Справа № 481/2060/14-ц
Провадж.№ 2/481/57/2015
Р І Ш Е Н Н Я

імемем УКРАЇНИ

28 липня 2015 року Новобузький районний суд Миколаївської області в складі головуючої судді Уманської О.В., при секретарі Кузьміній Н.П., з участю позивачки ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2 розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Новий Буг Миколаївської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 та Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про визнання недійсним кредитного договору та застосування наслідків його недійсності,-

ВСТАНОВИВ:

В листопаді 2014 року позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з відповідним позовом до відповідачів ОСОБА_3 та ПАТ КБ «ПриватБанк» в обґрунтування якого зазначила, що з серпня 2005 року по теперішній час вона проживає з відповідачем ОСОБА_3 у зареєстрованому шлюбі. В період їх шлюбу, її чоловік, не порадившись з нею, 02.11.2007 року уклав з відповідачем ПАТ КБ «ПриватБанк» договір про іпотечний кредит № NKN1GI, за умовами якого банк надав чоловіку кредит у розмірі 150000 грн., а він повинен був повернути вказані кошти з відсотками до 02.11.2017 року. Позивачкою наголошено, що згідно приписів ст. 65 СК України, при розпорядженні одним із подружжя майном, яке є їх спільною сумісною власністю, шляхом укладення правочину, який виходить за межі дрібного побутового, потрібна обовязкова згода іншого з подружжя, недодержання таких вимог закону тягне за собою визнання цього правочину недійсним за позовом того з подружжя, який згоду не давав. Посилаючись на те, що згоди своєму чоловіку ні в усній, ні в письмовій формах на укладення вищезазначеного кредитного договору вона не давала, просила ухвалити судове рішення про визнання вказаного правочину недійсним та застосувати наслідки його недійсності.

При судовому розгляді справи позивачка ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві, заявлені позовні вимоги підтримали і просили їх задовольнити у повному обсязі. При цьому, ОСОБА_1 пояснила, що про відповідну позику, яку її чоловік отримав від ПАТ КБ «ПриватБанк», вона знала з дати укладення відповідного кредитного договору, тобто з 02.11.2007 року.

ОСОБА_4 у судове засідання на виклик суду не зявився, надав суду письмову заяву про можливість розгляду справи без його участі, предявлений до нього позов визнав повністю. З письмових пояснень останнього вбачається, що він дійсно за спірним кредитним договором отримав у ПАТ КБ «ПриватБанк» кредит у розмірі 150000 грн. і при цьому мав іще грошові зобовязання за іншим кредитним договором, який він отримав у доларах США від цієї банківської установи у 2006 році. Через фінансову кризу України в 2009 році повертати заборгованість за вказаними кредитними договорами згодом стало значно складно. Дійсно, згоди на укладення кредитного договору, що оскаржується, від дружини він не отримував, а банк при оформленні відповідного правочину, свідомо скопіював у кредитну справу лише сторінку його паспорту, де значилися відомості про його розлучення з попередньою дружиною.

Представник відповідача ПАТ КБ «ПриватБанк» у судове засідання не зявися, направив на адресу суду письмові заперечення проти позову, в обґрунтування яких зазначив, що положення статті 65 СК України не поширюється на правовідносини щодо отриманням одним із подружжя кредиту, а тому застосуванню вказана норма не підлягає. Крім цього наголосив на завершенні трирічного строку позовної давності, який визначає право звернення позивачки з вказаним позовом до суду, зважаючи на те, що перебіг цього строку розпочався від дня укладення спірного кредитного договору 02.11.2007 року. Тому, посилаючись на безпідставність заявлених позивачкою вимог, представник відповідача, просив у їх задоволенні відмовити.

Суд, вислухавши пояснення позивачки та її представника, дослідивши письмові докази у справі, приходе наступного висновку.

Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

02.11.2007 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого виступає ПАТ КБ «ПриватБанк» і ОСОБА_3 20 листопада 2007 року був укладений письмовий договір про іпотечний кредит № NKN1GI, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 150000 грн. на поліпшення якості окремого житлового будинку, розташованого по вул. Зубкова, 82, м. Новий Буг Миколаївської області, з виплатою 15% річних та кінцевим терміном повернення кредиту до 02.11.2017 року.

Позивачка та її представник в основу своїх доводів щодо необхідності задоволення предявленого позову, посилаються на положення статті 65 СК України, які передбачають можливість у судовому порядку визнавати недійсним договір, що виходить за межі дрібного побутового, якщо такий укладений другим із подружжя без її (його) згоди.

Проте, положення ст. 65 СК України щодо порядку розпорядження майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, регулюють відносини, які стосуються розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності подружжя, і не стосуються права одного із подружжя на отримання кредиту, оскільки кредитний договір є правочином щодо отримання у власність грошових коштів і створює обовязки не для другого із подружжя, а виключно для позичальника, як сторони договору (ч. 1 ст. 1054 ЦК України).

Зазначені висновки містяться також і в розясненнях постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів , що виникають із кредитних правовідносин» (п. 25).

Таким чином з підстав наведених ОСОБА_1 у позовній заяві кредитний договір не може бути визнано недійсним, а відтак такий позв є безпідставним та задоволенню не підлягає.

В силу вимог ч. 1 ст. 88 ЦПК України, у звязку з прийняттям судом рішення про відмову у задоволені цього позову, судові витрати, понесені позивачкою на оплату судового збору, слід віднести на її рахунок.

Керуючись ст.ст. 11, 60, 61, 208, 209, 213 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 та Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про визнання недійсним кредитного договору та застосування наслідків його недійсності - залишити без задоволення.

Судові витрати понесені позивачем на оплату судового збору віднести на його рахунок.

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Миколаївської області шляхом подання через районний суд апеляційної скарги протягом 10 днів з дня проголошення рішення.

Головуюча по справі суддя