обов'язків, що діяли на час спірних правовідносин.

Таким чином, право на відшкодування моральної шкоди у зв'язку з утратою 50% професійної працездатності виникло у ОСОБА_3 у 1996 році.

На цей час спірні правовідносини були врегульовані ЦК УРСР (в редакції 1963 року), Законом України "Про охорону праці" (в ред. від 14.10.1992 року) та Правилами відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням ним трудових обов'язків, затверджених Постановою КМУ від 23.06.1993 року № 472.

Відповідно до ст. 12 Закону України "Про охорону праці" від 24.11.1992р.. який діяв на момент виникнення спірних правовідносин, відшкодування моральної шкоди проводиться власником, якщо небезпечні або шкідливі умови праці призвели до моральної втрати потерпілого, порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя, заподіяні працівникові внаслідок фізичного або психічного впливу, що спричинило погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Відшкодування моральної шкоди можливе без втрати потерпілим працездатності Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Такий порядок був передбачений також Правилами відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням ним трудових обов'язків, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 22.06.1993 року №492, які вступили в дію 01.07.1993 року (далі - Правила).

Відповідно до п. 1 Правил власник підприємства, установи і організації (надалі - підприємство) або уповноважений ним орган (надалі - власник) несе матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну працівникові каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням ним трудових обов'язків (надалі - ушкодження здоров'я), а також за моральну шкоду, заподіяну потерпілому власником фізичного чи психічного впливу небезпечних або шкідливих умов праці.

Під моральною втратою потерпілого розуміються страждання, заподіяні працівникові внаслідок фізичного або психічного впливу, що спричинило погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

В свою чергу, відповідно до ст. 440-1 ЦК УРСР 1963 року моральна (немайнова) шкода, заподіяна громадянину або організації діяннями іншої особи, яка порушила їх законні права, відшкодовується особою, яка заподіяла шкоду, якщо вона не доведе, що моральна шкода заподіяна не з її вини. Моральна шкода відшкодовується в грошовій або іншій матеріальній формі за рішенням суду незалежно від відшкодування майнової шкоди.

Згідно вимог п. 4 "Правил відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров"я, пов'язаним з виконанням ним трудових обов'язків" затверджених Постановою КМУ від 23.06.1993 року № 472 відшкодування шкоди, заподіяної працівнику ушкодженням здоров"я (потерпілому) складається з: виплати втраченого заробітку (або відповідної його частини) залежно від ступеня втрати потерпілим професійної працездатності; виплати в установлених випадках одноразової допомоги потерпілому (членам сім"ї та утриманцям померлого); компенсації витрат на медичну та соціальну допомогу (посилене харчування, протезування, сторонній догляд тощо). За наявності факту моральної шкоди потерпілому відшкодовується моральна шкода.

У рішенні Конституційного суду України № 1-рп/2004 від 27.01.2004 p. визначено, що ушкодження здоров'я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов'язків, незалежно від ступеня втрати працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання.

В ході розгляду справи встановлено, що виконуючи трудові обов'язки на підприємствах ДП "Львіввугілля" позивач отримав ушкодження здоров'я, внаслідок якого втратив професійну працездатності, ступінь втрати працездатності станом на 19.06.1996 року визначена 50%.

Таким чином, суд першої інстанції правильно поклав обов'язок відшкодувати моральну шкоду позивачу на відповідача ДП "Львіввугілля".

Однак, визначаючи розмір суми, що підлягає стягненню в рахунок відшкодування моральної шкоди, суд не врахував характер заподіяної позивачу шкоди, глибину його фізичних та душевних страждань та неповно з'ясував обставини, що мають значення для визначення розміру відшкодування, не врахував і не дав належної оцінки усім доказам у справі, тому розмір моральної шкоди 3000 грн., що визначений судом першої інстанції до відшкодування позивачу, необхідно збільшити з наступних підстав.

У п. 9 постанови Пленуму ВСУ "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" № 4 від 31.03.1995 року звернуто увагу на те, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, необхідно враховувати стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках та ін. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи.

На переконання колегії суддів, враховуючи роз'яснення, викладені у п. 9 постанови Пленуму ВСУ "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" № 4 від 31.03.1995 року, для розрахунку суми відшкодування заподіяної моральної шкоди слід застосовувати розмір мінімальної заробітної плати 1218 грн., який діє на час розгляду справи.

На підставі наведеного, рішення суду підлягає зміні в частині збільшення розміру відшкодування моральної шкоди, а тому з врахуванням принципів виваженості, розумності та справедливості, колегія суддів прийшла до висновку, що розмір достатньої грошової компенсації відшкодування моральної шкоди повинен складати 10000 грн., що буде адекватною компенсацією страждань, яких зазнав ОСОБА_3 у зв'язку з ушкодженням здоров'я при виконанні трудових обов'язків, внаслідок професійного захворювання.

Керуючись ст. 303, п.3 ч.1 ст. 307, ст. ст. 309, 313, ч.2 ст. 314, ст.ст. 316, 317,319 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 19 грудня 2013 року в частині стягнення з Державного підприємства ДП «Львіввугілля» на користь ОСОБА_3 3000,00 грн. на відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я при виконанні трудових обов'язків внаслідок професійного захворювання - змінити, стягнувши з Державного підприємства ДП «Львіввугілля» на користь ОСОБА_3 10000,00 грн. на відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я при виконанні трудових обов'язків внаслідок професійного захворювання.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення Апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, та може бути оскаржене до суду касаційної інстанції з розгляду цивільних і кримінальних справа шляхом подання касаційної скарги протягом 20 днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: О.М.Ванівський

Судді: М.Я.Богонюк

С.А. Шашкіна