У х в а л а

4 вересня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Сеніна Ю.Л.,Романюка Я.М.,Сімоненко В.М.,

розглянувши заяву представника публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію товариства - Куреного Олександра Вікторовича про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 5 серпня 2015 року в справі за позовом публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» в особі Івано-Франківського регіонального управління публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2015 року представник публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію товариства (далі - уповноважена особа) звернувся до суду із зазначеною заявою про перегляд судових рішень на підставі пункту 1 статті 355 ЦПК України.

У заяві уповноважена особа зазначає, що рішенням Путильського районного суду Чернівецької області від 21 квітня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Чернівецької області від 10 червня

2015 року, відмовлено в задоволенні позову. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 5 серпня 2015 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою уповноваженої особи.

У поданій до Верховного Суду України заяві уповноважена особа просить скасувати ухвалу касаційного суду, справу направити на новий розгляд до суду касаційної інстанції, посилаючись на неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, зокрема статей 256, 261, частин першої-третьої статті 264, частин четвертої, п'ятої статті 267 Цивільного кодексу України

(далі - ЦК України).

На підтвердження своїх доводів уповноважена особа наводить постанови Вищого господарського суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 жовтня 2007 року, 19 червня 2008 року, 4 червня 2009 року, 12 червня 2014 року, а також ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 вересня

2014 року, 15 квітня, 27 травня 2015 року.

Перевіривши доводи заявника, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що підстави для відкриття провадження у справі відсутні.

Відповідно до пункту 1 статті 355 ЦПК України заява про перегляд судових рішень у цивільних справах може бути подана виключно з підстав неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодились суди апеляційної та касаційної інстанцій, виходив з того, що зазначені позивачем причини пропуску строку позовної давності не є поважними, оскільки наявність виконавчого напису нотаріуса про звернення стягнення на предмет іпотеки не є перешкодою для пред'явлення позову про стягнення заборгованості з позичальника за тим самим кредитним договором у разі, якщо на момент розгляду справи заборгованість за кредитом не погашена.

У наданих для порівняння:

- постанові Вищого господарського суду України від 10 жовтня

2007 року суд касаційної інстанції виходив з того, що строк позовної давності не сплив до набрання чинності ЦК України 2004 року, суд обґрунтовано застосував при вирішенні спору норми статті 264 ЦК України, частина перша якої встановлює, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дій, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Товариство у своєму листі визнало заборгованості за договором;

- постанові Вищого господарського суду України від 19 червня

2008 року суд касаційної інстанції виходив з того, цивільні відносини, які виникли до набрання чинності ЦК України 2004 року, положення зазначеного Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Оскільки правовідносини, що виникли з укладенням кредитного договору від 23 вересня 2002 року продовжують існувати на час вирішення спору, тому дія Кодексу поширюється на зазначені правовідносини;

- постанові Вищого господарського суду України від 4 червня

2009 року суд касаційної інстанції керувався тим, що позивач просив поновити пропущений строк позовної давності, проте ця обставина залишилась поза увагою суду, хоча вона має значення для правильного вирішення спору;

- постанові Вищого господарського суду України від 12 червня

2014 року суд касаційної інстанції виходив з того, що надані докази свідчать про поважність причин пропуску банком строку позовної давності при зверненні до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором;

- ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 вересня 2014 року суд касаційної інстанції постановив відмовити у відкритті касаційного провадження в справі за позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором;

- ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 квітня 2015 року суд касаційної інстанції зазначив, що суд не перевірив, чи вчиняв відповідач будь-які дії, що свідчать про визнання ним боргу, з урахуванням того, що він добровільно передав автомобіль банку, і не встановив, чи відбулося переривання строків позовної давності звернення до суду;

- ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 травня 2015 року суд касаційної інстанції погодився з висновком апеляційного суду про те, що пред'явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, банк відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов'язання й був зобов'язаний пред'явити вимогу до поручителя протягом шести місяців, починаючи від цієї дати, оскільки позивач пропустив зазначений строк, порука припинила свою дію.

Порівняння вищенаведених судових рішень із судовим рішенням, яке просить переглянути уповноважена особа, не дає підстав для висновку про те, що суд касаційної інстанції при розгляді двох чи більше справ за тотожних предмета спору, підстав позову та за аналогічних обставин і однакового регулювання нормами матеріального права спірних правовідносин дійшов протилежних висновків щодо заявлених позовних вимог.

Керуючись статтею 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

У допуску до провадження Верховним Судом України справи за позовом публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» в особі Івано-Франківського регіонального управління публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за заявою представника публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію товариства - Куреного Олександра Вікторовича про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 5 серпня 2015 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Ю.Л. Сенін
Я.М. Романюк
В.М. Сімоненко