Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/2024/15 Головуючий у суді І-ї інстанції Бершадська О. В.
Доповідач Белінська І. М.
РІШЕННЯ

Іменем України

24.09.2015 року Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

Белінської І.М. - головуючої,

Франко В.А.,

Чельник О.І.,

при секретареві - Постоєнко А.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Кіровограді цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення боргу за депозитним договором за апеляційною скаргою ПАТ КБ «ПриватБанк» на рішення Кіровського районного суду м.Кіровограда від 9 липня 2015 року ,

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2015 року ОСОБА_5 звернулась до суду із зазначеним позовом.

Посилалась на те, що 9.10.2013 року між нею та ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено договір № SAMDN 6287 «Стандарт», згідно з яким вона передала відповідачу 10 280 доларів США для розміщення на депозитному вкладі строком на 182 дні ( по 09.04.2014 року включно) з нарахуванням процентів на суму вкладу у розмірі 6,5% річних. Після закінчення строку дії договору вона неодноразово зверталась до відповідача з вимогою про повернення суми вкладу та сплату процентів, проте у задоволенні вимоги їй було відмовлено з посиланням на неможливість виконати умови договору щодо повернення депозитного вкладу через наявність «форс-мажорних» обставин, якими відповідач вважає анексію Криму та припинення діяльності філії «Кримське регіональне управління» ПАТ КБ «ПриватБанк», через яку було оформлено договір, на території АР Крим навесні 2014 року.

Вважаючи таку відмову відповідача від виконання своїх обов»язків за договором незаконною, позивач просила стягнути з ПАТ КБ «ПриватБанк» 10 280 доларів США депозитного внеску, 890 доларів США 88 центів процентів за період з листопада 2013 року по лютий 2015 року, 3% річних від суми заборгованості відповідно до ст.625 ЦК України, що становить 599,33 долари США і що за офіційним курсом НБУ ( станом на 24.02.2015 року) еквівалентно 16 989,85 гривень та 2 897 557,60 гривень пені на підставі ч.5ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів».

Рішенням Кіровського районного суду м.Кіровограда від 9 липня 2015 року позов задоволено частково: стягнуто з відповідача на користь позивача суму вкладу за договором від 09.10.2013 року з процентами - 11 170 доларів 88 центів США, що еквівалентно 316 672 гривням 84 коп.; пеню в сумі 1496,90 доларів США, що еквівалентно 42 434,22 грн.; 3% річних у розмірі 123,95 доларів США, що еквівалентно 3 513,74 грн., усього: 12 791,73 доларів США, що еквівалентно 362 620 грн. 80 коп.

Стягнуто з ПАТ «ПриватБанк» на користь держави судовий збір в розмірі 3 626 грн.21 коп.

В апеляційній скарзі ПАТ «ПриватБанк» просить скасувати рішення і ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Посилається на неповне з»ясування обставин, які мають значення для справи, недоведеність обставин справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновку суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

Вказує на те, що суд не встановив факту порушення відповідачем умов договору, оскільки доказів, які б свідчили про звернення ОСОБА_5 до ПАТ «ПриватБанк» із заявою про дострокове розірвання договору банківського вкладу позивачем не надано. Крім того, висновок суду про наявність факту договірних відносин між сторонами ґрунтується на неналежних доказах, оскільки позивачем не було надано оригіналу договору банківського вкладу та оригіналу квитанції про внесення коштів на рахунок, доказів наявності коштів на рахунку на момент звернення позивача з позовом до суду.

При вирішенні питання про стягнення пені за прострочення виконання грошового зобов»язання суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог та неправильно застосував норми п.32.2ст.32 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», оскільки в даному випадку правовідносини врегульовані ст.625 ЦК України ( позивачка просила стягнути пеню на підставі ч.5ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів»).

Стягуючи суму боргу з урахуванням 3% річних, суд безпідставно нарахував її у тому числі і на суму процентів, передбачених договором банківського вкладу.

Суд також не взяв до уваги загальновідомий факт перебування АР Крим у режимі тимчасової окупації, внаслідок чого Банк був позбавлений можливості доступу до майна, призначеного до здійснення банківської діяльності, факт націоналізації майна ПАТ «ПриватБанк», яке знаходиться на території АРК та міста Севастополя, факти виплати вкладникам ПриватБанку за рахунок вилученого майна Банку, факти компенсаційних виплат за договорами банківського вкладу Автономною некомерційною організацією «Фонд захисту вкладників» вкладникам, факт передачі прав виконавчого органу ПАТ «Приватбанк» АНО «ФЗВ» на підставі ухвали Центрального районного суду міста Сімферополя від 04.06.2014 року, що свідчить про те, що суд розглянув справу за участі неналежного відповідача.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника ПАТ КБ «ПриватБанк» ОСОБА_6, який просив задовольнити апеляційну скаргу, пояснення позивача ОСОБА_7, яка заперечувала проти доводів скарги, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів вирішила, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 9.10.2013 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_5 було укладено договір банківського вкладу № SAMDN62876, за яким Банк прийняв від позивача на особовий рахунок № НОМЕР_1 грошові кошти в іноземній валюті -10 280,0 доларів США зі сплатою процентів у розмірі 6,5 % річних на строк 182 дні.

Факт укладення депозитного договору та його оформлення у філії «Кримське регіональне управління» ПАТ КБ «ПриватБанк» (МФО 384436) підтверджується належними доказами, якими є примірник договору та квитанція про прийняття Кримським РУ ПАТ КБ «ПриватБанк» 10 280,0 доларів США для розміщення їх на депозитному вкладі за вищезазначеним договором.

Частиною 1 ст. 1059 ЦК України встановлено, що договір банківського вкладу укладається у письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності ( банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

Пунктом 1.4 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою правління Національного банку України від 3.12.2003 р. №516 ( у редакції, чинній на час укладення договору) визначено, що залучення банком вкладів (депозитів юридичних і фізичних осіб підтверджується: договором банківського рахунку; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадної книжки; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадного (депозитного) сертифіката; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею іншого документа. Що підтверджує внесення грошової суми або банківських металів і відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності ( банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

Згідно із п.2.9 Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої постановою правління Національного банку України від 01.06.2011 р.№174, банк (філія, відділення) зобов»язаний видати клієнту після завершення приймання готівки квитанцію (другий примірник прибуткового касового ордера) або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі. Квитанція або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі, має містити найменування банку (філії, відділення), який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції, а також підпис працівника банку ( філії, відділення), який прийняв готівку, відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку (філії, відділення), засвідчений електронним підписом САБ.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивачем не було доведено, а судом не встановлено наявність предмету спору, не можуть бути взяті до уваги, оскільки факт укладення договору між сторонами підтверджується належними та допустимими доказами, у той час як відповідач не надав таких доказів на спростування обставин, на які позивач посилається в обґрунтування позовних вимог, та не довів, що насправді спірна сума здійсненого позивачем внеску для розміщення його на депозитному вкладі відсутня на відповідному рахунку або вона є меншою.

Відповідно до ч.1ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що відповідач порушив свої зобов»язання за депозитним договором, оскільки після закінчення його строку, всупереч вимогам ч.2ст.1060, ч.1ст.526, ч.1ст.530,ч.1ст.629 ЦК України, не видав вклад та не сплатив проценти, передбачені договором, на вимогу вкладника.

Доводи відповідача щодо недоведеності факту звернення ОСОБА_5 до банку з вимогою про повернення вкладу після закінчення мінімального строку вкладу спростовуються листом, який відповідач направив позивачу на її вимогу про повернення вкладу, поясненнями позивача про те, що вона неодноразово телефонувала на так звану «гарячу лінію» банку з метою отримання роз»яснень щодо можливості повернення вкладу, що підтверджується тим же листом, самим фактом звернення позивача до суду із цим позовом.

За таких обставин суд першої інстанції, задовольняючи частково позов, обґрунтовано виходив з того, що позовні вимоги про повернення вкладу у сумі 10 280 доларів США підлягають задоволенню. Разом з тим, рішення у частині стягнення з відповідача процентів за договором, підлягає зміні, оскільки судом неправильно застосовано норми матеріального права.

За змістом ч.1ст.1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони ( вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов»язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Згідно із ч.1ст.1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад).

Як випливає із змісту укладеного між банком і вкладником договору, мінімальний строк вкладу становить 6 місяців. Якщо після закінчення 6 місяців вкладник не заявив банку про бажання повернути вклад, він автоматично продовжується ще на 6 місяців. Мінімальний строк вкладу продовжується на 6 місяців неодноразово без явки вкладника до банку. При цьому новий мінімальний строк вклада починається з наступного дня після закінчення попередніх 6 місяців. Проценти за кожні 6 місяців, на які було продовжено мінімальний строк вклада, нараховуються за процентною ставкою для вкладів даного найменування («Стандарт») та мінімального строку, що діє у Банку на день закінчення попереднього строку, без укладення додаткових угод.

Встановлено, що перший мінімальний строк вкладу закінчився 9.04.2014 року. Як зазначила сама позивач у позовній заяві, із заявою про повернення вкладу вона звернулася до відповідача відразу з після закінчення строку договору, що свідчить про відсутність у неї наміру продовжувати вклад на наступний мінімальний термін відповідно до п.7 договору.

Відповідно до ч.1ст.598 ЦК України зобов2язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

За таких обставин, зобов»язання банку перед вкладником за договором банківського вкладу (депозиту) припинились у строк, встановлений договором банківського вкладу, тобто 09.04.2014 року, а тому відповідач повинен сплатити позивачу проценти за договором за час його дії, тобто з 9.10.2013р. по 9.04.2014 р. включно, а не до дати, визначеної позивачем як дата фактичного повернення вкладу, що відповідає дню подання нею позовної заяви до суду. Договором передбачено, що проценти по вкладу зараховуються на рахунок/карту № НОМЕР_1 після закінчення кожного цілого місяця, що минув з моменту укладення договору. Цими коштами вкладник має можливість розпоряджатися на власний розсуд. Період нарахування процентів по вкладу - 6 місяців. Відповідно до наданого позивачем розрахунку ця сума складає 334,08 доларів США ( 55,68 доларів США х6 міс.). Відповідач не надав доказів, які б свідчили про те, що позивачем були використані кошти із зазначеного рахунку.

Закінчення строку дії договору і невиконання зобов»язань не припиняє зобов»язальні правовідносини, а трансформує їх в охоронні, що містять обов»язок відшкодувати заподіяні збитки, які встановлені договором чи законом.

Крім того, на підставі ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов»язання, на вимогу кредитора зобов»язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З урахуванням викладеного та обсягу і змісту заявлених позовних вимог з відповідача на користь позивача суду першої інстанції належало стягнути 3% річних від простроченої суми боргу ( по поверненню вкладу), що станом на день ухвалення рішення складало 113,22 долари США ( за період з 10.04.2014р. по 9.07.2015 р.).

Що стосується застосування до відповідача відповідальності за прострочення виплати процентів за користування вкладом, то позивачем не надано належних доказів щодо умов обслуговування банком карткового рахунку, на якому знаходяться кошти у вигляді процентів по вкладу. Судом першої інстанції не встановлено, чи передбачена і якщо передбачена, то в якому розмірі сплата процентів за користування відповідачем коштами, які знаходяться на картковому рахунку позивача, на який мали бути зараховані грошові кошти у розмірі процентів за користування вкладом за період дії депозитного договору. Не надано таких доказів і до апеляційного суду. За таких обставин застосування до відповідача відповідальності, передбаченої ч.2ст.625 ЦК України, у вигляді зобов»язання сплатити 3% річних від простроченої суми заборгованості по сплаті процентів по вкладу, є передчасним рішенням.

Згідно із ст.536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов»язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Таким чином, недоведеність обставин справи, які суд першої інстанції вважав встановленими, порушення норм матеріального права є підставою для зміни рішення у частині вирішення позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача процентів по вкладу та 3% річних за прострочення виконання зобов»язання повернути вклад.

Задовольняючи позов у частині стягнення пені за порушення відповідачем зобов»язання за депозитним договором, суд першої інстанції не взяв до уваги, що умовами укладеного сторонами договору не передбачено такий вид забезпечення виконання зобов»язання як неустойка, зокрема, пеня. Відповідно до ч.1ст.547 ЦК України правочин щодо забезпечення виконання зобов»язання вчиняється у письмовій формі. Норма ч.5ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів» не регулює спірні правовідносини, а стягнення пені на підставі п.32.2ст.32 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» є необґрунтованим, оскільки позивачем не наведено, а судом першої інстанції не встановлено обставин, які б могли бути підставою для застосування зазначеної норми. Отже, недоведеність обставин справи, які суд вважав встановленими, неправильне застосування норм матеріального права є підставою для скасування рішення у частині вирішення позовних вимог про стягнення пені за прострочення виконання зобов»язання за депозитним договором і ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову у цій частині.

Доводи відповідача щодо наявності форс-мажорних обставин, пов»язаних із неможливістю виконати зобов»язання за депозитним договором у зв»язку із тим, що він був укладений у відділенні ПАТ КБ «ПриватБанк», розташованому на території АРК, яка на даний час є окупованою, не є підставою для відмови у задоволенні позову, оскільки договір про депозитний вклад було укладено між позивачем та ПАТ КБ «ПриватБанк» як юридичною особою, місцезнаходження якої розташоване на території України, у м. Дніпропетровську.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Крім того, передчасним є посилання на положення Федерального Закону Російської Федерації «Про захист інтересів фізичних осіб, що мають вклади в банках та відокремлених структурних підрозділах банків, зареєстрованих та (чи) діючих на території Республіки Крим та на території міста федерального значення Севастополя», оскільки договір банківського вкладу, укладений з позивачем у Кримській філії банку на території Автономної Республіки Крим, яка на момент розгляду справи має статус тимчасово окупованої території.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банк - це юридична особа, яка на підставі банківської ліцензії має виключне право надавати банківські послуги, відомості про яку внесені до Державного реєстру банків.

Згідно із ст. 47 цього Закону банк має право здійснювати банківську діяльність шляхом надання банківських послуг. До банківських послуг належать: 1) залучення у вклади (депозити) коштів та банківських металів від необмеженого кола юридичних і фізичних осіб; 2) відкриття та ведення поточних (кореспондентських) рахунків клієнтів, у тому числі у банківських металах; 3) розміщення залучених у вклади (депозити), у тому числі на поточні рахунки, коштів та банківських металів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик. Банківські послуги дозволяється надавати виключно банку.

Тобто надання послуг з розміщення вкладу (депозиту) здійснює саме банк як юридична особа, а не його структурні одиниці (відділення, філії). Проте, якщо структурній одиниці надано відповідні повноваження (згідно з положенням, статутом, довіреністю), то вона має право укладати договори від імені банку. Стороною за договором у таких випадках є банк, а не його структурна одиниця. Отже, саме банк, а не його структурна одиниця, має відповідати за зобов'язаннями, взятими на себе укладеним договором.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території» тимчасово окупована територія України є невід'ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституціїта законів України.

Таким чином, оскільки стороною укладених договорів банківського вкладу є ПАТ КБ «ПриватБанк», то згідно з чинним законодавством, яке регулює цей вид правовідносин, зобов'язання за дійсними договорами має виконувати саме ПАТ КБ «ПриватБанк» як юридична особа, а не його кримська філія. Ліквідація філій або припинення у будь-який спосіб їх діяльності не звільняє відповідача від виконання обов'язків по укладених і дійсних договорах.

На підставі ч.5ст.88 ЦПК України апеляційний суд змінює розподіл судових витрат відповідно до розміру задоволених позовних вимог.

03.06.2015 року ОСОБА_5 уклала шлюб із ОСОБА_8, після державної реєстрації якого Кіровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кіровоградського міського управління юстиції, відбулася зміна її прізвища на ОСОБА_7 (свідоцтво про шлюб серія НОМЕР_2).

Керуючись ст.ст. 303, 304, 309, 313-314, 316, ч.5 ст.88 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Кіровського районного суду м.Кіровограда від 9 липня 2015 року змінити у частині визначення заборгованості по поверненню банківського вкладу, процентів, 3% річних за прострочення грошового зобов»язання та розподілу судових витрат, у зв»язку з чим:

Стягнути з Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_7 заборгованість за договором банківського вкладу SAMDN 687 «Стандарт» у розмірі 10 727 доларів США 30 центів, що за офіційним курсом НБУ станом на 09.07.2015 року становить 235 697 гривень 67 коп., у тому числі: 10280 доларів США вкладу, 334 долари США 08 центів - процентів за договором та 113 доларів США 22 центи - 3% річних від простроченої суми вкладу.

Рішення у частині стягнення пені скасувати і ухвалити нове рішення.

Відмовити ОСОБА_7 у задоволенні позову до ПАТ КБ «ПриватБанк» у частині стягнення пені за прострочення виконання зобов»язання за депозитним договором.

Стягнути з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь держави судовий збір у ромірі 2 357 (дві тисячі триста п»ятдесят сім) гривень.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ на протязі 20 днів з дня набрання ним законної сили.

ГОЛОВУЮЧА:

СУДДІ: