Ухвала

іменем україни

23 вересня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна О.П.,

суддів: Амеліна В.І., Гончара В.П.,

Остапчука Д.О., Савченко В.О.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, третя особа - ОСОБА_11, про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Комсомольського районного суду м. Херсона від 18 листопада 2013 року та рішення апеляційного суду Херсонської області від 11 липня 2014 року

в с т а н о в и л а:

У грудні 2012 року ОСОБА_3 звернулася до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що на підставі договору дарування від 03 листопада 1995 року вона є власником 7/10 частин житлового будинку з господарськими будівлями за адресою: АДРЕСА_1, які знаходяться на земельній ділянці площею 300 кв. м. Відповідачі є співвласниками будинку АДРЕСА_2 та землекористувачами земельної ділянки площею 1 469,6 кв. м, яка межує з її земельною ділянкою. Під час виготовлення нової технічної документації на будинок їй стало відомо, що площа земельної ділянки, якою вона фактично користується, становить 244 кв. м, що є меншою від площі земельної ділянки, яка виділялась згідно з рішенням виконавчого комітету Херсонської міської ради № 8 від 06 січня 1951 року та не відповідає рішенню виконавчого комітету Херсонської міської ради від 17 грудня 1953 року № 1344, яким визначались межі між суміжними земельними ділянками. Ураховуючи викладене, просила суд зобов'язати відповідачів не чинити їй перешкоди в користуванні земельною ділянкою по АДРЕСА_1 шляхом відновлення і встановлення твердої межі між указаною земельною ділянкою та земельною ділянкою по вул. АДРЕСА_2, що перебуває в користуванні відповідачів.

Ухвалою Комсомольського районного суду м. Херсона від 22 липня 2013 року до участі в справі залучено ОСОБА_10, яка є правонаступником ОСОБА_7, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Комсомольського районного суду м. Херсона від 18 листопада 2013 року позов ОСОБА_3 задоволено. Відновлено межі земельної ділянки позивача відносно земельної ділянки, що перебуває у користуванні відповідачів, згідно з другим варіантом судової будівельно-технічної експертизи від 11 червня 2013 року.

Рішенням апеляційного суду Херсонської області від 11 липня 2014 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати оскаржувані судові рішення та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права й неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st324> підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що позивач разом з іншими співвласниками житлового будинку з господарськими будівлями по АДРЕСА_1 має рівні права щодо користування земельною ділянкою за цією ж адресою, однак через існуючий порядок користування, визначений межовим парканом, що розділяє земельні ділянки по АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2, вона позбавлена можливості користуватися земельною ділянкою площею 77,43 кв. м.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову у позові, апеляційний суд виходив з недоведеності позовних вимог.

Судами установлено, що ОСОБА_3 на підставі договору дарування від 03 листопада 1995 року є власником 7/10 часток житлового будинку з господарськими будівлями за адресою: АДРЕСА_1, які знаходяться на земельній ділянці площею 300 кв. м. Відповідачі є співвласниками житлового будинку з господарськими будівлями за адресою: АДРЕСА_2, які знаходяться на земельній ділянці площею 1 469,6 кв. м.

Згідно зі ст. 152 ЗК України <nau://ukr/2768-14|st152> власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Згідно зі ст. 106 ЗК України <nau://ukr/2768-14|st152> власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними.

Відповідно до ст. 107 ЗК України <nau://ukr/2768-14|st152> основою для відновлення меж є дані земельно-кадастрової документації.

Відповідно до частин 1,7 ст. 79-1 ЗК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/ed_2014_09_06/pravo1/T012768.html?pravo=1> формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об'єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Винесення в натуру (на місцевість) меж сформованої земельної ділянки до її державної реєстрації здійснюється за документацією із землеустрою, яка стала підставою для її формування.

Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

З огляду на зазначені вимоги закону, встановивши фактичні обставини справи, дослідивши надані сторонами докази в їх сукупності, правильно визначивши, які правовідносини випливають із встановлених обставин справи, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, оскільки в матеріалах справи відсутня земельно-кадастрова документація на спірні земельні ділянки, на підставі якої може бути вирішено питання про відновлення меж між цими земельними ділянками. Інших доказів того, що між суміжними земельними ділянками була наявна інша межа, ніж та, яка існує на час звернення позивача до суду, ОСОБА_3 не надано. Рішення виконавчого комітету Херсонської міської ради від 17 грудня 1953 року № 1344, на яке позивач посилається як на доказ визначення межі між суміжними земельними ділянками, таких даних не містить (т.1, а.с. 14-15), а рішення виконавчого комітету Херсонської міської ради № 8 від 06 січня 1951 року, на яке є посилання в касаційній скарзі, в матеріалах справи відсутнє.

Статтею 337 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st337> визначено, що суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Наведені в скарзі доводи не відносяться до тих підстав, з якими процесуальне законодавство пов'язує можливість прийняття рішення щодо скасування або зміни оскаржуваних судових рішень.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи касаційної скарги про неправильне застосування судом матеріального права і порушення норм процесуального права безпідставні.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення апеляційного суду Херсонської області від 11 липня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.П. КасьянГоловуючий
Судді:В.І. Амелін В.П. Гончар Д.О. Остапчук В.О. СавченкоСудді: В.І. Амелін