Справа № 758/1682/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 березня 2015 року Подільський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді - Декаленко В. С.,

при секретарі - Кравцовій Ю. В.,

за участю:

представника заявника - Головко І.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за заявою Публічного акціонерного товариства «Завод «Ленінська кузня» про встановлення факту смерті, заінтересовані особи: ОСОБА_3, Відділ державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Фастівського міськрайонного управління юстиції у Київській області, суд,-

В С Т А Н О В И В :

Заявник звернувся до суду із заявою про встановлення факту смерті особи мотивуючи свої вимоги тим, що з 14.06.1991 року в гуртожитку ПАТ «Завод «Ленінська кузня» за адресою: АДРЕСА_1, значиться зареєстрованим ОСОБА_5.

Зазначають, що з огляду на відсутність ОСОБА_5 у в гуртожитку по АДРЕСА_1 потягом останніх 5-ти років без поважних причин, ПАТ «Завод «Ленінська кузня» звернувся до суду з позовом про визнання останнього таким, що втратив право користування жилим приміщенням в гуртожитку. Однак ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 16.12.2014 року позов було залишено без розгляду у зв'язку з отриманням судом листа з Дмитрівської сільської ради Фастівського району Київської області про те, що ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_3, але його смерть не була зареєстрована.

Посилається на те, що для зняття померлої особи ОСОБА_5 з реєстраційного обліку з гуртожитку, який належить ПАТ «Завод «Ленінська кузня» на праві власності, їм необхідно рішення суду про встановлення факту смерті останнього, оскільки його родичі не оформили відповідну реєстрацію смерті у встановленому чинним законодавством порядку.

На підставі вищевикладеного, а також керуючись ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», ст. 17 ЗУ «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», Інструкцією щодо заповнення та видачі лікарського свідоцтва про смерть (форма № 106/о), затвердженої Наказом МОЗ України від 08.08.2006 року № 545, звертається з даною заявою до суду.

Представник заявника в судовому засіданні підтримує вимоги з вищевикладених підстав, обґрунтувавши поясненнями просить суд заяву задовольнити.

Заінтересована особа - ОСОБА_3 в судовому засіданні вимоги заявника підтримує, обґрунтувавши поясненнями просить суд заяву задовольнити.

Представник заінтересованої особи - ВДРАЦС реєстраційної служби Фастівського МУЮ у Київській області в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлені вчасно та належним чином, до суду надійшла заява згідно якої просять справу розглянути без їх присутності, із заявленими вимогами згодні, ніяких заперечень проти позову не мають.

Суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності представника заінтересованої особи - ВДРАЦС реєстраційної служби Фастівського МУЮ у Київській області, відповідно до вимог ст.ст. 158, 169 ЦПК України.

Заслухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи - ОСОБА_3, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що заява доведена та підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав.

Як встановлено в судовому засіданні, Публічному акціонерному товариству «Завод «Ленінська Кузня» на праві приватної власності належить гуртожиток загальною площею 3385, 90 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 17582239 від 10.02.2014 року (а.с. 7-8).

Як вбачається з наданої суду Довідки Форма № 18 в гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1, з 27.05.1980 року зареєстрованим значиться ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 6).

Як вже зазначалося вище, заявник звертаючись із заявою до суду про встановлення факту смерті обґрунтовує її тим, що у ПАТ «Завод «Ленінська кузня» на даний час виникла необхідність в знятті ОСОБА_5 з реєстраційного обліку в гуртожитку, оскільки їм стало відомо про смерть останнього, однак вони не можуть цього зробити так як його родичі не оформили відповідну реєстрацію смерті у встановленому чинним законодавством порядку, а тому необхідно встановити факт його смерті.

Пункт п'ятий частини другої статті 234 ЦПК України, визначає, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно ж до п. 8 ч. 1 ст. 256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту, зокрема смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.

Пленум Верховного Суду України в п. 13 свої Постанови від 31.03.1995 року, № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» роз'яснив, що заяви про встановлення факту смерті особи в певний час (п. 7 ст. 273 ЦПК) приймаються до провадження суду і розглядаються за умови подання заявниками документів про відмову органів реєстрації актів громадянського стану в реєстрації події смерті. Заявник зобов'язаний обґрунтувати свою заяву посиланнями на докази, що достовірно свідчать про смерть особи у певний час і за певних обставин.

При цьому слід мати на увазі, що встановлення з зазначених підстав факту смерті відрізняється від встановлення факту реєстрації смерті (яке провадиться на підставі п. 4 ст. 273 ЦПК і полягає у з'ясуванні, насамперед, обставин не самої події смерті, а її реєстрації в органах реєстрації актів громадянського стану) та від оголошення особи померлою, яке провадиться за правилами глави 35 ЦПК.

Судом встановлено, що 26.11.2014 року директором ДП «ЖЕК-ЛК» ПАТ «Завод «Ленінська кузня» на адресу Дмитрівської сільської ради Фастівського району Київської області було направлено Лист про надання відомостей про проживання ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 на території ради в с. Півні, на який було отримано відповідь, що ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, помер ІНФОРМАЦІЯ_3 і похований на цвинтарі с. Півні. Він проживав на території ради із своєю сестрою ОСОБА_3 у спільному спадковому житловому будинку за адресою: АДРЕСА_2. Його смерть офіційно досі не зареєстрована - лікарського свідоцтва про смерть не видавалося, бо не була проведена судово-медична експертиза. Є довідка кримінальної міліції про те, що смерть була не насильницька й відсутність у смерті складу злочину, передбаченого Кримінальним кодексом України. На час смерті сестра ОСОБА_3 знаходилась в Фастівській районній лікарні й за станом здоров'я не могла займатися цим питанням (а.с. 9).

Як вбачається з Направлення слідчого Фастівського міськрайонного відділу ГУ МВС в Київській області Харченко Л.П. до Фастівського КОБСМЕ, останній вказав, що направляється труп гр.. ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, прож. АДРЕСА_2 - для встановлення причини смерті. Смерть наступила ІНФОРМАЦІЯ_3 близько 16.00 у домоволодінні. При поверхневому огляді слідів насильницької смерті не виявлено (а.с. 19).

Згідно Постанови про відмову в порушенні кримінальної справи від 29.02.2012 року, слідчим СВ Фастівського МВ ГУ МВС України в Київській області Харченко Л.П. було встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 до чергової частини Фастівського МВ, по телефону від чергового фельдшера Фастівської станції швидкої допомоги надійшло повідомлення про те, що в АДРЕСА_2, помер ОСОБА_5, 1957 року народження. Проведеною перевіркою було встановлено, з пояснень ОСОБА_7, який пояснив, що ОСОБА_5, в останній час хворів на туберкульоз легень, та переніс інсульт. При складанні протоколу огляду місця події, при поверхневому огляді, слідів насильницької смерті не виявлено (а.с. 20).

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про достатність та належність доказів які підтверджують пояснення заявника про те, що ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 дійсно помер ІНФОРМАЦІЯ_3 в АДРЕСА_2.

Судом встановлено, що 23.12.2014 року ОСОБА_3, яка є сестрою померлого ОСОБА_5 звернулася до Відділу реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Фастівського міськрайонного управління юстиції із заявою про видачу їй свідоцтва про смерть ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 і похований на цвинтарі в селі Півні, Фастівського району Київської області, мотивуючи тим, що його смерть офіційно не зареєстрована, так як вона за станом здоров'я тривалий час знаходилась в Фастівській районній лікарні й не могла займатися цим питанням (а.с. 11, 12, 14, 15, 16, 18).

Як вбачається з Листа Відділу реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Фастівського міськрайонного управління юстиції у Київській області № 51-03-05.07-34 від 14.01.2015 року останні повідомили ОСОБА_3, що у відділі не виявлено актового запису про смерть ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та роз'яснили, що відповідно до глави 5 п. 1 Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні підставою для державної реєстрації смерті є лікарське свідоцтво про смерть (форма № 106/о), а згідно з п. 3 глави 5 Правил, державна реєстрація смерті проводиться за останнім місцем проживання померлого, за місцем настання смерті чи виявлення трупа або за місцем поховання, чим фактично відмовили останній у видачі Свідоцтва про смерть (а.с. 23).

Судом встановлено, що питання пов'язані з реєстрацією смерті особи регулюється ЗУ «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» та Правилами реєстрації актів громадянського стану в Україні затверджених Наказом Міністерства юстиції України N 52/5 від 18.10.2000 року з наступними змінами.

Так стаття 17 ЗУ «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» визначає, що державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі, зокрема документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров'я або судово-медичною установою.

Згідно п. 5 Розділу ІІІ Правил реєстрації актів громадянського стану в Україні затверджених Наказом Міністерства юстиції України № 52/5 від 18.10.2000 року з наступними змінами, підставою для реєстрації смерті є зокрема, лікарське свідоцтво про смерть форма № 106/о, форма якого затверджена Наказом Міністерства охорони здоров'я України від 08.08.2006 року № 545 зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 25.10.2006 року за № 1150/13024, або фельдшерська довідка про смерть форма № 106-1/о, форма якої затверджена наказом Міністерства охорони здоров'я України від 08.08.2006 року № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 року за № 1150/13024.

Заява про державну реєстрацію смерті подається не пізніше трьох днів з дня настання смерті чи виявлення трупа, а в разі неможливості одержання лікарського свідоцтва про смерть, фельдшерської довідки про смерть - не пізніше п'яти днів.

Державна реєстрація смерті проводиться за заявою родичів померлого, представників органу опіки та піклування, працівників житлово-експлуатаційних організацій, адміністрації закладу охорони здоров'я, де настала смерть, та інших осіб.

Якщо заява про державну реєстрацію смерті надійшла після закінчення одного року з дня настання смерті, то державна реєстрація проводиться за наявності лікарського свідоцтва або фельдшерської довідки про смерть установленої форми на загальних підставах за заявою будь-якої особи, зазначеної у пункті 7 цієї глави, без складання висновку, але після перевірки наявності державної реєстрації смерті за місцем настання смерті, за місцем останнього проживання померлого, за місцем поховання чи виявлення трупа або за даними Державного реєстру актів цивільного стану громадян.

Зі змісту зазначеної норм ЗУ «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» та положень Правил реєстрації актів громадянського стану в Україні вбачається, що для реєстрації смерті особи після закінчення одного року з дня настання смерті, обов'язковим є наявність лікарського свідоцтва або фельдшерської довідки про смерть установленої форми.

Судом встановлено, що лікарське свідоцтво або фельдшерська довідка про смерть ОСОБА_5 не видавалася, оскільки не була проведена судово-медична експертиза його трупа, а тому зазначені документи і не були надані ОСОБА_3 до Відділу реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Фастівського міськрайонного управління юстиції у Київській області у зв'язку з чим суд визнає обґрунтованою їх відмову у видачі Свідоцтва про смерть ОСОБА_5

Суд не вбачає на даний час можливості в отриманні лікарського свідоцтва або фельдшерської довідки про смерть ОСОБА_5, оскільки останній похований і з дня його смерті та поховання минуло вже більше трьох років.

Враховуючи зазначене, суд погоджується з поясненнями заявника, що іншим чином ніж на підставі рішення суду зареєструвати смерть ОСОБА_5 є неможливим, що узгоджується із п. 2 ч. 1 ст. 17 ЗУ «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», яка визначає, що державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою.

Крім того, знайшли своє доведення в судовому засіданні і пояснення заявника про його мету встановлення факту смерті ОСОБА_5, а саме як вже зазначалося вище ПАТ «Завод «Ленінська Кузня» на праві приватної власності належить гуртожиток загальною площею 3385, 90 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1, в якому з 27.05.1980 року зареєстрованим значиться ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, який як встановлено судом помер ІНФОРМАЦІЯ_3.

Стаття 41 Конституції України, яка кореспондується із ст.ст. 319, 320 ЦК України, визначає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Судом встановлено, що реєстрація місця проживання ОСОБА_5 в гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1, після його смерті порушує права заявника як власника зазначеного майна, а саме останній не може в повній мірі володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Згідно ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, зокрема свідоцтва про смерть.

З викладеного вбачається, що метою встановлення факту смерті ОСОБА_5 є отримання Свідоцтва про його смерть, яке є підставою для подальшого його зняття з реєстрації місця проживання за адресою: АДРЕСА_1, гурт., що відповідає вимогам ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні».

Статті 15, 16 ЦК України визначають, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Зі змісту статей 10, 11, 60 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З врахуванням встановлених в судовому засіданні обставин справи, суд оцінюючи, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, приходить до висновку, що вимоги заявника знайшли своє доведення в судовому засіданні, є такими, що ґрунтуються на вимогах чинного законодавства України, а тому заява підлягає задоволенню.

На підставі вищевикладеного, ст. 41 Конституції України, ст.ст. 15, 16, 319, 320 ЦК України, ст. 17 «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», Правил реєстрації актів громадянського стану в Україні, затверджених Наказом Міністерства юстиції України № 52/5 від 18.10.2000 року з наступними змінами, керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 209, 212-215, 218, 223, 234, 235, 256-259 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Заяву задовольнити.

Встановити факт смерті ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця с. Півні Фастівського району Київської області, українця, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1, гуртожиток, ІНФОРМАЦІЯ_3 в селі Півні Фастівського району Київської області.

Роз'яснити заявнику, що відповідно до ч. 2 ст. 259 ЦПК, рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя В. С. Декаленко