справа № 208/3681/15-ц
№ провадження 2/208/1562/15
РІШЕННЯ

Іменем України

30 червня 2015 р. м. Дніпродзержинськ

Заводський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Ричка С.О.

при секретарі Щербацевич Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Заводського районного суду м. Дніпродзержинська цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «Рекуперація свинцю» про стягнення заборгованості заробітної плати, компенсації за не вчасно виплачену заробітну плату, компенсації за затримку розрахунку і відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

У травні 2015 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Заводського районного суду м. Дніпродзержинська з позовною заявою до відповідача ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «Рекуперація свинцю», в якій просить суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість нарахованої але не виплаченої заробітної плати та компенсацію за несвоєчасну виплату в сумі 41679,56 грн. та моральний збиток у розмірі 9000,00 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що з 05.10.2012 року він працював у ТОВ «Рекуперація свинцю» плавильником свинцевих сплавів, дільниці шихтопідготовки та плавління. Починаючи з початку його трудової діяльності заробітну плату виплачують нерегулярно, спочатку затримували на три місяці, а на час звільнення борг затягнувся з вересня 2014 року до березня 2015 року. Внаслідок цього на 16.03.2015 року ТОВ «Рекуперація свинцю» заборгувало позивачу з вересня 2014 року по березень 2015 року 3179,99 грн. + 3179,99 грн. + 3061,56 грн. + 3081,68 грн. + 263,21 грн. + 174,39 + 3194,06 грн. = 16134,88 грн., а також не перераховані аліменти його дітям у сумі 1622,41 грн. + 1622,41 грн. +1562 грн. + 1572,26 грн. + 130,47 грн. + 86,43 грн. + 1584, 96 грн. = 8180,94 грн., які були нараховані але не виплачені. Також позивач зазначив, зо згідно рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська, з нього стягують аліменти в розмірі 1/3 частини заробітку, на утримання його дітей, але підприємство за час заборгованості не перераховувало гроші його дітям і він був вимушений сплачувати їх сам. Відповідач систематично затримував виплату заробітної плати, а в 2015 році не зробив жодної виплати, та в день звільнення позивача і до теперішнього часу не провів повний розрахунок, що заподіяло позивачу величезні моральні страждання, весь час і досі він хвилюється з приводу існування своїх дітей, можливості виконання фінансових зобовязань перед банками кредиторами, внаслідок цього позивач і його діти позбавлені нормального життєвого спілкування між собою, а також близькими людьми, котрі їх оточують. На підставі цього позивач вважає, що відповідач зобовязаний відшкодувати йому моральний збиток у розмірі 9000,00 грн., також вважає дії боржника незаконними, тому вимушений звернутися з даним позовом до суду.

Позивач в судове засідання зявився, але надав до суду заяву в якій просив позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, та розглянути справу без його участі.

Представник Відповідача у судове засідання не зявився, але надав до суду заяву в якій позовні вимоги ОСОБА_3 визнав лише в частині заборгованості по заробітній платі у розмірі 13836,59 грн. та компенсації за несвоєчасно виплачену заробітну плату, та просив розглянути справу без участі їх представника.

Суд вважає можливим розглянути справу за відсутності сторін, згідно вимог ч.2 ст. 158 ЦПК України.

В звязку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється на підставі ч.2 ст.197 Цивільного процесуального кодексу України.

Дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з'ясувавши обставини справи, дотримуючись принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства, оцінивши докази у справі за своїм внутрішнім переконанням згідно ст. 212 ЦПК України, захищаючи порушені, невизнані або оспорювані права, свободи чи інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб згідно ст. 1 ЦПК України, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що позивач з 05 жовтня 2012 року працював у відповідача у ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «Рекуперація свинцю» на посаді плавильника свинцевих сплавів, дільниці шихтопідготовки та плавління, комплексу шихтопідготовки, плавки та рафінування, що підтверджується записом № 21 у трудовій книжці на сторінці № 12, який зроблено на підставі Наказу № 55-к від 05.10.2012 року, а також копією трудової книжки.

Відповідно до запису № 22 у трудовій книжці на сторінці № 12 позивача, ОСОБА_1 звільнено за угодою сторін п.1.ст.36 КЗпП України.

Судом встановлено, що після звільнення позивача повний розрахунок з ним проведено не було, в наслідок чого у відповідача перед позивачем утворилась заборгованість станом на 16.03.2015 року у сумі 13836,59 грн.

Статтею 24 КЗпП України унормовано, що укладення трудового договору оформляється наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу про зарахування працівника на роботу. Трудовий договір вважається укладеним і тоді, коли наказ чи розпорядження не були видані, але працівника фактично було допущено до роботи.

Статтею 94 КЗпП України передбачено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується.

Статтею 115 КЗпП України визначено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. У разі коли день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плата виплачується напередодні. Заробітна плата працівникам за весь час щорічної відпустки виплачується не пізніше ніж за три дні до початку відпустки.

Статтею 116 КЗпП України визначено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Статтею 117 КЗпП України визначено відповідальність за затримку розрахунку при звільненні.

Згідно ч.1 ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Згідно ч.2 ст. 117 КЗпП України, при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Відповідно до розрахунку суми компенсації за несвоєчасно виплачену заробітну плату, наданого позивачем, сума компенсації становить7553,09 гривень.

В контексті спірних правовідносин, керуючись нормами КЗпП України суд дійшов наступних висновків.

Статтею 57 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно до ст.58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У відповідності до ч.3 ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Судом встановлено, що стороною відповідача було надано довідку про заробіток позивача з серпня 2014 року по березень 2015 року включно та на день звільнення заборгованість по виплаті складає: 13836,59 грн..

Згідно розрахункового листа за березень 2015 року заборгованість підприємства по заробітній платі ОСОБА_1 станом на 16.03.2015 року складає 13836,59 грн. без урахування заробітної плати на вересень 2014 року, яка становить 6054,00 грн., з урахуванням утримання 1622,41 грн., у рахунок сплати аліментів, загальна заборгованість на час звільнення становить 18268, 18 коп.

Як вбачається з наданої довідки наданої відповідачем, аліменти, які були утримані із заробітної плати позивач у розмірі 3345,34 грн., були перераховані на рахунок стягувача, а тому в цій частині позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Як вбачається з Наказу № 18/1-К про припинення трудового договору, ОСОБА_4 звільнено з посади плавильника свинцевих сплавів 16 березня 2015 року за п.1.ст.36 КЗпП України за угодою сторін, компенсація за невикористану щорічну відпустку за 34 календарні дні.

За таких обставин, враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що відповідачем, в порушення статей 47, 115 КЗпП України, не проводилась виплата заробітної плати позивачу за виконану ним роботу за період з вересня 2014 року по березень 2015 року.

Відповідно до ст. 237-1 КЗУпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику проводиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У відповідності до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та обовязків можуть бути: відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Згідно п. 9 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 р. № 4 розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

У відповідності до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, який фізична особа зазнала у звязку із каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення її можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою відшкодування, а також з урахування інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з вимогами ст.280 ЦК України, якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та (або) моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню.

У відповідність до ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

У відповідність до ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідність до вимог ст.10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідність до ч.2 ст.11 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги.

У відповідність до ст.57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів.

У відповідність до ст.59 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

У відповідність до ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У відповідність до ст.66 ЦПК України, висновок уповноваженої особи - докладний опис проведених досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, задані судом є доказом, який підтверджує обставини по справі.

Не доведеними є вимоги щодо стягнення з відповідача грошових коштів в рахунок відшкодування моральної шкоди саме в розмірі 9000 грн. (девять тисяч), оскільки позивачем не доведено, яку саме суму позивач, не маючи достатніх коштів для існування змушений був брати в борг, як саме був порушений сформований уклад життя позивача і його родини, крім того при визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості, тому стягненню у відшкодування моральної шкоди підлягає лише 500 грн.00 коп.

В силу встановленого суд вважає, що позовні вимоги позивача щодо стягнення з відповідача заробітної плати та компенсації за несвоєчасно виплачену заробітну плату підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, враховуючи, що у відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», позивач при зверненні з даним позовом до суду був звільнений від сплати судового збору, суд на підставі ст. 88 ЦПК України, враховуючи результат вирішення справи, вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави 243,60 гривень, в рахунок відшкодування оплати судового збору.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 47, 94, 115 КЗпП України, ст. ст. 21, 34 Закону України «Про оплату праці», ст. ст. 10, 11, 31, 57, 60 -61, 81, 88, 209, 212-215, 367 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «Рекуперація свинцю» про стягнення заборгованості заробітної плати, компенсації за не вчасно виплачену заробітну плату, компенсації за затримку розрахунку і відшкодування моральної шкоди- задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «Рекуперація свинцю» () на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1:

- 18268 грн. 18 коп. (вісімнадцять тисяч двісті шістдесят вісім гривень 18 копійок) - заборгованість по заробітній платі;

- 7553 грн. 09 коп. (сім тисяч пятсот пятдесят три гривень 09 копійок) - компенсація за несвоєчасно виплачену заробітну плату;

- 500 грн. 00 коп. (пятсот гривень 00 копійок) моральна шкода.

Всього до стягнення 26321 грн. 27 коп. (двадцять шість тисяч триста двадцять одна гривня 27 копійок)

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Судові витрати у справі розподілити пропорційно задоволеного позову, стягнувши ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «Рекуперація свинцю» () на користь держави судовий збір у сумі 243,60 гривень.

Рішення суду в частині стягнення заробітної плати за один місяць, у відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, допустити до негайного виконанню.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний термін скарги про апеляційне оскарження, або в порядку ч. 4 ст. 295 ЦПК України з дня його проголошення.

Суддя Ричка С. О.