Провадження № 2/522/6058/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 серпня 2015 року

Приморський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді Домусчі Л.В.,

при секретарі -Шевчик В.І..,

розглянувши у відкритому судовому засіданні позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, товариства з обмеженою відповідальністю «Вадіта» про стягнення боргу

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2012 р. ОСОБА_1 звернувся до суду з вищезазначеним уточненим у січні та березні 2013 р. та 05.06.2015р. позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, товариства з обмеженою відповідальністю «Вадіта, в якому остаточно просив стягнути солідарно з відповідачів загальний борг у сумі - 12 600 000 грн. , 3 % річних за користування, 5 % винагороди в результаті прострочення виплати та зміни к урсу долара США у розмірі 25 087 800,01 грн. та понесені судові витрати.

В обгрунтування позову посилався на те, що за умовами розписки від 18.11.08 р. ОСОБА_2 взяв у ОСОБА_1 в борг грошові кошти в сумі - 100 000 доларів США, з поверненням у строк - до 18.12.08 р., зі сплатою 5%. Відповідно до розписки від 26.11.08 р., яку також підписав ОСОБА_3, який є директором ТОВ «ВАДІТА», відповідачами взято у позивача в борг - 150 000 доларів США, з поверненням у строк - до 26.12.08 р. зі сплатою 5%. За розпискою від 25.03.09 р. ОСОБА_2 взяв у нього в борг - 300 000 доларів США, з поверненням у строк - до 25.06.09 р., зі сплатою 5% за кожний місяць користування позикою. Відповідно до розписки від 29.09.09 р. ОСОБА_2 взяв у нього в борг - 50 000 доларів США, з поверненням у строк - до 30.12.09 р., зі сплатою 5%. У встановлені розписками строки гроші йому повернуті не були. Добровільно повернути гроші відповідачі відмовляються. При цьому позивач вказує, що ОСОБА_1 переуступив право вимоги боргу за даним зобов'язанням ОСОБА_1 29.01.11р. Також ОСОБА_3 підписуючи розписку від 26.11.2008р., діяв в інтересах Товариства для його комерційних потужностей.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 05.04.13 р. стягнуто з ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ТОВ «ВАДІТА» на користь ОСОБА_1: 1) 3% річних за прострочку виконання грошового зобов'язання за розпискою від 18.11.08 р. в розмірі - 134 816,4 грн.; 2) 3% річних за прострочку виконання грошового зобов'язання за розпискою від 26.11.08 р. в розмірі - 201 435,62 грн.; 3) 3% річних за прострочку виконання грошового зобов'язання за розпискою від 25.03.09 р. в розмірі - 5 527 364,40 грн.; 4) 3% річних за прострочку виконання грошового зобов'язання за розпискою від 29.09.09 р. в розмірі - 55 079,45 грн.; 5) судовий збір у сумі - по 1 073,00 грн. з кожного.

Додатковим рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 08.08.13 р. стягнуто з ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ТОВ «ВАДІТА» на користь ОСОБА_1 суму основного боргу: 1) за розпискою від 18.11.08 р. в розмірі - 799 300,00 грн.; 2) за розпискою від 26.11.08 р. в розмірі - 1 198 000,00 грн.; 3) за розпискою від 25.03.09 р. в розмірі - 4 795 800,00 грн.; 4) за розпискою від 29.09.09 р. в розмірі - 399 650,00 грн..

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 26.11.2014р. рішення Приморського районного суду Одеси від 08 квітня 2013 року та додаткове рішення Приморського районного суду м. Одеси від 08 серпня 2013 року в частині стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю «ВАДІТА» суми боргу та трьох відсотків річних за прострочення виконання грошового зобов'язання за розписками від 18 листопада 2008 року, від 25 березня 2009 року та від 29 вересня 2009 року - скасувано. В задоволенні позову ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «ВАДІТА» - відмовлено. В решті рішення - залишити без змін.

Згідно ухвали Вищого спеціалізованого суду України від 11.03.2015р. Рішеннр Приморського районного суду м. Одеси від 05.04.13 р. , додаткове рішення Приморського районного суду м. Одеси від 08.08.13 р. , рішення апеляційного суду Одеської області від 26.11.2014р. скасовані, справу передано на новий розгляд.

В судовому засіданні представник позивача повністю підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити у повному обсязі з викладених в позові підстав та посилаючи на договірні правовідносини та те, що ці кошти брались сім'єю ОСОБА_3 на розвиток їх бізнесу.

Представник відповідачів- ОСОБА_4, діючий згідно довіреностям, позовні вимоги не визнав, просив відмовити у задоволені позову, та застосувати при цьому строки позовної давності. При цьому зазначив що на його погляд не має доказів заміни кредитора, в трьох розписках відсутні підписи всіх відповідачів за позовом, та акцентував увагу суду на постанову ВГСУ від 19.08.2014р. і що ТОВ «ВАДІТА» грошей не брало в борг.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно до ст. 1047 ч. 2 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов можу бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Судом встановлено, що 18.11.2008 року, ОСОБА_1 було надано позику ОСОБА_2 у розмірі 100 000 доларів США, що підтверджується розпискою від 18.11.2008 року, які зобовязався повернути в строк до 18.12.2008 року з урахування 5% винагороди.

29 січня 2011 року згідно договору ОСОБА_1 переуступив право вимоги боргу за даним зобовязанням ОСОБА_1

Згідно зі статтями 512, 514 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою у випадках, встановлених законом. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

26.11.2008 року, позивачем було надано позику ОСОБА_2 у розмірі 100 000 доларів США, що підтверджується розпискою від 26.11.2008 року, які останній зобовязався повернути в строк до 26.12.2008 року з урахування 5% винагороди. Даний правочин підписав також ОСОБА_3, який є директором ТОВ «Вадіта», про що свідчить власноруч його підпис та печать товариства.

25.03.2009 року, позивачем було надано позику ОСОБА_2 у розмірі 300 000 доларів США, що підтверджується розпискою від 25.03.2009 року, які відповідач зобовязався повернути в строк до 25.06.2009 року з урахування 5% винагороди за кожний місяць ви користування кредитом.

29.09.2009 року, позивачем було надано позику ОСОБА_2 у розмірі 50 000 доларів США, що підтверджується розпискою від 29.09.2009 року, які зобовязався повернути в строк до 30.12.2009 року з урахування 5% винагороди.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Факт наявності підпису сторін на вказаних розписках представниками не заперечувалось. Щодо зауважень представника відповідачів про наявність у справі належним чином не завірених копій розписок, то суд враховує що вказані розписки були досліджені в судовому засіданні апеляційної інстанції та завірені надані представником позивача оригінали розписок.

Відповідно до наявних у справі та звірених апеляційним судом з оригіналами розписки від 18.11.08 р., розписки від 25.03.09 р. та розписки від 29.09.09 р. позичальником грошей є ОСОБА_2. Тому покладання обов'язку з повернення грошей за вказаними розписками на ТОВ «Вадіта», та ОСОБА_3 є безпідставним, оскільки вони не є стороною у цих зобов'язаннях, що виникли з договорів позики.

Таким чином, позовні вимоги до них про стягнення суми боргу та трьох процентів річних за прострочення виконання грошового зобов'язання за розпискою від 18.11.08 р., за розпискою від 25.03.09 р. та за розпискою від 29.09.09 р. не підлягають задоволенню.

Що стосується розписки від 26.11.2008р. то зі змісту вказаної розписки вбачається, що ОСОБА_2 взяв у борг у ОСОБА_1 150 000 долл. США на строк 27.12.2008р., при цьому зазначена розписка також підписана ОСОБА_3, який діяв як директор ТОВ «Вадіта», та скріплена печаткою підприємства. Проте в розписці не зазначено на яких підставах , у зв'язку з чим, та в межах якої саме відповідальності дана розписка засвідчена і ТОВ «Вадіта». Крім того особисті зобов'язання ОСОБА_3 по цій розписці відсутні.

Окрім цього з матеріалів справи вбачається, що Постановою Вищого господарського суду України від 05.08.2014 року провадження у справі №5017/2286/2012 про банкрутство ТОВ "Вадіта" припинено в цілому як таке, що було порушено безпідставно. Відтак, публікація оголошення про введення процедури розпорядження майном є незаконною, а подання грошових вимог конкурсними кредиторами за наслідками такої публікації не може мати наслідків відмови у визнанні судом у справі про банкрутство таких грошових вимог та наслідків їх припинення (погашення). А постановою ВГСУ від 19.08.2014р. постанову Одеського апеляційного господарського суду від 02.07.2014 року та ухвалу господарського суду Одеської області від 22.05.2014 року у справі №5017/2286/2012 щодо визнання грошових вимог до ТОВ «Вадіта»-скасовано.

Виходячи з цього суд не вбачає підстав для стягнення за цією розпискою заборгованості і з ТОВ «Вадіта» та ОСОБА_3 оскільки .в тексті даного договору позики будь-які зобов'язання ТОВ «Вадіта» відсутні.

Будь-яких належних та допустимих доказів щодо надання зазначених коштів в борг саме на розвиток бізнесу ТОВ «Вадіта» та сім'ю відповідача суду не надано.

Враховуючи наведене суд вважає обґрунтованими вимоги позивача щодо стягнення з відповідача ОСОБА_2 заборгованості за розписками від 18.11.2008р., від 26.11.2008р., від 25.03.2009р., від 29.09.2009р.

З розписки від 18.11.2008р. вбачається що строк повернення боргу до 18.12.2008р.

З розписки від 26.11.2008р. строк повернення боргу до 26.12.2008р.

З розписки від 25.03.2008р. строк повернення боргу до 25.06.2009р.

З розписки від 29.09.2009р. строк повернення боргу до 30.12.2009р.

Відповідно до ч. ч. 3 - 5 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою дляв відмови у позові.

Із матеріалів справи вбачається, що представником відповідача ТОВ «Вадіта» заявлено клопотання про застосування строку позовної давності та подана відповідна письмова заява до суду 14.07.2015р.

Відповідно до ст. ст. 3, 4, 10, 11, 60 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду захистом своїх порушених прав. Суд, здійснюючи правосуддя, захищає порушені права цих осіб у спосіб, визначений законами України. Перелік можливих способів захисту міститься в ст. 16 ЦК України. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цьогоКодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Враховуючи зазначене, а також що строк вимоги за розписками від 18.11.2008р. сплив19.12.2011р, за розпискою від 26.11.2008р.- сплив 27.12.2011р., за розпискою від 25.03.2008р. сплив - 26.07.2012р., а позивач пред'явив позов до суду в листопаді 2012р., відсутність будь-яких належних та допустимих доказів поважності причин пропущеної позовної давності , суд приходить до висновку про необхідність відмови у задоволенні позовних вимог за цими розписками у зв'язку з пропуском позовної давності.

При цьому суд вважає безпідставними посилання представника відповідача на пропущення строку позовної давності по розписці від 29.09.2009р., оскільки позивач звернувся до суду за цим борговим зобов'язанням в межах строку позовної давності.

Відповідно до ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Відповідно до ст. 99 Конституції України і Указу Президента України від 25 серпня 1996 року N 762/96 «Про грошову реформу в Україні»грошовою одиницею і єдиним законним засобом платежу на території України є гривня.

Згідно ч.1 ст. 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином підлягають задоволенню позовні вимоги про стягнення боргу за розпискою від 29.09.2009р. з ОСОБА_2 і з урахуванням вимог ст. 625 ЦК України в частині стягнення 3% річних за період прострочення виконання зобов'язання.

Тобто 50 000 долл США +2500 долл США (5% за користування)=52 500 долл США.

Згідно курсу НБУ станом на 05.06.2015р.(2101,3713 грн за 100 дол) 52500 долл США становить 1 102 500 грн.

Розрахунок 3% процентів за період прострочення з 31.12.2009р. складає: 80376,78 грн.

З урахуванням основної суму боргу 1 102 500 грн. та суми 3% річних 80 376,78 грн., остаточно сума, яка підлягає стягненню з відповідача становить 1 182 876,78 грн.

Крім того з відповідача слід стягнути на користь держави відповідно до вимог ст..88 ЦПК України судовий збір у розмірі 3654 (три тисячі шістсот п'ятдесят чотири) гривні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 1, 3, 10, 15, 56, 57, 59, 60, 61,84, 88, 209, 212- 215, 218 ЦПК України, ст.ст.10,11, 15,16, 257, 260-261, 266-267, 509, 510, 512-514, 516, 525, 526, 527, 530, 533, 536, 541,546,1046-1049 , 1050 ЦК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, товариства з обмеженою відповідальністю «Вадіта» про стягнення боргу-задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість у розмірі 1130376 грн. (один мільйон сто тринадцять тисяч триста сімдесят шість) грн. 60 коп., з яких сума основного боргу-1 050 000 грн. та три проценти річних 80 376 грн.60 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судові у розмірі 3654 (три тисячі шістсот п'ятдесят чотири) гривні.

В іншій частині позовних вимог до ОСОБА_2- відмовити.

В позовних вимогах щодо стягнення заборгованості з ОСОБА_3, товариства з обмеженою відповідальністю «Вадіта» - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення., згідно ч. 1 ст. 294 ЦПК України .

Суддя Домусчі Л.В.

25.08.2015