Справа № 390/2216/15-ц
Провадження № 2/390/867/15
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" листопада 2015 р. Суддя Кіровоградського районного суду Кіровоградської області Квітка О.О. розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Кіровоградського районного суду Кіровоградської області з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу.

З позовною заявою позивач подав заяву про забезпечення позову, в якій просить вжити заходи щодо забезпечення позову шляхом накладення арешту на все рухоме та нерухоме майно, а також грошові кошти відповідача ОСОБА_2. В обґрунтування заяви зазначає, що 23 квітня 2015 року між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 укладено договір позики, засвідчений письмовою розпискою, яка складена власноручно відповідачем у присутності двох свідків та позикодавця, а саме: на суму 24000 доларів США з кінцевим терміном повернення боргу 01.06.2015. Однак до теперішнього часу на його неодноразові прохання відповідач із не зрозумілих йому причин відмовляється повернути борг, тобто мирним шляхом повернути наданні позивачем у позику відповідачу кошти до теперішнього часу не вдалося, через що він змушений звернутися до суду. Згідно з довідкою НБУ № 22-018X2719 від 20.10.2015 р. про курси валют: офіційний курс національної валюти по співвідношенню до іноземних валют станом на 20.10.2015, тобто на день подачі позову становить: за 100 дол. США - 2161,7536 грн., тобто сума боргу ОСОБА_2 перед ОСОБА_1 складає 504000,00 грн. Невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду в майбутньому.

Ухвалою Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 04 листопада 2015 року відкрито провадження в зазначеній справі.

Дослідивши заяву про забезпечення позову та матеріали позовної заяви, суд приходить до висновку, що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходів забезпечення позову, що визначено в ст.151 ЦПК України.

Відповідно до ч.1 ст.152 ЦПК України позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов'язку вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам здійснювати платежі або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов'язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 7) передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам.

Згідно із п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22 грудня 2006 р. «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Враховуючи вищезазначене та те, що позивачем не надано будь-яких доказів, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, а тому є підстави вважати, що позивач в обґрунтування заяви ставить лише власні припущення.

Крім того, ОСОБА_1 просить накласти арешт на все рухоме та нерухоме майно, а також грошові кошти відповідача ОСОБА_2, однак це суперечить ч.3 ст. 152 ЦПК України, яка передбачає, що види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Пунктом 42 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №10 від 17.10.2014 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» розяснено, що статтею 7 ЗУ «Про судовий збір» врегульовано загальні питання повернення сплачених сум судового збору з підстав, визначених цією статтею, і перелік яких є вичерпним. Питання про повернення сплаченої суми судового збору вирішується судом за результатами розгляду справи, у тому числі й за відсутності заяви (клопотання) сторони чи іншого учасника судового процесу про повернення суми судового збору (статті 214, 215 ЦПК). Про таке повернення зазначається: в ухвалі, якою заява повертається або відмовляється у відкритті провадження у справі, за подання якої сплачується судовий збір; у резолютивній частині судового рішення, яким закінчується розгляд справи по суті (при цьому в його мотивувальній частині наводяться підстави повернення сум судового збору згідно із Законом № 3674-VI); в ухвалі про повернення сум судового збору, постановленій як окремий процесуальний документ.

Відповідно до ст.1, ч.ч. 1, 2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» (зі змінами та доповненнями) судовий збір це збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат. Судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. З 1 вересня 2015 року ставка судового збору за подання до суду заяви про забезпечення доказів або позову, яка подана фізичною особою, становить 0,2 розміру мінімальної заробітної плати, тобто 243,60 грн..

Згідно із квитанцією долученою до матеріалів заяви позивач сплатив 487,20 грн. судового збору, тобто в більшому розмірі, ніж встановлено законом, а це відповідно до п.1 ч.1 ст. 7 ЗУ «Про судовий збір» є підставою для повернення ОСОБА_1 243,60 грн. судового збору.

З урахуванням наведеного, керуючись ст. ст. 151-153 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу відмовити.

Повернути ОСОБА_1 суму надміру сплаченого судового збору у розмірі 243 грн. 60 к., які перераховані за квитанцією № 0.0.452038399.1 від 22 жовтня 2015 року на р/р 0194, МФО 823016, .

Копію ухвали направити ОСОБА_1 для відома.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Апеляційного суду Кіровоградської області протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя /підпис/

Згідно з оригіналом

Суддя Кіровоградського районного суду

Кіровоградської області ОСОБА_3