АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 вересня 2015 року колегія суддів Судової палати в цивільних справах апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого - Шиманського В.Й.

Суддів - Кравець В.А., Гаращенка Д.Р.

при секретарі - Крічфалуши С.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 09 червня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання такою, що втратила право користування жилим приміщенням,-

В С Т А Н О В И Л А:

Із вказаним позовом до суду позивачі звернулись у жовтні 2014 року.

Зазначали, що їм на праві приватної власності належить будинок АДРЕСА_2 З вересня 2011 року відповідач ОСОБА_4, яка є онукою ОСОБА_3 та поновила свою реєстрацію у зазначеному вище будинку в 2013 році, не проживає. Реєстрація місця проживання відповідача у належному їм на праві власності житловому приміщенні порушує їх права та охоронювані законом інтереси як власників житлового будинку, а тому просили визнати ОСОБА_4 такою, що втратила право користування жилим приміщенням.

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 09 червня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі, з посиланням на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, ставиться питання про скасування даного рішення та ухвалення нового про задоволення позову.

Заслухавши доповідь судді, пояснення позивачів, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню у зв'язку з наступним.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 24.12.2008 року, на підставі ст. 1261 ЦК України, успадкували по 1/2 частці майна ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1.

Як вбачається зі свідоцтв про право на спадщину за законом, посвідчених 24.12.2008 року державним нотаріусом Другої київської державної нотаріальної контори спадкоємцями майна померлого ОСОБА_5 були - його син ОСОБА_2 та дружина ОСОБА_3, а спадкове майно, на яке видано свідоцтво складається з: житлового будинку під номером 5, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, що належав померлому на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Першою київською державною нотаріальною конторою 21 лютого 1985 року, за реєстром № 5ДН-2325.

Відповідно до довідки по формі №3, виданої 02.10.2014 року за № 727, власником особового рахунку на житлову площу є ОСОБА_3, форма власності житла приватна. На цій житловій площі зареєстровані три особи, в тому числі: ОСОБА_3, власник з 04.11.1995 року; ОСОБА_2 син, з 18.06.1993 року, та ОСОБА_4 онука, з 10.09.2013 року.

Звертаючи до суду позивачі зазначили, що ОСОБА_4 не мешкає в належному їм будинку з вересня 2011 року, а проживає разом зі своїм чоловіком в квартирі АДРЕСА_1 м. Києва. Тому на підставі ч. 2 ст. 107 ЖК України просили визнати ОСОБА_4 такою, що втратила право користування жилим приміщенням.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції прийшов до висновків, що до правовідносин, що склалися між сторонами у справі, не підлягають застосуванню норми закону на які послалися позивачі, а зазначені ними обставини не підтвердженні належними та допустимими доказами, а відтак не можуть бути підставою для задоволення заявлених позовних вимог із застосування судом, при вирішенні заявленого спору, необхідної норми матеріального права.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Частина 2 ст. 107 ЖК України визначає, що у разі вибуття наймача та членів його сім'ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті, договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття.

Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім'я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім'ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття.

Зазначена позивачами норма ст. 107 ЖК України до даних правовідносин застосуванню не підлягає, оскільки регулює правовідносини щодо розірвання договору найму жилого приміщення з наймачем квартири державного чи громадського житлового фонду.

Згідно із ч. 2 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до п. 39 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» , члени сім'ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут, частина перша статті 405 ЦК). Суди повинні мати на увазі, що таким законом не може бути ЖК УРСР, а застосуванню підлягають норми, передбачені главою 32 ЦК України.

З урахуванням зазначеного суди повинні виходити з того, що стосовно права членів сім'ї власника житлового приміщення на користування ним підлягають застосуванню положення статті 405 ЦК України. Оскільки інше не встановлено законом, договором чи заповітом, на підставі яких встановлено сервітут, то відсутність члена сім'ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім'ї права користування житлом. У цьому випадку положення статей 71, 72 ЖК УРСР застосуванню не підлягають.

Статтею 9 ЖК України визначено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Пленум Верховного Суду України в п. 10 Постанови від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» роз'яснив судам, що у справах цієї категорії необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. У разі їх поважності суд може продовжити пропущений строк.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності.

Частиною 3 ст. 10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Належних та допустимих доказів на підтвердження наявності правових підстав для застосування ст. 405 ЦК України позивачами до суду надано не було.

Слід також зазначити, що позивачі не обґрунтовували свої вимоги до ОСОБА_4 про визнання такою, що втратила право користування спірним жилим приміщенням, тією обставиною, що вона відсутня понад один рік в будинку, який належить позивачам на праві власності, а посилались лише на припинення такого права у зв'язку з вибуттям відповідача на інше постійне місце проживання.

Наведене свідчить про те, що законні підстави для задоволення позовної вимоги та визнання ОСОБА_4 такою, що втратила право користування житловим приміщенням, відсутні.

З огляду на викладене, оскаржене у справі рішення постановлене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому це рішення не може бути скасованим з підстав що наведені в апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст.303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 09 червня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: