Справа № 751/2675/15-ц Провадження № 22-ц/795/1679/2015 Категорія -цивільнаГоловуючий у I інстанції -Маслюк Н. В. Доповідач - Хромець Н. С.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 вересня 2015 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіХромець Н.С.
суддів:Горобець Т.В., Острянського В.І.
при секретарі:Мартиновій А.В.
за участю:позивача ОСОБА_5, її представника адвоката Богданової І.Д., представника відповідача адвоката ОСОБА_7

Розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Чернігові апеляційну скаргу ОСОБА_5 на рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 23 липня 2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_8 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням і за зустрічним позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_5 про усунення перешкод у користуванні квартирою, вселення,

в с т а н о в и в:

Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 23 липня 2015 року у позові ОСОБА_5 відмовлено, позов ОСОБА_8 задоволений, він вселений у квартиру АДРЕСА_1, ОСОБА_5 зобов'язано не чинити перешкод ОСОБА_8 у користуванні квартирою шляхом надання ключів від квартири.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 просить скасувати рішення місцевого суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов про визнання ОСОБА_8 таким, що втратив право на користування житловим приміщенням і відмовити у задоволенні зустрічного позову. На думку позивача, при розгляді справи судом першої інстанції порушені норми матеріального і процесуального права. Зокрема, позивач вказує на неналежну оцінку судом доказів щодо поважності причин відсутності відповідача у спірній квартирі, які, на думку позивача, поважності причин не підтверджують. Позивач також посилається на те, що доказами підтверджується наявність у відповідача в період з 03 лютого 2003 року іншого постійного місця проживання.

У судовому засіданні позивач та її представник підтримали апеляційну скаргу. Представник відповідача ОСОБА_8 скаргу не визнала, вважаючи її необґрунтованою.

Вислухавши доповідь судді, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції постановлене з додержанням норм матеріального і процесуального права, а підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

По справі встановлено, що відповідач вселився у спірну квартиру і зареєструвався в ній 16 липня 1996 року в якості члена сім'ї наймача, що підтверджується рішенням виконавчого комітету Чернігівської міської ради № 23 від 27 листопада 1996 року і не заперечується сторонами. 31 жовтня 1996 року шлюб між відповідачем і ОСОБА_9, донькою позивача, який зареєстровано був розірваний. Позивач стверджує, що з часу розірвання шлюбу відповідач спірним житлом не користується без поважних причин.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_5 і задовольняючи зустрічний позов, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_8 не користується спірним житловим приміщенням з поважних причин, а саме у зв'язку з перебуванням у особи, яка потребує догляду, та роботою за кордоном. Крім того, судом встановлено, що між сторонами існують неприязні стосунки і позивач заперечує проти проживання відповідача у квартирі. Такі висновки суду відповідають встановленим обставинам і вимогам закону.

Доводи апеляційної скарги щодо неналежної оцінки доказів висновків суду не спростовують. Посилання позивача на те, що суд не дослідив в якості кого (просто онука чи опікуна) ОСОБА_8 з 1997 по 2003 рік проживав разом із своєю бабою ОСОБА_10, 1916 року народження, не дають підстав для задоволення апеляційної скарги. Відсутність офіційного статусу опікуна не є свідченням того, що відповідач не здійснював догляд за особою похилого віку. Дані відповіді Яструбщанської сільської ради Глухівського району Сумської області від 17. 07.2005 р. на адвокатський запит Богданової І.Д. (а.с. 184) про те, що відповідач з 2011 по 2015 рік проживав разом із своєю матір'ю в с. Вишеньки Глухівського району Сумської області також не спростовують висновків суду. В цій же довідці вказано, що сільська рада не володіє інформацією щодо фактичного періоду проживання зазначених у запиті осіб. Крім того, довідка містить інформацію про облік ОСОБА_11 по погосподарській книзі як проживаючої за адресою АДРЕСА_2, у тому числі, станом на 1 січня 2014 року. У той же час позивач ОСОБА_5 пояснила, що її рідна сестра і мати відповідача ОСОБА_11 з грудня 2013 року проживала у спірній квартирі, де і померла ІНФОРМАЦІЯ_1. Письмові пояснення ОСОБА_12 та ОСОБА_13, на які посилається позивач для підтвердження своїх доводів про відсутність потреби у догляді за ОСОБА_10, не є належними доказами, оскільки вказані особи не допитувались в якості свідків.

Суд першої інстанції дав правильну оцінку і доказам щодо роботи відповідача ОСОБА_11 за кордоном. Висновок суду в цій частині підтверджується не лише даними копії договору від 14 квітня 2014 року між ТОВ «Лекон» м. Москва і ОСОБА_8, а і показаннями свідка ОСОБА_14, який допитаний у судовому засіданні відповідно до вимог Цивільного процесуального кодексу України. Повідомлення Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України про відсутність інформації про перетин кордону ОСОБА_8 в напрямку Російської Федерації (а.с. 110) не може бути визнане безспірним доказом який спростовує показання свідка. З цього повідомлення вбачається, що ОСОБА_8 перетинав кордон в напрямку «в'їзд» 04.04.2013 р. Інформація про його виїзд з України до цієї дати відсутня, що є підставою для висновку про відсутність повної інформації щодо осіб, які перетинають кордон, у базі даних «Відомості про осіб, які перетнули державний кордон України».

Суд обґрунтовано взяв до уваги наявність між сторонами неприязних сосунків, які виникли на ґрунті користування житлом. Наявність неприязних сосунків не заперечується позивачем. Також встановлено, що позивач змінила замки у вхідних дверях і не бажає щоб відповідач користувався квартирою, що відповідно до роз'яснень, викладених у п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 квітня 1985 року ( з наступними змінами) є поважними причинами відсутності у житловому приміщенні, бо відсутність обумовлена неправомірною поведінкою інших мешканців.

Суд першої інстанції правильно застосував ст. 47 Конституції України та рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Кривіцька та Кривіцький проти України» від 02.12.2010 року.

Доводи апеляційної скарги щодо наявності у відповідача ОСОБА_8 в період з 03.02.2003 року по 2014 рік іншого місця проживання в АДРЕСА_2 не можуть бути підставою для скасування рішення суду, оскільки позов про визнання ОСОБА_8 таким, що втратив право на житло з підстав вибуття його до іншого постійного місця проживання ( ст. 107 ЖК УРСР), не пред'являвся і, відповідно, такі підстави не були предметом дослідження при розгляді справи.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити. Рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 23 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:Судді: