Справа №461/5190/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 вересня 2015 року м.Львів

Галицький районний суд м.Львова

у складі:

головуючого судді Лялюк Є.Д.

при секретарі Станкевич Р.В.

з участю:

позивача ОСОБА_1

представник позивача: ОСОБА_2

представника відповідача Перков Г.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Автофінанс» про відшкодування збитків та відшкодування моральної шкоди, -

встановив:

Позивач звернувся в суд із позовом до відповідача про відшкодування збитків в розмірі 18094,15 гривень, а також відшкодування моральної шкоди в розмірі 3000 гривень.

Позов мотивує тим, що 25 березня 2015 року між ним та представником філії ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» було укладено договір фінансового лізингу № 001312, згідно з яким, позивач мав намір придбати трактор ДФ244. Даний договір разом з додатками підписаний позивачем, та представником ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» у регіональному офісі компанії. Трактор вказаної модифікації вирішив придбати тому, що його влаштовувала продажна ціна в сумі 72400 гривень, яку він дізнався на сайті « Авто- РІА», така ж ціна зі слів позивача була повідомлена йому під час укладення вищезазначеноного договору. Решта суми мала бути сплачена при доставці трактора.

До підписання договору фінансового лізингу представник лізингової компанії повідомила, що позивач зобовязаний ще до підписання договору внести передоплату за трактор. Позивачем було сплачено 17915,00 гривень, що на його думку було передоплатою за покупку трактора, та 179,15 гривень, як комісію в банку.Позивач покликається на те, що після уточнення суми коштів, які йому залишилось сплатити за трактор, який він вирішив придбати, його вартість становить 175000 гривень, а не 72400. Внаслідок цього. 02.04.2015 року, позивач звернувся з заявою до товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Автофінанс», про розірвання договору фінансового лізингу, та повернення суми сплачених коштів, як таких, що сплачені під впливом обману.

Вважає, що сплатив кошти в розмірі 17915,00 грн. передчасно та просить повернути їх як майно, безпідставно набуте відповідачем. Крім того, зазначає, що зазнав душевних страждань у звязку з протиправною поведінкою відповідача та, просить стягнути з ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» 3000 грн. моральної шкоди.

Представник відповідача в судовому засідання позов не визнав та надав письмові заперечення. Згідно поданих заперечень, відповідач позовні вимоги не визнав в повному обсязі, вважає їх безпідставними та необгрунтованими, а укладений між сторонами договір фінансового лізингу від 11 березня 2015 року таким, що відповідає вимогам чинного законодавства України.

Зокрема, між ОСОБА_1 та ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» було укладено договір непрямого лізингу, який є результатом волевиявлення позивача у справі щодо придбання ним предмету договору за допомогою послуги лізингодавця з фінансового лізингу. Позивач був проінформований про всі можливі витрати і ризики у звязку з укладенням та виконанням такого договору.

Крім того, посилання на ст. 1212 ЦК України щодо набуття майна або збереження його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави, є необґрунтованим, так як майно у вигляді грошей було зараховано лізингодавцем як лізинговий платіж відповідно до укладеного сторонами договору. Стосовно моральної шкоди, то необхідно встановити чим підтверджується факт заподіяння позивачу моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить. На підставі вищенаведеного, просить в позові відмовити у звязку з його безпідставністю.

Дослідивши та перевіривши усі матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд в задоволенні позовних вимог відмовляє з таких підстав.

Згідност. 3 ЦПК Україникожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно дост. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цьогоКодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідност.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідност. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно дост. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Судом встановлено, що 25 березня 2015 року між ТзОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» та ОСОБА_1 було укладено договір фінансового лізингу № 001312 . Відповідно до умов даного договору відповідач взяв на себе зобов'язання придбати предмет лізингу колісний трактор «ДФ244, 24 к.с., передати його у користування лізингоодержувачу на строк та на умовах, передбачених договором.

Згідност. 627 ЦК Українисторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідно до п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» не є укладеними правочини (договори), у яких відсутні встановлені законодавством умови, необхідні для їх укладення (відсутня згода за всіма істотними умовами договору; не отримано акцепт стороною, що направила оферту; не передано майно, якщо відповідно до законодавства для вчинення правочину потрібна його передача тощо).

На виконання умов договору позивачем сплачено відповідачу адміністративний платіж у розмірі 18094,15., що підтверджується квитанцією № 27375775 від 25.03.2015 року.

Після вказаної проплати позивач припинив виконувати умови укладеного договору, обраний товар у володіння та користування позивачу переданий не був, оскільки договір фінансового лізингу був розірваним з волі позивача ОСОБА_1, з 07.04.2015 року.

З аналізу положень договору фінансового лізингу від 25.03.2015 року вбачається, що такий містив детальний опис предмета лізингу, вартість предмета лізингу та порядок сплати лізингових платежів за предмет лізингу.

Відповідно до ч.1ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтею 6 Закону України «Про фінансовий лізинг» передбачено, що істотними умовами договору лізингу є: предмет лізингу; строк, на який лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу; розмір лізингових платежів; інші умови, щодо яких за заявою хоча 6 однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

ОСОБА_1, під час укладення договору фінансового Лізингу своїм підписом підтвердив свою згоду на умови, які були викладені в договорі фінансового лізингу від 25.03.2015 року, зокрема щодо предмету лізингу, його вартості, порядку та розміру здійснення лізингових платежів. А отже, при укладенні договору було дотримано усі вимоги ст.ст.202, 203 ЦК України.

При цьому суд враховує, що посилання позивача на ті обставини, що відповідач набув 17915,00 грн. за його рахунок без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно) та зобовязаний повернути йому це майно, жодними об'єктивними доказами не підтверджені, ґрунтуються виключно на поясненнях позивача. А відтак в силу положень ст. 60 ЦПК України судом не можуть вважатися доведеними.

Договір фінансового лізингу, підписаний сторонами, містить детальний опис послуг, що надаються відповідачем. В момент підписання Договору Позивач отримав примірник Договору та додатки до нього. Опис послуг приведено детально, щоб виключити необхідність їх усного тлумачення та уникнення подальших непорозумінь між сторонами з приводу трактування умов договору.

Наявні письмові докази, які свідчать про отримання доступної, достовірної та своєчасної інформації під час підписання договору, а саме: підписи позивача у договорі та фінансового лізингу, сплата авансового платежу, позивачем жодним чином не спростовані.

Підписавши договір фінансового лізингу, позивач тим самим підтвердив свою обізнаність з умовами договору та висловив свою згоду з цими умовами.

А відтак в цій частині позовні вимоги про повернення безпідставно набутих коштів в розмірі 17915,00 грн. є безпідставними і такими, що не підлягають до задоволення.

Не вважає суд доведеними і таким, що ґрунтуються на законі вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди в розмірі 3000 грн.

Згідно з ч. 1ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, які фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Частиною першою ст.1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно до п.3Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, завданих фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'яз ку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Суд повинен з'ясувати чим підтверджується факт заподіяння позивачу моральних та фізичних страждань. Особа звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що моральна шкода заподіяна не з її вини, або взагалі така не заподіяна.

Позивач вказує, що внаслідок дій відповідача він зазнав сильних душевних страждань, постійно перебуває у стресовому стані, відчуває безсилля, в нього погіршився стан здоровя через неможливість повернути свої кошти, також підвищується тиск, через що він неодноразово звертався за медичною допомогою, в тому числі, і до психолога, однак жодних доказів по наведених обставинах в судове засідання не представив.

Згідно з ч.4ст.60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд вважає, що позивач не довів позовні вимоги про стягнення моральної шкоди, тому такі є необґрунтованими, а в задоволенні позовних вимог суд відмовляє у звязку з їх безпідставністю.

Керуючись ст. ст. 23, 627, 638 1167 ЦК України, ст. 6 Закону України «Про фінансовий лізинг», ст. ст. 10,60,88,209,212-215 ЦПК України, суд -

вирішив:

В позові ОСОБА_1 до ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» про відшкодування збитків та стягнення моральної шкоди,- відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду Львівської області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя Лялюк Є.Д.