Провадження № 22-ц/780/5674/15 Доповідач у 2 інстанції Савченко С. І.
Категорія 58 01.10.2015
У Х В А Л А

іменем України

01 жовтня 2015 року м.Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді Савченка С.І.,

суддів: Білоконь О.В., Даценко Л.М.,

при секретарі Франюк Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою Управління Пенсійного фонду України в м.Біла Церква Київської області на ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 21 липня 2015 року у справі за скаргою Управління Пенсійного фонду України в м.Біла Церква Київської області на постанову державного виконавця міського відділу державної виконавчої служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції,-

в с т а н о в и л а:

У липні 2015 року заявник Управління ПФУ в м.Біла Церква звернувся до суду із скаргою на постанову про відкриття виконавчого провадження державного виконавця міського відділу ДВС Білоцерківського МРУЮ Київської області, яку мотивував тим, що постановою державного виконавця Білоцерківського міського відділу ДВС від 02 червня 2015 року відкрите виконавче провадження щодо виконання виданого Білоцерківським міськрайонним судом виконавчого листа про стягнення із УПФУ в м.Біла Церква на користь ОСОБА_3 грошових коштів в порядку спадкування. Посилався, що вказана постанова є незаконною і підлягає скасуванню, бо державний виконавець допустив порушення закону, зокремаЗакону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» та Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою КМУ № 845 від 3 серпня 2011 року. Згідно вказаних нормативних документів виконання рішень суду про стягнення коштів, божником яких є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, до якого стягувач має подати необхідні документи. Незважаючи на встановлений законом інший порядок стягнення коштів, державний виконавець прийняв документи стягувача і відкрив виконавче провадження.

У зв'язку із наведеним просив скасувати постанову державного виконавця міського відділу ДВС Білоцерківського МРУЮ Київської області від 2 червня 2015 року про відкриття виконавчого провадження ВП № 47710625 про стягнення із УПФУ в м.Біла Церква на користь ОСОБА_3 грошових коштів в порядку спадкування.

Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 21 липня 2015 року у задоволенні скарги відмовлено.

УПФУ в м.Біла Церква подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду та постановити нову, якою задоволити скаргу УПФ, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального права. Скаргу мотивує тим, що при вирішенні скарги суд не врахуваввимог Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» та Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою КМУ № 845 від 3 серпня 2011 року, які передбачають інший порядок стягнення грошових коштів.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обгрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Згідно ст.383 ЦПК України учасники виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Відповідно до ст.387 ЦПК України у разі встановлення обгрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державну виконавчу службу задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи. Якщо оскаржувані рішення були прийняті відповідно до вимог закону, в межах повноважень державного виконавця і права чи свободи заявника порушено не було, суд постановляє ухвалу про відмову у задоволенні скарги.

Відмовляючи у задоволенні скарги, суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки тим, що державний виконавець Білоцерківського міського відділу ДВС при відкритті виконавчого провадження ВП № 47710625 про стягнення із УПФУ в м.Біла Церква на користь ОСОБА_3 грошових коштів в порядку спадкування діяв у відповідності із вимогами Закону України «Про виконавче провадження» і прав заявника не порушив, а тому відсутні підстави для задоволення скарги.

Такі висновки суду є правильними і такими, що відповідають обставинам справи і вимогам закону.

Згідно положень ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів, які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів.

Згідно ст.11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно ст.25 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Судом першої інстанції встановлено і підтверджується матеріалами справи, що 2 червня 2015 року державний виконавець Білоцерківського міського відділу ДВС виніс постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 47710625 на підставі виконавчого листа Білоцерківського міськрайонного суду Київської області № 2/357/4265/14 від 30 березня 2015 року про стягнення із УПФУ в м.Біла Церква на користь ОСОБА_3 грошових коштів в порядку спадкування в розмірі 47230,50 грн.

Згідно рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 10 квітня 2014 року, яке набрало законної сили, ОСОБА_3 успадкував вказані кошти (неотримані доплати до пенсії) після смерті брата ОСОБА_4

Також судом встановлено, що виконавче провадження ВП № 47710625 відкрите відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження», зокрема за заявою стягувача ОСОБА_4, у межах строку для пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам закону.

За таких обставин суд обгрунтовано відмовив у задоволенні скарги з огляду на те, що державний виконавець при відкриття провадження дотримався вимог Закону України «Про виконавче провадження».

Колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляційної скарги про невірне застосування судом вимог Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» та Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою КМУ № 845 від 3 серпня 2011 року, які передбачають інший порядок стягнення грошових коштів.

Відповідно до ст.2 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов'язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є:

- державний орган;

- державні підприємство, установа, організація (далі - державне підприємство);

- юридична особа, примусова реалізація майна якої забороняється відповідно до законодавства (далі - юридична особа).

Згідно ст.3 цього Закону виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду. Стягувач за рішенням суду про стягнення коштів з державного органу звертається до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у строки, встановлені Законом України «Про виконавче провадження», із заявою про виконання рішення суду.Разом із заявою стягувач подає до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, документи та відомості, необхідні для перерахування коштів, згідно з переліком, затвердженим Кабінетом Міністрів України.

В той же час відповідно до ст.58 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» пенсійний фонд є самоврядною неприбутковою організацією і здійснює свою діяльність на підставі статуту, який затверджується його правлінням. Пенсійний фонд набуває статусу юридичної особи з дня реєстрації статуту в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері реєстрації (легалізації) статутів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Отже, з огляду на те, що пенсійний фонд є самоврядною організацією і не є державним органом, передбаченим ст.2 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», то підстави для застосування цього закону відсутні.

Доводи апелянта про те, що Управління ПФУ не має змоги провести виплату у зв'язку із відсутністю відповідного бюджетного призначення і коштів по цих виплатах необгрунтовані, поскільки УПФ має обов'язок повернути успадковані кошти вне залежності від їх наявності в управлінні.

Таке повністю відповідає приписам ст.124 Конституції України, згідно якої судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Відповідно до приписів ст.14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Інших доводів незаконності судового рішення в апеляційній скарзі не наведено.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалена з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасована з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 311, 312, 314, 315 ЦПК України, колегія судів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в м.Біла Церква Київської областівідхилити.

Ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 21 липня 2015 рокузалишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді: