Справа № 345/3359/15-ц
Провадження № 22-ц/779/2408/2015
Головуючий у 1 інстанції Мигович О. М.
Суддя-доповідач Беркій О.Ю.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2015 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючої Беркій О.Ю.,

суддів: Мелінишин Г.П., Пнівчук О.В.,

секретаря Турів О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення витрат на утримання житла, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Калуського міськрайонного суду від 24 вересня 2015 року,-

в с т а н о в и л а :

У серпні 2015 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3 про стягнення витрат на утримання житла.

Позовні вимоги обґрунтував тим, що він є власником квартири АДРЕСА_1, у якій зареєстровані він, його колишня дружина - ОСОБА_3 та їхній син - ОСОБА_4

Зазначав, що оплата комунальних послуг за утримання житла визначається згідно рішення виконкому Калуської міської ради №376 від 11 жовтня 2006 року і нараховується КП «ЖЕО №4», що являється балансоутримувачем житлових будинків по АДРЕСА_1, по кількості осіб, проживання яких зареєстровано в житлі.

Посилаючись на те, що він самостійно утримує житло, несе майнову відповідальність за утримання майна і оплату комунальних послуг, газу, тепла, відповідачка участі по утриманні квартири не приймає, просив в межах строків позовної давності стягнути з відповідачки на його користь понесені витрати сумі 3 290,64 грн.

Рішенням Калуського міськрайонного суду від 24 вересня 2015 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_2 понесені витрати на утримання житла - квартири АДРЕСА_1 в розмірі - 3 290,64 грн., 324 грн. судового збору та 2 000 грн. за надання правової допомоги.

В апеляційній скарзі на дане рішення ОСОБА_3 посилається на порушення судом норм матеріального права.

Стверджує, що статті 64 та 156 Житлового кодексу України на які посилається суд першої інстанції у своєму рішенні є імперативними, а тому обов'язковою умовою їх застосування є доказ проживання в житлі.

Зазначає, що з 2004 року вона не проживає у квартирі АДРЕСА_1.

В період з 2003 року по даний час, вона проживає у квартирі своєї матері по АДРЕСА_2 разом зі своїм сином ОСОБА_4 та матір'ю ОСОБА_5, яка є власницею квартири.

Зазначає, що разом зі своє матір'ю несе тягар по утриманню вищезазначеного житла, оскільки її мати є пенсіонером і сама не може його утримувати.

У зв'язку з наведеним просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволені позову відмовити.

В судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_3 апеляційну скаргу підтримала по вищенаведених мотивах.

ОСОБА_2 апеляційну скаргу заперечив, посилаючись на її безпідставність.

Вислухавши доповідача, пояснення сторін, перевіривши письмові матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги з наступних підстав.

Відповідно до ст. 322 ЦК України власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов'язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов'язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов'язаннями, пов'язаними із спільним майном.

З матеріалів справи вбачається, що сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 25 березня 2004 року.

Від шлюбу у них народився син ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Встановлено, що 02 грудня 1999 року ОСОБА_2 згідно договору купівлі-продажу було придбано квартиру АДРЕСА_1

Рішенням Апеляційного суду Івано-Франківської області від 16 вересня 2015 року дану квартиру визнано спільним сумісним майном подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_3 та визнано за ними право власності по ? частині квартири.

В квартирі є зареєстрованими ОСОБА_2 ОСОБА_3 та їхній син ОСОБА_4

Відповідачка з сином у зазначеній квартирі не проживає, при цьому участі у витратах по її утриманню не приймає.

Судом також встановлено, що позивачем за період з 01 липня 2012 року по 31 липня 2015 року було сплачено послуги з утримання будинку і споруд та прибудинкової території у розмірі 1 528 грн., за період з серпня 2012 року по серпень 2014 року було сплачено 1 113,58 грн. за послуги газопостачання та за період з 2012 по 2014 рік сплачено 3 939,71 грн. за послуги теплопостачання, а всього ним було сплачено 6 581,29 грн.

Таким чином, з врахуванням наведених обставин, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що відповідач повинна нести витрати в ? частині по сплаті комунальних послуг, а тому обґрунтовано стягнув в користь позивача половину понесених витрат на утримання квартири в розмірі 3 290,64 грн.

Посилання апелянта на те, що судом безпідставно стягнуто з неї половину понесених позивачем витрат на утримання квартири, оскільки вона з сином в квартирі з 2003 року не проживає і будь-якими комунальними послугами не користується не заслуговують на увагу, оскільки, як позивач, так і відповідач являючись співвласниками квартири та будучи зареєстрованими в квартирі повинні нести витрати по утриманню квартири порівну.

Розмір понесених витрат на утримання майна відповідачем не оспорюється та суду не надано доказів, які б свідчили, що позивачем безпідставно проводилася оплата цих витрат.

Рішення постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги правильності висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Калуського міськрайонного суду від 24 вересня 2015 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуюча О.Ю. Беркій

Судді: Г.П. Мелінишин

О.В. Пнівчук