Справа №442/4232/15-ц
Провадження №2/442/1487/2015
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 липня 2015 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого - судді Крамара О.В.

про секретарі - Малик О.Я.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Дрогобичі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків, третя особа Служба у справах дітей Дрогобицької міської ради, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулась в суд із вказаним вище позовом, в обґрунтування якого посилається на те, що перебуваючи у шлюбі укладеному між нею та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася донька ОСОБА_3. На підставі свідоцтва про розірвання шлюбу від 18.11.2003 року Серії НОМЕР_1 шлюб між ними був розірваний.

Після розірвання шлюбу, донька проживає постійно з нею, вона матеріально утримує та належним чином піклується про здоров'я доньки, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

15.06.2015 року, після чергового огляду дитини в зв'язку з погіршенням стану здоров»я, в Педіатричному відділенні №1, Дрогобицької міської поліклініки, де знаходиться на обліку дочка, нею було отримано довідку від лікаря-спеціаліста, де зазначено, що ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1. потребує санаторно-курортного лікування, оскільки у дитини є певні захворювання. Згідно даного висновку лікаря інформацій, по забороні та протипоказань на виїзд дитини за кордон, тривалих поїздок в тому числі та перельотів, не має.

На її думку така поїздка матиме неабияке значення для духовного та фізичного розвитку дитини, крім цього вона має можливість оздоровити доньку .

Але не зважаючи на це, її колишній чоловік ОСОБА_2, безпідставно не надає згоди на тимчасовий виїзд дитини за межі України. При цьому жодних вагомих аргументів, які б пояснювали та обґрунтовували його відмову, він не наводить.

Вважає, що така позиція колишнього чоловіка і батька неповнолітньої ОСОБА_4, шкодить її інтересам та не сприяє її всебічному та гармонійному розвитку.

Відповідач зловживаючи своїми правами, відмовляється від надання згоди на тимчасовий виїзд у її супроводі доньки за кордон, для медичного оздоровлення та відпочинку за межами України, чим перешкоджає забезпеченню реалізації охоронюваних законом прав та інтересів ОСОБА_3

На сьогоднішній день місце проживання відповідача їй не відоме, останнім зареєстрованим місцем проживання ОСОБА_2 було: буд.АДРЕСА_1.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала з підстав викладених в позовній заяві. Просить позов задоволити.

Відповідач ОСОБА_2 не з'явився в судове засідання, не повідомивши причин неявки, хоч повідомлявся належним чином про час та місце судового засідання рекомендованою кореспонденцією та через оголошення в пресі, керуючись п. 9 ст. 74 ЦПК України, суд вважає цих осіб повідомленими про дату судового засідання. При таких обставинах суд визнав неявку відповідача неповажною та розглянув справу у його відсутності, провівши заочний розгляд справи.

Представник служби у справах дітей виконавчого комітету Дрогобицької міської ради, в судовому засіданні щодо задоволення позову покладався на думку суду, при цьому зазначив, що основним завданням служби, є не нашкодити дитині.

Суд вислухавши пояснення позивача, представника третьої особи дослідивши письмові докази, приходить до наступного.

Небажання відповідача надавати докази в обґрунтування своїх заперечень проти позову, зокрема з причини ухилення від участі в судових засіданнях, дає суду право при заочному розгляді справи обмежитися доказами, наданими позивачем, що повністю відповідає положенням ч. 1 ст. 224 ЦПК України

Відповідно до копії свідоцтва про народження серія НОМЕР_2, виданого відділом РАГСу Дрогобицької міської ради Львівської області, ОСОБА_3 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 і її батьками є ОСОБА_5 та ОСОБА_6. (а.с. 9)

Шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 розірвано 18 листопада 2003 року, про що свідчить Свідоцтво про розірвання шлюбу серія НОМЕР_1 видане 18.11.2003 року відділом РАГСу Франківського районного управління юстиції у м.Львові. (а.с. 8)

Відповідно до вимог ст. 7 Сімейного кодексу України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України, Конвенцією про права дитини.

Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої 27.02.1991 року, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно ст. 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Статтею 141 Сімейного кодексу України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Згідно ч.1 ст. 155 Сімейного кодексу України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Відповідно до ч. 2 ст. 155 Сімейного кодексу України, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 313 Цивільного кодексу України, фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.

Відповідно до змісту пункту 21 Постанови Кабінету Міністрів України № 57 від 27.01.1995р. «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України», виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного із батьків здійснюється за рішенням суду про надання дозволу на виїзд за межі України.

Відповідно до п. 18 Постанови Кабінету Міністрів України віл 24 березня 2004 р. №380 "Про внесення змін до Правил оформлення і видачі паспортів громадянина України для виїзду за кордон і проїзних документів дитини, їх тимчасового затримання та вилучення", оформлення паспорта /проїзного документа/ здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду. Для дітей віком від 14 до 18 років у заяві зазначається відсутність обставин, що обмежують згідно із законодавством право їх виїзду за кордон.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзд в Україну громадян України» за відсутності згоди одного з батьків, виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.

Згідно п.п. 17, 18 "Правил оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документу дитини", в редакції, затвердженій Постановою Кабінету Міністрів України від 24.03.2004 року № 380, проїзний документ дитини, за наявності заперечень одного з батьків, може бути оформлений на підставі рішення суду. Відомості про дітей, які їдуть за кордон разом з батьками (законними представниками), вписуються в паспорт батьків чи одного з батьків (законних представників) на підставі заяви громадянина, у чий паспорт вписуються діти.

Відповідно до ч.2 ст.10 зазначеної «Конвенції», держави-учасниці поважають право дитини та її батьків залишати будь-яку країну, включаючи власну, і повертатися в свою країну. Щодо права залишати будь-яку країну діють лише такі обмеження, які встановлені законом і необхідні для охорони державної безпеки, громадського порядку (order public), здоров'я чи моралі населення або прав і свобод інших осіб і сумісні з визнаними в цій Конвенції іншими правами.

Крім цього, Відповідно до ч.2 ст.11 Закону України «Про засади внутрішньої і зовнішньої політики», однією з основних засад зовнішньої політики є забезпечення інтеграції України в європейський політичний, економічний, правовий простір з метою набуття членства в Європейському Союзі.

Відповідно до абз.1 передмови до Програми інтеграції України до Європейського Союзу, схваленої Указом Президента № 1072/2000 14.09.2000, «Пріоритетність співробітництва України з Європейським Союзом (ЄС) та його окремими державами-членами пов'язана з тим, що це угруповання буде визначати напрями економічного прогресу та політичну стабільність в регіоні у довгостроковій перспективі».

З наведених нормативно-правових актів випливає презумпція права неповнолітньої дитини на вільний виїзд за кордон в супроводі матері, особливо до держав - членів Європейського Союзу та саме відповідач, заперечуючи позовним вимогам, мав би довести наявність якихось перешкод щодо реалізації такого права.

Оскільки у позивачки є складнощі в отриманні згоди відповідача на виїзд дитини: дочки ОСОБА_3 - ІНФОРМАЦІЯ_1 за кордон, а також беручи до уваги той факт, що судом при розгляді даної справи не встановлено обмежень чи заборон, які унеможливлюють виїзд неповнолітньої дитини за межі України для тимчасового перебування в країнах Євросоюзу, де на законних підставах буде перебувати мати, не вбачається обмежень закону, чи необхідності охорони державної безпеки, громадського порядку (order public), здоров'я чи моралі населення або прав і свобод інших осіб і ці обмеження сумісні з визнаними в зазначеній вище «Конвенції» іншими правами.

В даному випадку, суд вважає цілком очевидним, що виїзд за кордон неповнолітньої дитини ОСОБА_3 та відвідування нею країн Євросоюзу буде відповідати інтересам цієї дитини та буде доцільним з точки зору її виховання та розвитку, враховуючи її вік, оскільки знайомство з країнами Євросоюзу сприятиме формуванню особистості дитини в руслі зовнішньополітичного курсу України. Водночас, суд враховує й те, що безпека дитини під час такої подорожі гарантуватиметься супроводом її матері, яка й виховує на теперішній час цю дитину. За таких умов права та інтереси дитини, на думку суду, будуть забезпечені максимально, тому суд приходить до висновку про доцільність задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Керуючись ст. 313 ЦК України, ст. ст. 7, 141, 150, 155 Сімейного кодексу України, Європейської Конвенції "Про права дитини" від 20.11.1989 року, ратифікованої 27.02.1991року, Постанови Кабінету Міністрів України №57 від 27.01.1995 р. «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України», "Правил оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документу дитини", в редакції, затвердженій Постановою Кабінету Міністрів України від 24.03.2004 року № 380 та керуючись ст. ст. 10, 11, 57, 60, 209, 213 - 215, 224-226 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

Позов задоволити.

Дозволити ОСОБА_1 без згоди батька ОСОБА_5 виготовляти всі необхідні документи пов»язані із перетинанням державного кордону України, неповнолітній ОСОБА_3 - ІНФОРМАЦІЯ_1.

Дозволити тимчасовий виїзд за межі України (країни Євросоюзу) ОСОБА_3 - ІНФОРМАЦІЯ_1, у супроводі матері ОСОБА_1 - ІНФОРМАЦІЯ_3, без заяви-згоди та супроводу її батька ОСОБА_5, до досягнення ОСОБА_3 16-ти річного віку.

Дозволити неповнолітній ОСОБА_3 після досягнення нею 16-річного віку оформляти необхідні документи для перетину кордону України без дозволу та згоди її батька ОСОБА_5.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через Дрогобицький міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення, а особами, які не були присутні у судовому засіданні під час його проголошення - з дня отримання такого.

Суддя Крамар О.В.