печерський районний суд міста києва
У Х В А Л А

03 вересня 2015 року Печерський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді - Мельник А.В.,

при секретарі - Грицюк Н. А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві скаргу Публічного акціонерного товариства Акціонений Банк «Укргазбанк» на постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Рагімової Асі Назимівни від 27.03.2015 року про повернення виконавчого документа стягувану у ВП №33202533

В С Т А Н О В И В :

Скаржник звернувся до суду зі скаргою в якій просив:

Визнати неправомірними дії головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Рагімової Асі Назимівни щодо повернення виконавчого листа, виданого 28.12.2011 року Печерським районним судом м. Києва по справі № 2-2879-1/10 про стягнення заборгованості з ОСОБА_3.

Скасувати постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Рагімової Асі Назимівни від 27.03.2015 року про повернення виконавчого документа стягувачу у ВП №33202533.

В обґрунтування вимог скарги зазначав що 03.04.2015 року АБ «Укргазбанк» (надалі - Стягувач) отримав постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Рагімової А. Н. від 27.03.2015 року про повернення виконавчого документа стягувачу (надалі - Постанова), винесену в ході виконання виконавчого листа №2-2879-1/10 виданого 28.12.2011 року Печерським районним судом м. Києва.

АБ «Укргазбанк» вважає, що дії державного виконавця по поверненню виконавчого документа є необгрунтованими, неправомірними, такими, що суперечать чинному законодавству та грубо порушують права стягувача з наступних підстав.

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 05.10.2010р. по цивільній справі №2-2879-1/10 позовні вимоги АБ «Укргазбанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено в повному обсязі. Зокрема, вирішено: стягнути з ОСОБА_3 на користь АБ «Укргазбанк» заборгованість за Кредитним договором від 01.09.2008 року №45-K/08-VIP в сумі 1 824 186,23 доларів США та 4 811 019,26 гривень. Стягнути з ОСОБА_3 на користь АБ «Укргазбанк» штраф за невиконання умов Договорів іпотеки у сумі 578 000,00 гривень. Стягнути з ОСОБА_3 на користь АБ «Укргазбанк» 1820 (одну тисячу вісімсот двадцять) грн. 00 коп. у відшкодування судових витрат.

На виконання вказаного рішення 28.12.2011 року Печерським районним судом було видано виконавчий лист.

25.06.2012 року ВПВР ДВС України відкрито виконавче провадження №33202533.

За час здійснення виконавчого провадження державним виконавцем вчинялись дії щодо виявлення майна та коштів Боржника. Так, 25.09.2012 року державним виконавцем було накладено арешт на два транспортні засоби, які 29.07.2013 року були оголошені в розшук. Крім того, державним виконавцем було виявлено 5 квартир в м. Севастополі, які були описані та арештовані 22.10.2013 року.

В Постанові від 27.03.2015 року державний виконавець зазначає, що оскільки наявна заборона з приводу вчинення правочинів щодо нерухомого майна, а державний виконавець фізично позбавлений можливості провести опис й арешт майна боржника та перевірити майновий стан боржника за місцем його знаходження. Пунктом 9 частини 1 статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено повернення виконавчого документа стягувачу у разі наявної встановленої законом заборони щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо у нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення.

Проте вказані твердження державного виконавця не відповідають дійсності, оскільки державний виконавець не вірно тлумачить Закон України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», в Постанові від 27.03.2015 року державний виконавець робить посилання на ті частини статей закону, які не можна розглядати окремо від інших положень закону.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» на тимчасово окупованій території право власності охороняється згідно із законодавством України.

За державою Україна, Автономною Республікою Крим, територіальними громадами, у тому числі територіальною громадою міста Севастополя, державними органами, органами місцевого самоврядування та іншими суб'єктами публічного права зберігається право власності та інші речові права на майно, у тому числі на нерухоме майно, включаючи земельні ділянки, що знаходиться на тимчасово окупованій території.

За фізичними особами, незалежно від набуття ними статусу біженця чи іншого спеціального правового статусу, підприємствами, установами, організаціями зберігається право власності та інші речові права на майно, у тому числі на нерухоме майно, включаючи земельні ділянки, що знаходиться на тимчасово окупованій території, якщо воно набуте відповідно до законів України.

Набуття та припинення права власності на нерухоме майно, яке знаходиться на тимчасово окупованій території, здійснюється відповідно до законодавства України за межами тимчасово окупованої території. У разі неможливості здійснення державним реєстратором повноважень щодо державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень на тимчасово окупованій території орган державної реєстрації визначається Кабінетом Міністрів України.

На тимчасово окупованій території будь-який правочин щодо нерухомого майна, у тому числі щодо земельних ділянок, вчинений з порушенням вимог цього Закону, інших законів України, вважається недійсним з моменту вчинення і не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

Отже, посилання в Постанові від 27.03.2015 року на наявну встановлену законом заборону щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника є безпідставним, оскільки чинне законодавство України не містить норм, які забороняють звертати стягнення на майно, яке знаходиться на території Автономної Республіки Крим.

Крім того, слід зазначити, що Постанова від 27.03.2015 року не містить жодних посилань на те, що державним виконавцем вчинені вичерпні дії щодо виявлення іншого майна та грошових коштів Боржника, в ній відсутні посилання на результати виявлення транспортних засобів, що належать на праві власності ОСОБА_3

Згідно із ч.1 ст.6 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (виконавчий документ), у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом та цим законом (ч. 1 та ч. 2 ст. 11 ЗУ «Про виконавче провадження»).

Оскільки, АБ «Укргазбанк» отримав постанову від 27.03.2015 року про повернення виконавчого документа лише 03.04.2015 року, то строк на її оскарження ще не сплив.

Враховуючи вищевикладене, вважає що дії головного державного виконавця ВПВР ДВС України Рагімової А. Н. є незаконними, а Постанова про повернення виконавчого документа від 27.03.2015 року такою, що підлягає скасуванню.

Під час розгляду скарги скаржник підтримав скаргу з викладених в ній підстав.

Державний виконавець в судове засідання не з'явився , в письмових запереченнях просив відмовити в задоволенні скарги..

Вислухавши пояснення скаржника, дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що рішенням Печерського районного суду міста Києва від 05.10.2010р. по цивільній справі №2-2879-1/10 позовні вимоги АБ «Укргазбанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено в повному обсязі. Зокрема, вирішено: стягнути з ОСОБА_3 на користь АБ «Укргазбанк» заборгованість за Кредитним договором від 01.09.2008 року №45-K/08-VIP в сумі 1 824 186,23 доларів США та 4 811 019,26 гривень. Стягнути з ОСОБА_3 на користь АБ «Укргазбанк» штраф за невиконання умов Договорів іпотеки у сумі 578 000,00 гривень. Стягнути з ОСОБА_3 на користь АБ «Укргазбанк» 1820 (одну тисячу вісімсот двадцять) грн. 00 коп. у відшкодування судових витрат.

На виконання вказаного рішення 28.12.2011 року Печерським районним судом було видано виконавчий лист.

25.06.2012 року ВПВР ДВС України відкрито виконавче провадження №33202533.

За час здійснення виконавчого провадження державним виконавцем вчинялись дії щодо виявлення майна та коштів Боржника. Так, 25.09.2012 року державним виконавцем було накладено арешт на два транспортні засоби, які 29.07.2013 року були оголошені в розшук. Крім того, державним виконавцем було виявлено 5 квартир в м. Севастополі, які були описані та арештовані 22.10.2013 року.

В Постанові від 27.03.2015 року державний виконавець зазначає, що оскільки наявна заборона з приводу вчинення правочинів щодо нерухомого майна, а державний виконавець фізично позбавлений можливості провести опис й арешт майна боржника та перевірити майновий стан боржника за місцем його знаходження. Пунктом 9 частини 1 статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено повернення виконавчого документа стягувачу у разі наявної встановленої законом заборони щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо у нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення.

Проте вказані твердження державного виконавця не відповідають дійсності, оскільки державний виконавець не вірно тлумачить Закон України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», в Постанові від 27.03.2015 року державний виконавець робить посилання на ті частини статей закону, які не можна розглядати окремо від інших положень закону.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» на тимчасово окупованій території право власності охороняється згідно із законодавством України.

За державою Україна, Автономною Республікою Крим, територіальними громадами, у тому числі територіальною громадою міста Севастополя, державними органами, органами місцевого самоврядування та іншими суб'єктами публічного права зберігається право власності та інші речові права на майно, у тому числі на нерухоме майно, включаючи земельні ділянки, що знаходиться на тимчасово окупованій території.

За фізичними особами, незалежно від набуття ними статусу біженця чи іншого спеціального правового статусу, підприємствами, установами, організаціями зберігається право власності та інші речові права на майно, у тому числі на нерухоме майно, включаючи земельні ділянки, що знаходиться на тимчасово окупованій території, якщо воно набуте відповідно до законів України.

Набуття та припинення права власності на нерухоме майно, яке знаходиться на тимчасово окупованій території, здійснюється відповідно до законодавства України за межами тимчасово окупованої території. У разі неможливості здійснення державним реєстратором повноважень щодо державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень на тимчасово окупованій території орган державної реєстрації визначається Кабінетом Міністрів України.

На тимчасово окупованій території будь-який правочин щодо нерухомого майна, у тому числі щодо земельних ділянок, вчинений з порушенням вимог цього Закону, інших законів України, вважається недійсним з моменту вчинення і не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

Отже, посилання в Постанові від 27.03.2015 року на наявну встановлену законом заборону щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника є безпідставним, оскільки чинне законодавство України не містить норм, які забороняють звертати стягнення на майно, яке знаходиться на території Автономної Республіки Крим.

Крім того, слід зазначити, що Постанова від 27.03.2015 року не містить жодних посилань на те, що державним виконавцем вчинені вичерпні дії щодо виявлення іншого майна та грошових коштів Боржника, в ній відсутні посилання на результати виявлення транспортних засобів, що належать на праві власності ОСОБА_3

Згідно із ч.1 ст.6 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (виконавчий документ), у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом та цим законом (ч. 1 та ч. 2 ст. 11 ЗУ «Про виконавче провадження»).

Оскільки, АБ «Укргазбанк» отримав постанову від 27.03.2015 року про повернення виконавчого документа лише 03.04.2015 року, то строк на її оскарження ще не сплив.

Враховуючи вищевикладене дії головного державного виконавця ВПВР ДВС України Рагімової А. Н. є незаконними, а постанова про повернення виконавчого документа від 27.03.2015 року такою, що підлягає скасуванню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 383-389 ЦПК України,

У Х В А Л И В :

Скаргу задовольнити.

Визнати неправомірними дії головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Рагімової Асі Назимівни щодо повернення виконавчого листа, виданого 28.12.2011 року Печерським районним судом м. Києва по справі № 2-2879-1/10 про стягнення заборгованості з ОСОБА_3.

Скасувати постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Рагімової Асі Назимівни від 27.03.2015 року про повернення виконавчого документа стягувачу у ВП №33202533. Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Апеляційного суду м. Києва через Печерський районний суд м. Києва протягом п'яти днів з дня проголошення ухвали, а особою яка була відсутня при проголошенні ухвали протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Мельник А.В.