Справа № 481/127/15-ц
Провадж.№ 2/481/208/2015
Р І Ш Е Н Н Я

імемем УКРАЇНИ

(заочне)

06 липня 2015 року Новобузький районний суд Миколаївської області в складі: головуючої судді Уманської О.В., при секретарі Кузьміній Н.П., за участю позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2 розглянувши у попередньому судовому засіданні позовну заяву ОСОБА_1 до відокремленого структурного підрозділу Державного підприємства «Одеська залізниця» ОСОБА_3 депо Христинівка про визнання звільнення незаконним, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, -

В С Т А Н О В И В:

30.01.2015 року позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до відповідача відокремленого структурного підрозділу Державного підприємства «Одеська залізниця» Моторвагонного депо Христинівка (надалі Моторвагонного депо Христинівка) з позовом про вирішення трудового спору в обґрунтування якого зазначила, що 01.10.2011 року відповідачем було прийнято її на роботу провідником пасажирського вагону у поїздах приміського сполучення на умовах контракту, строк дії якого згідно з умовами щорічних додаткових угод, постійно продовжувався.

06.01.2015 року її було звільнено з вказаної посади згідно з наказом № 04/ос від 06.01.2015 року на підставі п. 8 ст. 36 КЗпП України через неналежне виконання умов контракту та п.п. «а» п. 18 додаткової угоди № 4 від 20.11.2014 року, в частині встановлення факту перевезення нею безквиткових пасажирів.

Приводом для її звільнення слугувало звернення заступника голови з питань залізничного транспорту Всеукраїнської громадської організації «Народний транспорт» ОСОБА_4 до дирекції Моторвагонного депо Христинівка, згідно з яким, останній, слідуючи в якості пасажира 23.11.2014 року поїздом № 6314, сполученням Миколаїв-вантажний-Тимкове, який вона обслуговувала, був свідком проїзду низки пасажирів без білетів. 09.12.2014 року в м. Христинівка відбулася оперативна нарада з розгляду вказаного звернення ОСОБА_4, в ході якої вирішено розірвати з нею контракт.

Вважає своє звільнення незаконним та необґрунтованим з огляду те, що будь-яких належним чином зафіксованих фактів безбілетного проїзду пасажирів в обслугованому нею вагоні складених не було, очевидців таких обставин встановлено та допитано також не було. На кожній станції вона особисто разом з іншим провідником перевіряла білети у пасажирів при вході до вагону, при цьому поряд з ними жодних сторонніх осіб не було. У тих пасажирів у яких були відсутні квитки реалізовувалися нею через касовий апарат, копії яких вона додала. Серед пасажирів, які їхали у вагоні були працівники залізниці, які мали при собі відповідне посвідчення та форму 4, яка надає їм право на безкоштовний проїзд. Наголосила, що 23.11.2014 року нею перевиконано план з продажу квитків, зокрема нею здано до каси 1535,44 грн. при нормі 1500 грн.

За такого, після кількох уточнень своїх позовних вимог, просила визнати незаконним її звільнення з посади провідника пасажирського вагону у поїздах приміського сполучення Моторвагонного депо Христинівка, поновити її на вказаній посаді, стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 19341,66 грн., судові витрати понесені нею на правову допомогу у розмірі 2700 грн. та витрати повязані з явкою її представника до суду у розмірі 974,40 грн.

При судовому розгляді справи позивачка ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві, заявлені позовні вимоги підтримали і просили їх задовольнити у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_3 депо Христинівкав судове засідання явку свого представника повторно не забезпечив та не повідомив суд про причину його неявки. Про дату, час та місце розгляду судової справи повідомлявся належним чином, про що свідчить поштове повідомлення про вручення судової повістки. Заяв про розгляд справи за відсутності представника відповідача до суду не надходило.

Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних доказів у справі, що відповідає положенням ч. 1 ст. 224 ЦПК України.

Вислухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши матеріали справи, суд приходить наступного висновку.

Судом установлено, 01.06.2011 року між ОСОБА_3 вагонним депо Христинівка та ОСОБА_1 був укладений трудовий контракт № 61, за умовами якого позивачка була прийнята на посаду провідника пасажирського вагону (у поїздах приміського сполучення), строком дії до 31.12.2012 року, при цьому термін його дії, згідно з додатковими угодами від 25.12.2012 року №1, 10.10.2013 року № 2 та 20.10.2014 року №3, продовжено спочатку до 01.10.2011 року, а потім відповідно до 22.10.2014 року та 20.10.2015 року.

Крім цього, згідно з додатковою угодою № 4 від 20.11.2014 року внесено низка змін щодо обовязків сторін, оплати праці, відповідальності сторін, змін припинення та розірвання контракту, тощо.

У відповідності до ч.3 ст.21 КЗпП України особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов'язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватись угодою сторін. Сфера застосування контакту визначається законами України.

Частиною 3 статті 15 Закону України "Про залізничний транспорт" встановлено, що працівники залізничного транспорту загального користування, які здійснюють обслуговування пасажирів, працевлаштовуються на підприємства пасажирського залізничного транспорту загального користування за контрактною формою трудового договору.

Перелік категорій та посад працівників залізничного транспорту, які працевлаштовуються за контрактною формою трудового договору, затверджено постановою Кабінету Міністрів України №764 від 15.07.1997 року. Серед інших категорій працівників залізничного транспорту, які працевлаштовуються за контрактною формою трудового договору, цим переліком віднесено і провідників пасажирських вагонів.

Згідно з наказом (розпорядження) № 04/ос від 06.01.2015 року про припинення трудового договору (контракту), позивачку звільнено з 06.01.2015 року з посади провідника пасажирського вагону за п. 8 ст. 36 КЗпП України на підставі, передбаченій контрактом, за статтею п.8 ст.36 КЗпП, підстава: неналежне виконання умов контракту від 01.10.2011 року № 61 та п.п. «а» п. 18 додаткової угоди № 4 від 20.11.2014 року в частині встановлення факту перевезення працівником безквиткових пасажирів.

Приводом для прийняття відповідного рішення послужило звернення до дирекції Моторвагонного депо Христинівка заступника голови з питань залізничного транспорту Всеукраїнської громадської організації «Народний транспорт» ОСОБА_5, за яким останній, слідуючи в якості пасажира 23.11.2014 року поїздом № 6314, сполученням Миколаїв-вантажний-Тимкове, був свідком проїзду низки пасажирів без білетів.

09.12.2014 року в м. Христинівка відбулася оперативна нарада при в.о. начальника Моторвагонного депо з розгляду вказаного звернення ОСОБА_4, в ході службового розслідування встановлено, що 23.11.2014 року вагони вищевказаного поїзду обслуговували провідники ОСОБА_1 та ОСОБА_6, відтак завбачивши в діях цих провідників порушення підпункту "а" пункту 18 контракту (перевезення безквиткових пасажирів) членами наради вирішено розірвати з ними контракти з цих підстав.

Письмові пояснення позивачки, які ідентичні доводам наданих нею у судовому засіданні, нарадою перевірені та оцінені належним чином не були.

Дійсно, згідно з п.7.3 Правил перевезення пасажирів, багажу, вантажобагажу та пошти залізничним транспортом України, затверджених наказом Міністерства транспорту та зв'язку України від 27.12.2006 року №1196 (з подальшими змінами та доповненнями), провідник вагона зобов'язаний перед подачею поїзда для посадки пасажирів вивісити трафарет та порядковий номер вагона, а після зупинки вагона - своєчасно відкрити двері та розпочати посадку пасажирів, перевіряючи при цьому наявність проїзних документів, їх відповідність даті відправлення поїзда, номера поїзда і вагона, ваги і розмірів ручної поклажі встановленим нормам , а в разі потреби - перевізні документи про сплату ручної поклажі,що перевозиться разом з пасажиром. Перевіряється також наявність посвідчень на право пільгового або безоплатного проїзду. Пасажири без проїзних документів чи не з дійсними проїзними документами з прізвищем та ініціалами в проїзному документі, які не відповідають даним документа, що посвідчує особу, з ручною поклажею більше встановлених норм та з перевищенням розмірів, установлених для ручної поклажі, у вагон не допускаються.

Відповідно до підпункт «а» пункту 18 додаткової угоди до контракту від 20.11.2014 року, укладеної з позивачкою у зв'язку з обійманням посади провідника пасажирського вагону, додатковою підставою припинення та розірвання цього контракту, що не передбачена чинним законодавством є, зокрема, встановлення факту перевезення 3-х і більше безквиткових пасажирів.

Згідно з положеннями п.8 ч.1 ст.36 КЗпП України підставою припинення трудового договору є, зокрема, підстави, передбачені контрактом.

Перевіряючи дійсні приводи звільнення позивачки за порушення умов контракту, суд приходить висновку, що підтвердження факту безквиткового проїзду пасажирів у ввіреному позивачці вагоні зводиться лише до листа заступника голови з питань залізничного транспорту Всеукраїнської громадської організації «Народний транспорт» ОСОБА_4, який був присутній 23.11.2014 року у вказаному вагоні поїзду.

На думку суду, вказане звернення не є самодостатнім доказом встановлення факту безквиткового проїзду пасажирів, оскільки ним не встановлено та не зазначено конкретних обставин щодо кількості безквиткових пасажирів, місця їх посадки до поїзду, тощо.

Так, відповідний лист носить лише загальний характер і служить тільки приводом для належного реагування дирекції Моторвагонного депо Христинівка шляхом проведення обєктивної службової перевірки, зокрема встановлення та допиту свідків, які були очевидцями необілечування провідниками пасажирів при слідуванні ними 23.11.2014 року поїздом № 6314, сполученням Миколаїв-вантажний-Тимкове, або ж в подальшому проводити ретельний контроль за цими провідниками при обслуговуванні ними пасажирів у вагонах, на предмет виявлення безквиткових пасажирів та належної фіксації, у разі таких порушень, у рейсовому журналі порушень, чи складанням відповідних ревізійних актів.

Крім цього, профспілковим комітетом Моторвагонного депо Христинівка, при розгляді матеріалів адміністрації депо, фактів перевезення 3-х і більше безквиткових пасажирів провідником ОСОБА_1 не виявлено і прийнято рішення не надавати згоду адміністрації депо на розірвання контракту з вказаним провідником (протокол №232 від 23.12.2014 року).

Хоч і згода профспілкового комітету, згідно норм чинного трудового законодавства, не потребується у випадку дострокового розірвання контракту за ініціативою роботодавця у разі настання підстав визначених самим контрактом, проте відповідачем не прийнято до уваги вірні та обґрунтовані ним висновки.

В силу ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може грунтуватися на припущеннях.

Водночас, в супереч положенням вказаної процесуальної норми, відповідачем не надано до суду як заперечень проти позову так і жодних доказів, які вказують на порушення позивачкою своїх трудових обов'язків, що стало підставою для її звільнення. Водночас, досліджені при судовому розгляді справи, письмові докази, надані позивачкою, ставлять під сумнів законність її звільнення за порушення умов контракту.

Таким чином, звільнення позивачки з посади провідника пасажирського вагону за неналежне виконання нею обов'язків з підстав, що передбачені трудовим контрактом, є необґрунтованим і незаконним, з огляду на що, наказ (розпорядження) № 04/ос від 06.01.2015 року належить скасувати.

У відповідності до ч. 2 ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

Суд, дійшовши висновку про незаконність звільнення позивача з посади провідника пасажирського вагону, вважаючи за необхідне поновити його в цій посаді, має постановити рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу, але не більш як за один рік.

Згідно із довідкою про заробітну плату позивача від 12.01.2015 року та розрахунку середнього його заробітку, що розрахований позивачем у відповідності до постанови Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати, цей заробіток за період з 07.01.2015 року по 06.07.2015 рік (181 день х на середньоденний заробіток 106,86 грн.) складає 19341,66 гривні.

При цьому, у відповідності до вимог п. 2 ч. 1 ст. 79, ч. 1 ст. 84 та ч. 1 ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь позивачки витрати на правову допомогу у розмірі 2700 грн., що підтверджуються договором про надання юридичних послуг № 1 від 20.01.2015 року та актом виконаних робіт від 06.07.2015 року. При цьому судом враховано, що обсяг фактично наданої позивачці юридичної допомоги відповідає сумі понесених нею витрат на таку допомогу у розмірі 2700 грн. і не перевищує встановленого Законом граничних розмірів компенсації витрати на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах.

Крім цього, згідно положень п. 3 ч. 1 ст. 79, ст. 85 та ч. 1 ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь позивачки, документально підтверджені нею судові витрати повязані з проїздом її представника до місця розташування суду (12.06.2015р. Новий Буг-Миколаїв 60,70 грн.; 06.07.2015р. Миколаїв-Новий Буг 60,85 грн.), що в сумі складає 121,55 грн., а також добових витрат представнику позивача за прийняті нею участі у 4 судових засіданнях (30.04.2015р., 15.05.2015р., 12.06.2015р. та 06.07.2015р.) по 243,60 грн. за день, що не перевищує граничних розмірів встановлених п.п. 140.1.7 Податкового кодексу України, і в сумі складає 974,40 грн.

Беручи до уваги, що при подачі заяви позивачка була звільнена від сплати судового збору і її вимоги задоволені повністю, в силу вимог ч. 3 ст. 88 ЦПК України судовий збір в розмірі 487,2 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

Керуючись ст 21, 36, 40, 235 КЗпП України, ст.ст. 10, 11, 60, ч.2 ст.197, 209, 212, 213 - 215 ЦПК України, суд, -

Вирішив:

Позов ОСОБА_1 до відокремленого структурного підрозділу Державного підприємства «Одеська залізниця» ОСОБА_3 депо Христинівка про визнання звільнення незаконним, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу - задовольнити .

Скасувати наказ № 04/ ос від 06 січня 2015 року про про звільнення ОСОБА_1 із займаної посади.

Поновити ОСОБА_1 на посаді провідника пасажирського вагону ( у поїздах приміського сполучення)в цех експлуатації оборотного моторвагонного ДЕПО Миколаїв з 06 січня 2015 року.

Стягнути з відокремленого структурного підрозділу Державного підприємства "Одеська залізниця" ОСОБА_3 депо Христинівка на користь ОСОБА_1 19341 (девятнадцять тисяч триста сорок одну ) гривню 66 копійки заробітної плати за час вимушеного прогулу з відрахуванням обов"язкових платежів та судові витрати по справі в сумі 3987 гривень 75 копійок за надання правової допомоги та витрати представника повязані із явкою до суду.

Рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу за один місяць допустити до негайного виконання.

Стягнути з відокремленого структурного підрозділу Державного підприємства "Одеська залізниця" ОСОБА_3 депо Христинівка на користь держави судовий збір в сумі 487 грн. ( чотириста вісімдесят сім ) гривень 20 копійок.

Заочне рішення може бути переглянуте районним судом при поданні відповідачем письмової заяви про перегляд заочного рішення протягом 10 днів з дня отримання його копії.

Заочне рішення суду може бути оскаржене позивачем до апеляційного суду Миколаївської області шляхом подання через районний суд апеляційної скарги протягом 10 днів з дня проголошення рішення чи з дня отримання копії рішення.

Заочне рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, заяви про перегляд заочного рішення, якщо апеляційну скаргу, заяву про перегляд заочного рішення не буде подано.

Головуюча по справі суддя