У х в а л а

іменем україни

9 вересня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Карпенко С.О.,

суддів: Гончара В.П., Остапчука Д.О.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, закритого акціонерного товариства «Перший Український міжнародний Банк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - служба у справах дітей Адміністрація Заводського району м. Миколаєва, про визнання частково недійсним договору іпотеки за касаційною скаргою ОСОБА_1, яка діє в своїх інтересах і в інтересах неповнолітньої ОСОБА_3, на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 3 грудня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 28 січня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2014 року ОСОБА_1, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_3, звернулася до суду з позовом, в якому просила визнати частково недійсним договір іпотеки, укладений між ЗАТ «Перший Український міжнародний Банк» та ОСОБА_2 7 грудня 2007 року.

Посилалась на те, що з 18 листопада 2006 року вона перебуває з ОСОБА_2 у шлюбі, у якому вони за спільні кошти придбали квартиру АДРЕСА_1. 7 грудня 2007 року між ЗАТ «Перший Український міжнародний Банк» та ОСОБА_2 укладений договір іпотеки, за умовами якого останній передав в іпотеку банку квартиру АДРЕСА_1, однак вона як дружина своєї згоди на передачу квартири в іпотеку банку не давала.

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 3 грудня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 28 січня 2015 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі заявник просить скасувати рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 3 грудня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 28 січня 2015 року, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

За змістом ч. 1 ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні судів першої та апеляційної інстанції чи відкинуті ними, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу та про перевагу одних доказів над іншими.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог, оскільки позивач не довела обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог.

Наведені у касаційній скарзі доводи висновків судів не спростовують, рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 3 грудня 2014 року та ухвала апеляційного суду Миколаївської області від 28 січня 2015 року постановлені з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_1, яка діє в своїх інтересах і в інтересах неповнолітньої ОСОБА_3, відхилити.

Рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 3 грудня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 28 січня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий С.О.Карпенко
Судді: В.П.Гончар Д.О.Остапчук