Справа № 495/4469/15-ц
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
08 вересня 2015 року м. Білгород-Дністровський
Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області у складі:
головуючого судді: Мишко В.В.
при секретарі судового засідання: Островерх В.В.
за участю представників сторін:
від позивачів: не зявилися
від відповідача: не зявився
від третьої особи: не зявився
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 495/4469/15-ц
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Білгород-Дністровського районного відділу ГУ ДМС України в Одеській області
про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття її з реєстраційного обліку
07.07.2015 року ОСОБА_1 (далі по тексту позивач-1), ОСОБА_2 (далі по тексту позивач-2) та ОСОБА_3 (далі по тексту позивач-3) звернулися до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області з позовною заявою до ОСОБА_4 (далі по тексту відповідач) за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Білгород-Дністровського районного відділу ГУ ДМС України в Одеській області (далі по тексту третя особа) про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття її з реєстраційного обліку (а.с.1-4).
Так, позивачі просять суд:
- визнати ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, такою, що втратила право на користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1;
- зобовязати Білгород-Дністровський РВ ГУ ДМС України в Одеській області зняти з реєстраційного обліку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, за адресою: АДРЕСА_1.
Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 08.07.2015 року відкрито провадження по справі № 495/4469/15-ц за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до ОСОБА_4 за участю третьої особи Білгород-Дністровського РВ ГУ ДМС України в Одеській області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття її з реєстраційного обліку. Справу призначено до розгляду (а.с.19).
Позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3, в судові засідання не зявилися, але подали до суду заяви, відповідно до яких заявлені позовні вимоги підтримують в повному обсязі, просять їх задовольнити та розглянути справу за їх відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечують (а.с.35, 41-42).
Представник третьої особи Білгород-Дністровського районного відділу ГУ ДМС України в Одеській області, в судові засідання не з'явився, але від начальника відділу надійшли до суду листи, згідно з якими останній просив розглянути справу без представника Білгород-Дністровського районного відділу ГУ ДМС України, зауважень та заперечень немає (а.с.28, 40).
Відповідач ОСОБА_4, відзив або заперечення на позов ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до суду не надала та в судові засідання 11.08.2015 року та 08.09.2015 року не з'явилася.
Так, відповідач ОСОБА_4, в судове засідання 11.08.2015 року не з ?явилася, але подала до суду заяву про відкладення слухання справи у зв ?язку із необхідністю ознайомлення з матеріалами справи для реалізації свого права на захист (а.с.33).
Того ж дня 11.08.2015 року, відповідач ОСОБА_4, ознайомилась з матеріалами справи, отримала копію позовної заяви ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з додатками до неї (а.с.1) та власноручено розписалася у відповідному довідковому листі про відкладення розгляду справи на 08.09.2015 року о 09:50 год. (а.с.37).
В судове засідання 08.09.2015 року відповідач ОСОБА_4, не з ?явилася без поважних причин, про причини неявки суд не повідомила, будь-яких клопотань не заявляла, хоча, як було вище зазначено, про час та місце судового розгляду була повідомлена належним чином.
Згідно із ст.157 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає справи протягом розумного строку, але не більше двох місяців з дня відкриття провадження у справі, а справи про поновлення на роботі, про стягнення аліментів одного місяця. У виняткових випадках за клопотанням сторони, з урахуванням особливостей розгляду справи, суд ухвалою може подовжити розгляд справи, але не більше як на пятнадцять днів.
Відповідно до ч.4 ст.169 Цивільного процесуального кодексу України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Згідно із ч.1 ст.224 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Враховуючи викладені обставини, норми чинного законодавства, та той факт, що строк розгляду справи, відповідно до ст.157 Цивільного процесуального кодексу України, закінчився і ніхто із сторін не заявив клопотання про його подовження, суд вважає за можливе і необхідне, у відповідності до ч.4 ст.169, ч.1 ст.224 Цивільного процесуального кодексу України, розглянути справу за відсутності учасників судового процесу, на підставі наявних та достатніх для розгляду матеріалів справи.
У відповідності до ч.2 ст.197 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Розглянувши позовну заяву, вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_5 є законними, правомірними, обґрунтованими, але підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні, ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в рівних долях являються власниками житлового приміщення, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1, на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 05.11.1993 року виконавчим комітетом Білгород-Дністровської міської ради та зареєстрованого КП «Білгород-Дністровське МБТІ» в реєстровій книзі за номером 64г-808/38/4844 (а.с.10, 14), що також підтверджується виданим КП «Білгород-Дністровське МБТІ» технічним паспортом на квартиру, що знаходиться у власності ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (а.с.11-13).
В даному житловому приміщенні (АДРЕСА_1) значиться зареєстрованою колишня дружина ОСОБА_3 ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, про що свідчить виписка з домової книги для прописки громадян, що проживають за вищевказаною адресою (а.с.5-8).
За твердженням позивачів, шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 27.01.2014 року був розірваний (а.с.16).
Позивачі стверджують, що ОСОБА_4 за місцем реєстрації не мешкає, у житловому приміщенні відсутні її особисті речі та будь-яке майно. Письмових або усних домовленостей між сторонами стосовно її проживання у вказаному житловому приміщенні не має.
Відповідно до складеного 25.06.2015 року КП «ЖЕО-№1» Акту, власником житлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1, є ОСОБА_1 По даній адресі зареєстрована колишня невістка ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, яка не проживає за вищевказаною адресою з 2008 року. Факт непроживання ОСОБА_4 підтверджено сусідами (ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8К.) (а.с.15).
Таким чином, позивачі вважають, що наявність реєстрації ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1, порушує їх право вільно володіти, користуватися і розпоряджатися власним майном, отримувати державні допомоги і субсидії.
Відповідно до ст.ст. 15, 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Згідно із ч.1 ст.3 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Стаття 41 Конституції України закріплює право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися свою власністю.
Відповідно до статей 316-317 Цивільного кодексу України право власності є правом особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежного від волі інших осіб. Власнику надається право володіння, користування та розпорядження своїм майном.
Власник вправі вимагати усунення будь-яких порушень своїх прав, навіть якщо вони не поєднані з позбавленням права володіння (ст.391 ЦК України).
Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону України від 17.07.1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Згідно із статтею 71 Житлового кодексу України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.
Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку (ст.72 ЖК України).
Відповідно до ст.150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.
Згідно із пунктом 11 Пленуму Верховного Суду України № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» від 12.04.1985 року, суд може визнати особу такою, що втратила право користування жилим приміщенням, лише з однієї зазначеної позивачем підстави, передбаченої ст.71 або ст.107 ЖК України.
Частиною 1 статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» встановлено, що зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. З даних положень вбачається, що судове рішення, яке набрало законної сили, є самостійною підставою для зняття з реєстрації.
Враховуючи вищевикладені обставини, норми чинного законодавства та той факт, що громадянка ОСОБА_4 фактично не мешкає в житловому приміщенні, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1, суд дійшов до висновку, що вимоги ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням підлягають задоволенню.
Між тим, суд вважає, що вимоги ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про зобовязання Б-Дністровського РВ ГУДМС України в Одеській області зняти ОСОБА_4 з реєстраційного обліку задоволенню не підлягають, оскільки дані вимоги заявлені позивачем передчасно, до звернення до відповідного органу. При цьому, рішення суду щодо визнання особи, що втратила право користування житловим приміщенням, відповідно до ч.1 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», вже є підставою для зняття її з реєстрації.
Керуючись ст.ст. 15, 16, 316-317, 391 Цивільного кодексу України, ст.ст. 71, 72 Житлового кодексу України, ст.ст. 3, 10, 11, 57-60, 64, 157, 169, 197, 208, 209, 212-215, 218, 224-228 Цивільного процесуального кодексу України, суд -
Позовну заяву ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до ОСОБА_4 за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Білгород-Дністровського районного відділу ГУ ДМС України в Одеській області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття її з реєстраційного обліку задовольнити частково.
Визнати громадянку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, такою, що втратила право на користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_2.
В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Одеської області через Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя В.В. Мишко