Номер провадження 2/522/3188/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2015 року Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Шенцевої О.П.,

при секретарі Соболевій О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання батьківства, -

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2014 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання батьківства ОСОБА_3 по відношенню до позивача - ОСОБА_1. Свої вимоги мотивував тим, що ОСОБА_3 є його біологічним батьком, ніколи не ставив під сумнів те, що позивач є його сином, проте за життя не було потреби у встановлені батьківства.

В ході розгляду справи, позивач збільшив позовні вимоги та просив суд визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 батьком ОСОБА_1 Ярослава Вікторовича, ІНФОРМАЦІЯ_2, уроженця м. Одеси, та внести зміни в актовий запис за № 1789 про народження та свідоцтво про народження 11-ЖД № 475364, де в графі батько зазначити ОСОБА_3, виключити відомості з актового запису за № 1789 про народження та свідоцтва про народження 11-ЖД № 475364 в графі батько ОСОБА_4.

Відповідачка ОСОБА_2 позов не визнала, надала судові письмові заперечення, в яких просила в позові відмовити з тих підстав, що сторони по справі є братом та сестрою по матері, проте батьки в них різні. Від шлюбу її матері ОСОБА_5 та її батька, ОСОБА_3 народилася її сестра ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3 та відповідачка по справі ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4. Інших сумісних дітей у її батьків не було. Позивач є сином від першого шлюбу її матері ОСОБА_5 Також, просила відмовити у позові з тих підстав, що позивач за життя її батька з таким позовом не звертався, та лише після смерті ОСОБА_3 звернувся до суду у 35 річному віці, пропустивши строк для захисту порушеного права без поважної причини. Позов заявлений до неї помилково, оскільки вона є неналежним відповідачем.

У судове засідання позивач зявився вимоги підтримав та просив їх задовольнити, проте під час судового розгляду справи, покинув залу судового засідання.

Представник відповідача до судового засідання не зявилися, участь у справі приймали раніше.

Суд вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, вважає позов необґрунтованим, недоведеним та таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

По справі встановлені наступні фактичні обставини.

01.08.1979 народився позивач по справі, ОСОБА_1, що підтверджуєтьсявитягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження № 8 від 23.12.2014, виданий відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Головного управління юстиції в Одеській області. У графі відомості про батька записано ОСОБА_4, мати ОСОБА_7.

У 1983 році народилася Серафіма Альбертівна ОСОБА_3 (нині померла), батьками якої записані ОСОБА_7 та ОСОБА_3.

У 1987 році народилася відповідачка ОСОБА_2, батьками якої записані ОСОБА_3 та ОСОБА_7, що підтверджується свідоцтвом про народження Г-ЖД № 406453, повторно виданим 11.12.2002 відділом реєстрації актів громадянського стану Суворовського районного управління юстиції м. Одеси, запис № 303 в книзі записів громадянського стану про народження від 17.02.1988.

03.11.1988 році ОСОБА_3 та ОСОБА_7 уклали шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про народження.

Отже, ОСОБА_3 визнав своє батьківство відносно двох доньок Серафіми та Катерини, хоча у шлюбі не перебував з їх матірю ОСОБА_7.

16.09.2014 ОСОБА_3 помер, про що відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції 17.09.2014 року було складено відповідний актовий запис № 9450 та видано свідоцтво про смерть серії І-ЖД № 390748.

На підтвердження обставин на які посилається позивач були допитані свідки. Інших доказів на підтвердження фактів батьківства суду не надано. Пояснити у судовому засіданні чому за життя ОСОБА_3 не звертався із позовом та чому звернувся лише через 17 років з часу виповнення повноліття, позивач не зміг.

Позивачем не надані належні та беззаперечні докази на підтвердження викладених у позові фактів. Судом не приймаються покази свідків щодо визнання батьківства, оскільки вони не підтверджують сам факт батьківства, спільне проживання й ведення спільного господарства відповідачем та матірю дитини до її народження, спільне виховання або утримання ними дитини.

Суд також надає оцінку договору купівлі-продажу від 30.02.2007 року, укладений між ОСОБА_3 та позивачем ОСОБА_1 по якому позивач відчужив належну йому частку 1/8 квартири АДРЕСА_1, яку позивач отримав після смерті матері за 7 000 дол. США., що підтверджує доводи відповідачки про відсутність родинних стосунків між позивачем та її батьком.

Перевіряючи обґрунтованість заявлених вимог та роблячи висновки про безпідставність позовних вимог суд виходив з наступного.

Відповідно до п.3 Постанови Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» встановлено, що при розгляді справ про встановлення батьківства щодо дитини, яка народилася до 1 січня 2004 р., необхідно застосовувати відповідні норми КпШС, беручи до уваги всі докази, що достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства, в їх сукупності, зокрема, спільне проживання й ведення спільного господарства відповідачем та матірю дитини до її народження, спільне виховання або утримання ними дитини.

З огляду на те, що ОСОБА_1 народився 1 серпня 1979 року суд вважає, що при вирішенні спору необхідно виходити з норм ст.53 КпШС УРСР в редакції 1969р., оскільки дитина народилася до набрання чинності Сімейним кодексом України.

З 01 жовтня 1968р. були введені у дію Основи законодавства Союзу РСР та союзних республік про шлюб та сім'ю.

Статтями 6 та 7 Указу Президії Верховної Ради Української РСР від 29 грудня 1969р., який втратив чинність з 01.01.2004р. на підставі Сімейного Кодексу від 10.02.2002р. "Про порядок введення в дію Кодексу про шлюб та сім'ю Української РСР" було передбачено, що правила частини другої та третьої статті 53 Кодексу про встановлення в судовому порядку батьківства особи, з якою мати не перебувала в шлюбі, застосовуються у відношенні дітей, що народилися після ведення в дію Основ законодавства Союзу РСР і союзних республік про шлюб і сім'ю.

Відповідно до ст. 53 Кодексу про шлюб та сімю України (в редакції 1969 року), в разі народження дитини у батьків, які не перебувають у шлюбі, при відсутності спільної заяви батьків батьківство може бути встановлене в судовому порядку за заявою одного з батьків або опікуна (піклувальника) дитини, особи, на утриманні якої знаходиться дитина, а також самої дитини після досягнення нею повноліття. При встановленні батьківства суд бере до уваги спільне проживання та ведення спільного господарства матірю дитини і відповідачем до народження дитини, або спільне виховання чи утримання ними дитини, або докази, що з достовірністю підтверджують визнання відповідачем батьківства.

Підставою для встановлення батьківства (факту батьківства) можуть бути фактичні дані, які підтверджують спільне проживання матері й особи, яку та вважає батьком дитини, ведення ними спільного господарства до народження останньої, або спільне її виховання чи утримання, або ж докази, що достовірно підтверджують визнання особою батьківства. Під спільним утриманням дитини слід розуміти як перебування її на повному утриманні матері й особи, яку остання (або яка вважає себе) батьком дитини, так і, як правило, систематичне надання цією особою допомоги в утриманні дитини незалежно від розміру допомоги.

Згідно ч. 2 ст. 53 КпШС України у разі народження дитини у батьків, які не перебувають у шлюбі, при відсутності спільної заяви батьків, батьківство може бути встановлено у судовому порядку за заявою одного з батьків або опікуна (піклувальника) дитини, особи, на утриманні якої знаходиться дитина, а також самої дитини після досягнення нею повноліття.

Згідно ст. 55 Кодексу про шлюб та сімю України (в редакції 1969 року), якщо батьки не перебувають у шлюбі між собою, запис про матір дитини провадиться за заявою матері, а запис про батька дитини за спільною заявою батька і матері дитини, або батько записується згідно з рішенням суду. При народженні дитини у матері, яка не перебуває в шлюбі, якщо немає спільної заяви батьків і рішення суду про встановлення батьківства, запис про батька дитини в книзі записів народжень провадиться за прізвищем матері, імя, по батькові та національність батька дитини записуються за її вказівкою.

Разом з тим, як вбачається з пояснень сторін, померлим ОСОБА_3 не подавалася до органів реєстрації актів громадянського стану заява про визнання себе батьком позивача, факт батьківства за життя не оформив у встановленому законом порядку.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача не підлягають задоволенню, оскільки позивачем не надано достовірних доказів про спільне проживання й ведення спільного господарства відповідачем та матірю дитини до її народження, спільне виховання або утримання ними дитини або ж докази, що достовірно підтверджують визнання особою батьківства

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 10, 11, 57, 60, 209 213 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня проголошення рішення суду.

Суддя:

02.07.2015