Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

28 вересня 2015 року м. Теребовля

Теребовлянський районний суд

Тернопільської області в складі:

головуючого судді Малярчука В.В.

при секретарі Зіньковській Н.Д.

розглянувши письмово у відкритому судовому засіданні в м. Теребовлі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності, в якому просить визнати за ним право власності на колишній колгоспний двір - житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що в АДРЕСА_1, в порядку спадкування заповітом після смерті батька ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2. Позивач не може отримати у державній нотаріальній конторі свідоцтво про право власності на дане спадкове майно, а тому змушений звернутися з позовом до суду.

У судове засідання позивач ОСОБА_1 не з'явився, однак в матеріалах справи є заява, про слухання справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує, зіславшись на мотиви, вказані у позовній заяві.

У судове засідання відповідач ОСОБА_2 не з'явився, однак в матеріалах справи є заява, про слухання справи у його відсутності, позовні вимоги визнає в повному обсязі.

Дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд встановив наступне.

Відповідно до довідки виданої Теребовлянським бюро технічної інвентаризації № 667 від 30 липня 2014 року громадянину ОСОБА_2 про те, що житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, знаходиться за адресою АДРЕСА_1, належить на підставі Свідоцтва про право власності виданого виконавчим комітетом Теребовлянської районної Ради № 246 від 24 жовтня 1989 року зареєстровано Тернопільським бюро технічної інвентаризації від 20 листопада 1989 року за реєстром № 193, дійсно мало статус колгоспного двору, головою якого був ОСОБА_3 та складається з 2-х членів.

Відповідно до довідки, виданої виконавчим комітетом Соколівської сільської ради Теребовлянського району Тернопільської області від 23 липня 2014 року № 67 про те, що на час видачі свідоцтва на право власності на житловий будинок головою колгоспного двору був ОСОБА_3 членами колгоспного двору - ОСОБА_4 та ОСОБА_5.

Відповідно до пунктів 4 та 5 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України до цивільних відносин, які виникли до набрання чинності вказаного Закону (до 1 січня 2004 року), застосовуються норми, що діяли раніше.

Так, відповідно до частини 1 статті 17 Закону України "Про власність", майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними.

Відповідно до підпункту "а" та "б" пункту 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності", положення статей 17, 18 Закону України "Про власність" щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15 квітня 1991 року).

До правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних.

Відповідно до частини 1 статті 120 Цивільного кодексу України (редакція 1963 року) майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності.

Враховуючи вище наведене слідує, що власниками домоволодіння, що на АДРЕСА_1, були ОСОБА_3, ОСОБА_6 та ОСОБА_5 із врахуванням рівності їх часток відповідно до частини 2 статті 123 Цивільного кодексу України (редакція 1963 року).

Таким чином, із вищевказаного вбачається, що кожному із власників домоволодіння, що в АДРЕСА_1, які проживали в ньому станом на 15 квітня 1991 року із врахуванням їх часток відповідно до частини 2 статті 123 Цивільного кодексу України (редакція 1963 року), належало на праві спільної сумісної власності, з яких ОСОБА_3, як голові колишнього колгоспного двору належало 1/3 частка вищевказаного будинковолодіння, іншим співвласникам - ОСОБА_6 належало 1/3 частка та ОСОБА_5 належало 1/3 частка вищевказаного будинковолодіння.

Відповідно до свідоцтва про смерть серія НОМЕР_1 від 11 жовтня 1993 року ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_3, що є часом відкриття спадщини на належне їй майно.

Судом встановлено, що після смерті ОСОБА_6 залишилася спадщина, яка складалася із1/3 частини будинковолодіння, яку успадкували її чоловік ОСОБА_3 та її мати ОСОБА_5.

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 ОСОБА_7 її матір'ю записано ОСОБА_5.

Згідно свідоцтва про одруження серії НОМЕР_3 ОСОБА_3 уклав шлюб з ОСОБА_6, після реєстрації шлюбу ОСОБА_8 змінила своє прізвище з «ОСОБА_6» на «ОСОБА_6».

Відповідно до свідоцтва про смерть серія НОМЕР_4 від 10 грудня 2001 року ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_4, що є часом відкриття спадщини на належне їй майно.

Відповідно до ч. 1 ст. 524 ЦК Української РСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом.

Відповідно до ст. 525 ЦК Української РСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця.

Відповідно до ст. 526 ЦК Української РСР місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця.

Оскільки відповідно до ч. 1 ст. 529 ЦК Української РСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті.

Після її смерті залишилася спадщина, яка складалася із ? частини будинковолодіння, яку успадкував ОСОБА_1 так як спільно проживав вів спільне господарство та фактично вступив в управління або володіння спадковим майном.

Так, відповідно до пунктів 1 та 2 частини 1, частини 2 статті 549 Цивільного кодексу України (редакція 1963 року) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

За життя ОСОБА_3 07 грудня 2001 року склав заповіт, яким заповів належний йому на праві власності житловий будинок з надвірними будівлями, що в АДРЕСА_1 ОСОБА_1.

Даний заповіт на день смерті ОСОБА_3 не змінювався і не скасовувався.

Відповідно до свідоцтва про смерть серія НОМЕР_5 від 01 серпня 2013 року ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_2, що є часом відкриття спадщини на належне йому майно.

Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Відповідно до ч.1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до довідки, виданої виконавчим комітетом Соколівської сільської ради Теребовлянського району Тернопільської області від 11 вересня 2013 року за №140 про те, що на день смерті ОСОБА_3 померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 з ним ніхто не проживав та ніхто не зареєстрований за адресою ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідно до постанови виданої завідувачем Теребовлянської державної нотаріальної контори державного нотаріуса Хомутової О.М. № 1038/02-14 від 05 серпня 2014 року було відмовлено ОСОБА_2 у вчинені нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що в АДРЕСА_2, після смерті ОСОБА_10 померлої ІНФОРМАЦІЯ_5, у зв'язку з тим, що домоволодіння є колгоспним двором та не визначено часток кожного окремо.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

На підставі викладеного, суд дійшов до переконання, що позовні вимоги слід задовільнити, визнавши за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок із господарськими будівлями та спорудами, що в АДРЕСА_1 після смерті ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 (свідоцтво про смерть серія НОМЕР_6).

Керуючись ст.ст. 10, 60, 174 ЦПК України, ст.ст. 120, 123, 524, 525, 529 ЦК Української РСР, ст. 392, 1223, 1268, 1261 ЦК України від 16 січня 2003 року, суд, -

вирішив:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок із господарськими будівлями та спорудами, що в АДРЕСА_1 після смерті ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 (свідоцтво про смерть серія НОМЕР_6).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Апеляційна скарга може бути подана протягом 10 днів з дня проголошення рішення до апеляційного суду Тернопільської області через Теребовлянський районний суд.

Головуючий В.В.Малярчук