У х в а л а

іменем україни

02 вересня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Касьяна О.П., Гончара В.П., Савченко В.О.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом заступника військового прокурора Центрального регіону України до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання недійсним договору дарування земельної ділянки та заборону її відчуження, за касаційною скаргою заступника військового прокурора Центрального регіону України на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 16 січня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 15 червня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2014 року заступник прокурора Центрального регіону України з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері звернувся до суду з позовом, у якому просив визнати недійсним договір дарування від 24 травня 2014 року земельної ділянки, що належить ОСОБА_4, а також заборонити у будь-який спосіб відчужувати цю земельну ділянку.

На обґрунтування своїх позовних вимог посилався на ті обставини, що у провадженні прокуратури перебуває кримінальне провадження за підозрою ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст. 369 КК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_911000/ed_2015_05_14/pravo1/T012341.html?pravo=1>, санкція якої передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк від п'яти до десяти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років з конфіскацією майна.

15 травня 2014 року відповідача повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, 19 травня 2014 року судом надано дозвіл на його затримання для доставки до суду для обрання запобіжного заходу та оголошено його у розшук, а 29 травня 2014 року постановою Печерського районного суду м. Києва накладено арешт на майно відповідача.

Однак 21 травня 2014 року ОСОБА_4 в генеральному консульстві України в м. Мюнхен видав довіреність на гр. ОСОБА_6 на право представлення його інтересів у тому числі й з питань відчуження майна, на підставі якої повірений 24 травня 2014 року подарував його дочці ОСОБА_5 належну відповідачу земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1, площею 0,0697 га.

Вважає, що укладення цього договору спрямовано на уникнення відповідальності у вигляді конфіскації майна, тобто суперечить інтересам держави та суспільства, його моральним засадам, просив задовольнити позов.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 16 січня 2015року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 15 червня 2015 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі позивач просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду, і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов, мотивуючи свої вимоги порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції, з рішенням якого погодився апеляційний суд, надав належну оцінку обставинам справи, повно та всебічно з'ясував та встановив їх, і обґрунтовано виходив з того, що позивач не надав доказів на підтвердження своїх позовних вимог, як передбачено ст. ст. 10, 60 ЦПК України, тому підстав для задоволення позову немає.

При цьому судами правильно застосовано закон, що регулює спірні відносини, оскаржувані судові рішення ухвалені з дотриманням норм процесуального права.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків судів, обґрунтовано викладених у мотивувальних частинах оскаржуваних судових рішень.

За таких обставин касаційну скаргу потрібно відхилити, рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 16 січня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 15 червня 2015 року залишити без змін.

Керуючись ч. 3 ст. 332, ст. 337 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу заступника військового прокурора Центрального регіону України відхилити, рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 16 січня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 15 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: О.П. Касьян

В.П. Гончар

В.О. Савченко