УХВАЛА

іменем україни

23 вересня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Хопти С.Ф.,

Черненко В.А., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом Українського державного підприємства поштового зв'язку «Укрпошта» до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, завдану підприємству; за зустрічним позовом ОСОБА_3 до Українського державного підприємства поштового зв'язку «Укрпошта» про визнання наказу частково незаконним та його скасування за касаційною скаргою Українського державного підприємства поштового зв'язку «Укрпошта» на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 11 грудня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 12 травня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2014 року Українське державне підприємство поштового зв'язку «Укрпошта» (далі - УДППС «Укрпошта») звернулося до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що ОСОБА_3 з червня 2012 року працював у Запорізькій дирекції УДППС «Укрпошта» заступником директора, а у подальшому у зв'язку зі зміною структури філії - першим заступником директора з технічних питань, а потім - першим заступником. У 2013 року на підприємстві та у всіх його обласних філіях проходила планова перевірка органами Державної фінансової інспекції України. Актом ревізії фінансово-господарської діяльності товариства та його структурних підрозділів встановлені факти покриття витрат юридичних осіб усупереч законодавству при відсутності дебіторської заборгованості. Зокрема, встановлено, що працівниками Запорізької дирекції у порушення норм витрат палива згідно із наказом директора дирекції від 25 червня 2012 року № 431 «Про затвердження змін до Норм витрат палива і мастильних матеріалів для автомобілів, затвердженим наказом Міністерства транспорту України від 10 лютого 1998 року № 43» не застосовувався зменшуючий коефіцієнт 0,9, унаслідок чого зайво списано пального у кількості 8 061,36 л., чим завдано підприємству шкоди (збитків) на загальну суму 70,42 тис. грн. Зазначеним актом ревізії винним у нанесенні шкоди державному підприємству, серед інших осіб, вказано відповідача, який, виконуючи обов'язки першого заступника директора дирекції, у порушення наведеного вище наказу від 25 червня 2012 року № 431 не здійснював контроль за його виконанням.

З урахуванням наведеного та положень ст. ст. 132, 133 КЗпП України УДППС «Укрпошта» просило стягнути на їх користь з відповідача матеріальну шкоду виходячи з розміру його середньомісячного заробітку у сумі 7 863 грн 13 коп.

У липні 2014 року ОСОБА_3 завернувся до суду із зустрічним позовом, в якому посилався на те, що про існування наказу директора Запорізької дирекції від 21 лютого 2014 року № 127 про притягнення, серед інших осіб, його до матеріальної відповідальності на виконання акту ревізії, який безпосередньо стосується його прав та обов'язків, дізнався лише з поданої до нього позовної заяви, з наказом його не ознайомлювали і з ним він не згодний, так як наказ видано після його звільнення, яке відбулося 25 грудня 2013 року, що є порушенням строку прийняття наказу (два тижні з дня виявлення шкоди). Крім того, у наказі не вказано на його конкретну вину у завданні шкоди підприємству.

З урахуванням наведеного ОСОБА_3 просив визнати наведений вище наказ частково незаконним та скасувати п. 1 цього наказу в частині притягнення його до матеріальної відповідальності.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 22 липня 2014 року позов УДППС «Укрпошта» та зустрічний позов ОСОБА_3 об'єднано в одне провадження.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 11 грудня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 12 травня 2015 року, у задоволенні позову УДППС «Укрпошта» та зустрічного позову ОСОБА_3 відмовлено.

У касаційній скарзі УДППС «Укрпошта», посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить вищевказані судові рішення в частині вирішення первісного позову скасувати й позов підприємства задовольнити.

Отже, судові рішення в частині вирішення зустрічного позову не оскаржуються, тому в касаційному порядку не переглядаються (ст. 335 ЦПК України).

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що відповідач не був ознайомлений з наказом директора Запорізької дирекції про притягнення його до матеріальної відповідальності, який також було видано після його звільнення, що виключає можливість відшкодування ним шкоди, завданої підприємству.

Апеляційний суд погодився з такими висновками місцевого суду, зазначивши також, що роботодавець, УДППС «Укрпошта», не довів всіх складових для покладення на відповідача матеріальної відповідальності за завдану йому шкоду, оскільки саме по собі відсутність контрою за виконанням певними особами своїх обов'язків не означає настання відповідальності за дії чи бездіяльність й причинного зв'язку зі шкодою. Також позивачем не доведено, які саме трудові обов'язки відповідачем порушені.

Проте повністю погодитися з таким висновком апеляційного суду не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону судове рішення апеляційного суду не відповідає.

Судом установлено, що ОСОБА_3 з 5 червня 2012 року працював у Запорізькій дирекції УДППС «Укрпошта» заступником директора. У зв'язку зі зміною структури філії його посада у подальшому змінювалася на першого заступника директора з технічних питань, а потім - першого заступника. При цьому відповідач писав заяви про переведення, ознайомлювався з наказами.

У 2013 року на УДППС «Укрпошта» та у всіх обласних філіях проходила планова перевірка органами Державної фінансової інспекції України. Актом ревізії фінансово-господарської діяльності товариства та його структурних підрозділів за період з 1 квітня 2012 року по 31 серпня 2013 року встановлені факти покриття витрат юридичних осіб усупереч законодавству при відсутності дебіторської заборгованості. Зокрема, встановлено, що працівниками Запорізької дирекції за період з 2 липня 2012 року по 31 серпня 2013 року у порушення норм витрат палива згідно із наказом директора дирекції від 25 червня 2012 року № 431 «Про затвердження змін до Норм витрат палива і мастильних матеріалів для автомобілів, затвердженим наказом Міністерства транспорту України від 10 лютого 1998 року № 43» не застосовувався зменшуючий коефіцієнт 0,9, унаслідок чого зайво списано пального у кількості 8 061,36 л., чим завдано підприємству шкоди (збитків) на загальну суму 70,42 тис. грн. Зазначеним актом ревізії винним у нанесенні шкоди державному підприємству, серед інших осіб (п'ять осіб), вказано відповідача, який, виконуючи обов'язки першого заступника директора дирекції, у порушення наведеного вище наказу від 25 червня 2012 року № 431 не здійснював контроль за виконанням цього наказу (п. 5).

Загальні правила щодо матеріальної відповідальності працівників визначаються главою ІХ КЗпП України, Положенням про матеріальну відповідальність робочих і службовців за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації, затвердженим Указом Президії Верховної Ради СРСР від 13 липня 1976 року (далі - Положення).

Зазначені норми матеріального права визначають як підстави й умови, так і суб'єктів покладення матеріальної відповідальності на працівників (ст. ст. 130, 132 КЗпП України, розділ І Положення), і розмір такої матеріальної відповідальності (ст. ст. 132-135 КЗпП України, розділи ІІ-ІV Положення).

У ч. 1 ст. 130 КЗпП України передбачена матеріальна відповідальність працівників за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 133 КЗпП України, на який посилався позивач як на підставу позову, у відповідності з законодавством обмежену матеріальну відповідальність несуть керівники підприємств, установ, організацій та їх заступники, а також керівники структурних підрозділів на підприємствах, в установах, організаціях та їх заступники - у розмірі заподіяної з їх вини шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку, якщо таку шкоду заподіяно зайвими грошовими виплатами, неправильною постановкою обліку і зберігання матеріальних чи грошових цінностей, невжиттям необхідних заходів до запобігання простоям, випускові недоброякісної продукції, розкраданню, знищенню і зіпсуттю матеріальних чи грошових цінностей.

За змістом зазначених норм матеріального права, вирішуючи спори щодо відшкодування працівником майнової шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, суд повинен установити, зокрема, такі факти: чи укладено між сторонами трудовий договір, яка підстава покладання на працівника відповідальності за майнову шкоду, чи спричинена шкода діями працівника при виконанні трудових обов'язків, в якому обсязі майнової шкоди несе відповідальність працівник за встановлених фактичних обставин, яка ступінь вини працівника за заподіяну шкоду (за виключенням прямої дійсної шкоди), за яких обставин заподіяна шкода, чи спричинена шкода з корисних мотивів, причинний зв'язок між порушенням трудових обов'язків і шкодою.

У пунктах 3, 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29 грудня 1992 року № 14 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» роз'яснено, що суд у кожному випадку зобов'язаний вживати передбачених законом заходів до всебічного, повного й об'єктивного з'ясування обставин, від яких згідно зі ст. ст. 130, 135-3, 137 КЗпП України залежить вирішення питання про покладення матеріальної відповідальності та про розмір шкоди, що підлягає відшкодуванню, у тому числі і з підстав, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 133 КЗпП України.

Апеляційний суд у порушення наведених норм матеріального права, вимог ст. ст. 212-214, 315 ЦПК України належним чином не дослідив допущені ОСОБА_3 порушення трудових обов'язків, на які посилався позивач, та його вину у завданні шкоди.

При цьому вина працівника характеризується не лише умислом, а й необережністю. Так, умисел може бути у тому, що працівник усвідомлює протиправність свого діяння (дії чи бездіяльності), а також передбачає негативні наслідки своєї протиправної поведінки та бажає або свідомо допускає їх настання. Необережність працівника, яка спричинила шкоду, як правило, полягає в недостатній передбачливості при виконанні трудових обов'язків: працівник або не передбачив негативних наслідків своєї дії чи бездіяльності, хоча міг і повинен був передбачити їх; або передбачив, однак легковажно понадіявся їх попередити. Якщо працівник усвідомлював, що в його діях не виявляється належна турботливість про збереження майна власника, якщо він передбачав можливість настання прямої дійсної шкоди, але легковажно розраховував запобігти цим наслідкам, то має місце необережна вина працівника у формі самовпевненості.

Апеляційний суд не дав оцінки аналізу посадовим обов'язкам заступників директора обласних філій УДППС «Укрпошта», що затверджені наказами. Зокрема, по Запорізькій дирекції видано наказ від 19 березня 2013 року № 164 «Про регламент роботи апарату управління Запорізької дирекції», з яким відповідач ознайомлений під розпис, і який зобов'язує зазначених осіб належно виконувати свої посадові обов'язки, а перший заступник несе персональну відповідальність за координацію і контроль роботи всіх підпорядкованих відділів та структурних підрозділів за напрямками своєї роботи. При цьому ОСОБА_3 безпосередньо підпорядковувався відділ транспортної логістики дирекції, який складає ліміти та перевіряє витрати паливно-мастильних матеріалів філії. Персональний контроль за цією роботою відділу покладено на відповідача.

Посилання апеляційного суду на те, що зазначення в акті перевірки Державної фінансової інспекції України від 13 грудня 2013 року № 05-21/336 вини, у тому числі ОСОБА_3, у заподіянні підприємству шкоди з вимогою про її відшкодування не є належним підтвердженням протиправності дій відповідача, оскільки цей орган не встановлює вину, не відповідають Положенню про Державну фінансову інспекцію України, затвердженому Указом Президента України від 23 квітня 2011 року № 499/2011, в якому передбачено, що зазначена інспекція є центральним органом виконавчої влади і до її завдань, зокрема, відноситься вжиття в установленому порядку заходів до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства та притягнення до відповідальності винних осіб.

У ході проведеної ревізії органами Державної фінансової інспекції України фінансово-господарської діяльності Запорізької дирекції УДППС «Укрпошта» встановлено порушення відповідачем обов'язку щодо контролю за виконанням наказу від 25 червня 2012 року № 431 «Про затвердження змін до Норм витрат палива і мастильних матеріалів для автомобілів, затвердженим наказом Міністерства транспорту України від 10 лютого 1998 року № 43», унаслідок чого не застосовувався зменшуючий коефіцієнт 0,9, що призвело до зайвого списання пального у кількості 8 061,36 л. Зазначеному апеляційний суд належної правової оцінки у порушення вимог ст. 212 ЦПК України не надав.

Ураховуючи те, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення спору, апеляційним судом не встановлені, його судове рішення щодо вирішення первісного позову не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності і обґрунтованості, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для його скасування з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Українського державного підприємства поштового зв'язку «Укрпошта» задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 12 травня 2015 року в частині позовних вимог Українського державного підприємства поштового зв'язку «Укрпошта» до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, завдану підприємству, скасувати, справу в цій частині передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

С.Ф. Хопта

В.А. Черненко

С.П. Штелик