У Х В А Л А

іменем україни

16 вересня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Журавель В.І.,

Черненко В.А., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа - орган опіки та піклування м. Черкаси, про стягнення заборгованості зі сплати аліментів, пені (неустойки) за прострочення їх сплати на утримання малолітньої дитини за касаційною скаргою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_5 - на ухвалу Придніпровського районного суду м. Черкаси від 29 квітня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 27 травня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду із указаним вище позовом, посилаючись на те, що з липня 2005 року по травень 2013 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4, від якого мають малолітню дитину, дочку ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка проживає з нею. 30 серпня 2013 року між ними укладений договір про визначення місця проживання дитини та порядок сплати аліментів на дитину, який відповідач не виконує з серпня 2014 року. У зв'язку з цим за ним значиться заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 21 тис. грн.

Ураховуючи викладене, позивачка просила суд стягнути з відповідача на її користь заборгованість за договором щодо сплати аліментів у розмірі 21 тис. грн, а також 21 870 грн неустойки за прострочення сплати аліментів на підставі ст. 196 СК України.

Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 29 квітня 2015, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 27 травня 2015 року, провадження у вказаній цивільній справі зупинено до набрання законної сили рішення суду у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини та у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про розірвання договору, визначення місця проживання дитини.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_3 - ОСОБА_5, посилаючись на порушення судами норм процесуального права, просить судові рішення скасувати та направити справу на новий розгляд до районного суду.

Касаційна скарга підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Зупиняючи провадження у справі на підставі п. 4 ч. 1 ст. 201 ЦПК України, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й суд апеляційної інстанції, виходив із того, що розгляд цієї справи є неможливим до набрання законної сили рішення суду у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини та у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про розірвання договору, визначення місця проживання дитини, оскільки вимоги взаємопов'язані і можливість її розгляду та вирішення залежить від судових рішень, ухвалених в інших справах.

Проте погодитись з такими висновками судів не можна.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 201 ЦПК України суд зобов'язаний зупинити провадження у справі у разі неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку цивільного судочинства.

Судами встановлено, що ОСОБА_3 звернулась до суду з вимогами про стягнення заборгованості за аліментами, яка виникла внаслідок невиконання відповідачем договору від 30 серпня 2013 року про порядок сплати аліментів та стягнення у зв'язку з цим неустойки.

В інших справах заявлені вимоги про стягнення аліментів на підставі норм СК України у зв'язку з тим, що ОСОБА_4 відмовився виконувати умови мирової угоди між сторонами, тобто укладеного між ними договору, та справи, з якій відповідач оспорив вказаний договір й просив визначити місце проживання дитини з ним.

Суди не звернули уваги на те, що необхідність в зупиненні провадження у справі виникає у випадку, якщо неможливо прийняти рішення у даній справі до ухвалення рішення в іншій справі. Тобто, між двома справами, що розглядаються, повинен існувати тісний матеріально-правовий зв'язок. Як правило, це виражається в тому, що факти, встановлені в одній із справ, будуть мати преюдиціальне значення для іншої справи.

Колегія суддів вважає помилковим висновок судів про те, що є підстави для зупинення провадження у цій справі, оскільки тісного, прямого матеріально-правового зв'язку цієї справи з іншими немає, тому що у справі, яка розглядається, заявлені вимоги про стягнення прострочених за договором аліментів та неустойки за таке прострочення, а в інших справах заявлені вимоги про стягнення аліментів у подальшому, тобто не на підставі договору, а також про визначення у подальшому місця проживання дитини з батьком і про розірвання договору, що у будь-якому випадку не свідчить про його недійсність з моменту укладення.

Ураховуючи наведене, судові ухвали відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 342 ЦПК України не можуть вважатися законними й підлягають скасуванню, а справа направленню до районного суду для продовження розгляду справи.

Керуючись ст. ст. 336, 342 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_5 - задовольнити.

Ухвалу Придніпровського районного суду м. Черкаси від 29 квітня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 27 травня 2015 року скасувати, справу передати до суду першої інстанції для продовження розгляду справи.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

В.І. Журавель

В.А. Черненко

С.П. Штелик