АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
справа № 22-ц/796/7663/2015 головуючий у 1-й інстанції: Макаренко І.О.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

9 вересня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого: Головачова Я.В.

суддів: Поливач Л.Д., Чобіток А.О.

при секретарі: Бугай О.О.

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: Головне управління юстиції у місті Києві, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Мельниченко І.О., про визнання заповіту недійсним, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 25 березня 2015 року,

в с т а н о в и л а :

У квітні 2011 року ОСОБА_1 звернулась до суду із зазначеним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її чоловік ОСОБА_4, після смерті якого відкрилася спадщина на квартиру АДРЕСА_1, яка належала померлому на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом. Позивач є спадкоємцем за законом першої черги. За життя ОСОБА_4 на випадок своєї смерті зробив розпорядження на належне йому майно - склав заповіт і призначив її своїм спадкоємцем. Заповіт посвідчений 4 червня 2009 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Дударєвой І.Ю. за реєстровим № 758. Крім неї, спадкоємцем першої черги є син померлого від першого шлюбу - ОСОБА_2 З померлим ОСОБА_4 позивач перебувала у фактичних шлюбних відносинах з 1997 року. Шлюб між ними зареєстровано 25 жовтня 2002 року. В січні 2011 року позивач отримала лист-повідомлення про відкриття спадкової справи. 10 лютого 2011 року вона звернулася до нотаріальної контори із заявою про відкриття спадщини, але їй було відмовлено оскільки спадкоємець за заповітом є син померлого ОСОБА_2 Зазначений заповіт складений ОСОБА_4 17 листопада 2009 року та посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мельниченко І.О. за реєстровим № 2862, згідно заповіту померлий заповів квартиру АДРЕСА_1 своєму сину ОСОБА_4 Позивач зазначає, що вказаний заповіт є недійсним, оскільки померлий за життя зловживав спиртними напоями, на час складання заповіту не розумів значення своїх дій та не міг керувати ними.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_1 просила суд визнати заповіт, складений ОСОБА_4, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мельниченко І.О. від 17 листопада 2009 року за реєстровим номером 2862 на користь ОСОБА_2, недійсним; визнати дійсним заповіт, посвідчений 4 червня 2009 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ДударєвойІ.Ю. за реєстровим номером 758.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 25 березня 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення про задоволення позову. Скаржник зазначає, що оскаржуване рішення ухвалено виключно на підставі висновку судово-психіатричної експертизи № 1071 від 19 грудня 2014 року, згідно якого ОСОБА_4 на момент складання заповіту 17 листопада 2009 року міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Суд першої інстанції не дав належної правової оцінки поясненням свідків як зі сторони позивача, так і зі сторони відповідача. Вказує, що суд першої інстанції допустив порушення норм матеріального права щодо витребування доказів з міліції та медичного закладу, не долучив до матеріалів справи відео-доказ, не дав належної правової оцінки доказам у їх сукупності.

ОСОБА_2 та його представник - ОСОБА_6 заперечували проти задоволення апеляційної скарги, вважали, що рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Інші особи, які беруть участь у справі, в суд апеляційної інстанції не з'явилися, про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином. З урахуванням положень ч. 2 ст. 305 ЦПК України їх неявка не перешкоджає розглядові справи.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення в цій частині, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Судом установлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1, виданим відділом реєстрації смерті у місті Києві 15 грудня 2010 року (том І; а. с. 8).

Померлому ОСОБА_4 за життя на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом належала квартира АДРЕСА_1 (том І; а. с. 19).

ОСОБА_1 та померлий ОСОБА_4 перебували у зареєстрованому шлюбі з 25 жовтня 2002 року (а. с. 22, том 1).

4 червня 2009 року ОСОБА_4 склав заповіт, яким заповів ОСОБА_1 належну йому на праві власності квартиру АДРЕСА_1 (том І; а. с. 24).

ОСОБА_1 зареєстрована у спірній квартирі з 11 листопада 2008 року (том І; а. с. 26).

У подальшому, ОСОБА_4 склав заповіт від 17 листопада 2009 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мельниченко І.О. за реєстровим № 2862, відповідно до якого заповів своєму сину ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_1 (том І; а. с. 96).

Відповідно до висновку судово-психіатричної експертизи № 1071 від 19 грудня 2014 року ОСОБА_4 за своїм психічним станом на момент складання заповіту від 17 листопада 2009 року міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними (том ІІ; а. с. 55-61).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1254 ЦК України заповідач має право у будь-який час скасувати заповіт. Заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить.

Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частиною першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частинами 3 та 4 ст. 203 ЦК України передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі та правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права та інтереси порушені.

Відповідно до ч. 2 ст. 1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Висновок про тимчасову недієздатність учасника такого правочину слід робити, перш за все, на основі доказів, які свідчать про внутрішній, психічний стан особи в момент вчинення правочину. Хоча висновок експертизи в такій справі є лише одним із доказів у справі і йому слід давати належну оцінку в сукупності з іншими доказами будь-які зовнішні обставини (показання свідків про поведінку особи тощо) мають лише побічне значення для встановлення того, чи була здатною особа в конкретний момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними.

Підставою для визнання правочину недійсним по ст. 225 ЦК України може бути лише абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними і в основу рішення суду про недійсність правочину не може покладатися висновок експертизи, який ґрунтується на припущеннях.

Установивши, що матеріали справи не містять жодних належних та допустимих доказів на підтвердження того, що ОСОБА_4 на час складання заповіту не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1

Під час установлення зазначених фактів судом першої інстанції не було порушено норм процесуального права, рішення суду відповідає вимогам матеріального права та встановленим обставинам справи.

Доводи апеляційної скарги про те, що рішення суду ухвалено виключно на підставі висновку експертизи, а поясненням свідків суд не дав належної правової оцінки, не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки проведеною у справі експертизою зроблено висновок про абсолютну неспроможність ОСОБА_4 в момент складення ним заповіту розуміти значення своїх дій та керувати ними. Крім того, висновок експертизи було зроблено на основі показів свідків та медичної документації ОСОБА_4

Наведені в апеляційній скарзі інші доводи, з урахуванням вище наведеного, не відносяться до тих підстав, з якими процесуальне законодавство пов'язує можливість ухвалення рішення щодо скасування або зміни оскаржуваного судового рішення.

Ураховуючи встановлені судом обставини, рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, що відповідно до ст. 308 ЦПК України є підставою для відхилення апеляційної скарги і залишення суду першої інстанції без змін. .

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 25 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий Судді: