Справа № 666/6019/14-ц
Рішення

Іменем України

29.10.2015 року Дніпровський районний суд м. Херсона у складі:

головуючого судді Ратушної В.О.,

при секретарі Марецькій Я.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Приватного нотаріуса Херсонського міського нотаріального округу ОСОБА_3 про визнання спадкового договору частково недійсним,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, в якому посилається на ті обставини, що він з 1954 року знаходиться у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4. Від шлюбу мають двох доньок - ОСОБА_5 та ОСОБА_2. Позивачу ОСОБА_1 і його дружині ОСОБА_4 на праві спільної суміcної власності належав будинок №1148, по вул. Херсонській, у сел. Антонівка, у м. Херсоні.

25.07.2014 року його дружина ОСОБА_4 померла.

Останні 5-ть років вони з дружиною за станом здоровя постійно потребували уваги та допомоги доньок, які їм ніколи не відмовляли, кожна з них рівною мірою доглядала за батьками. Навіть коли їх старша донька ОСОБА_5 виїхала проживати до Німеччини, їх звязок не був втрачений. Двічі на рік ОСОБА_5 приїздила до них на 1,5 місяця, весь цей час жила з ними у будинку та допомагала по господарству. Крім того, з ними 15 років проживає онук ОСОБА_6 - син ОСОБА_5 , який теж постійно допомагав йому з дружиною. І зараз ОСОБА_7 разом з дочками допомагає йому.

Влітку 2011 року його дружина ОСОБА_4 захворіла та потрапила у лікарню, тоді він, зважаючи на свій похилий вік, вирішив написати заповіт на доньок.

21.07.2011р. він склав заповіт, відповідно до якого, залишав після своєї смерті все своє майно обом дочкам порівну. Заповіт було посвідчено приватним нотаріусом, і з вказаного часу його воля ніколи не змінювалася, на чому він завжди наголошував.

Через деякий час, його донька ОСОБА_2 повідомила, що мати також бажає скласти заповіт та пояснила, що за правилами, нотаріус складе новий заповіт один від них обох, який він повинен підписати. Повністю довіряючи молодшій донці, він погодився та підписав документ, який вважав заповітом від них з дружиною, за умовами якого, як він вважав, після їх смерті все належне їм майно перейде у власність обох дочок порівну. Під час складання документу, нотаріус з ним не спілкувався, він не пояснив йому значення документу, який він підписав. Сам документ для ознайомлення йому не надали, нотаріус його не зачитував. Він нічого не знав про умови та правові наслідки цього правочину, і був впевнений, що підписує саме заповіт. Його примірник документу нотаріус йому не надав. Оскільки справа стосується членів його сімї , він не хоче думати, що його ошукали, тому наголошує, що помилився, щодо природи правочину.

Він юридично неосвічена, стара людина і тому, не отримавши від нотаріуса ніяких розяснень , помилково вважав, що це такий порядок, що він разом з дружиною підписує новий заповіт на двох дочок, як і минулого разу.

25.07.2015р. його дружина померла. Доньки спільними коштами поховали матір. Після поховання, коли його старша донька ОСОБА_5 звернулася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за законом, їй повідомили, що існує якийсь спадковий договір.

Коли він почав зясовувати, що це за документ, дочка ОСОБА_2 пояснила, що він з дружиною підписали не заповіт, а спадковий договір, згідно з яким після смерті дружини, а потім і його смерті, все їх майно залишиться лише їй одній. Тоді він вперше почув поняття «спадковий договір».

Він говорив ОСОБА_2, що вони з матірю завжди хотіли залишите їх спільне майно донькам порівну, просив її показати йому договір, однак донька категорично відмовила та не бажає його слухати, забрала у нього всі належні йому правовстановлюючі документи, паспорт.

Оскільки, він завжди прагнув залишити своє майно двом донькам, і спірний договір підписаний ним в результаті помилки, просив визнати спадковий договір, посвідчений 10.10.2012 року від його імені недійсним, в частині передачі права власності на належне йому майно на користь ОСОБА_2, та зобовязати приватного нотаріуса ОСОБА_3 скасувати заборону відчуження на належне йому майно, що є предметом спадкового договору.

У судовому засіданні позивач та його представники підтримали уточнені позовні вимоги. Просили в судовому порядку визнати частково недійсним спадковий договір, посвідчений 10.10.2012р. №174 приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу ОСОБА_3, укладений між ним, ОСОБА_4 та ОСОБА_2, щодо передачі права власності на належні йому 1/2 частини домоволодіння та земельної ділянки /кадастровий номер :05:166:0008/, які розташовані за адресою : м.Херсон, сел.Антонівка, вул.Херсонська, 148 на користь ОСОБА_2

Зобовязати приватного нотаріуса Херсонського міського нотаріального округу ОСОБА_3 скасувати заборону відчуження 1/2 частини домоволодіння та земельної ділянки /кадастровий номер :05:166:0008/, які розташовані за адресою : м.Херсон, сел.Антонівка, вул.Херсонська, 148, які належать ОСОБА_1

Відповідач ОСОБА_2 та її представник позовні вимоги ОСОБА_1 не визнали, просили в позові відмовити за необгрунтованністю.

Приватний нотаріус Херсонського міського нотаріального округу ОСОБА_3 надала до суду заяву в якій просить розглянути справу у її відсутності, позовні вимоги не визнає. Просить в позові відмовити у повному обсязі.

Вислухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі з наступного.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 з 1954 року перебував в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 В даному шлюбі народилися доньки ОСОБА_5 та ОСОБА_2

Позивачу ОСОБА_1 та його дружині ОСОБА_4 на праві спільної сумісної власності належав будинок за адресою: м. Херсон, сел. Антонівка, вул. Херсонська, 148.

10.10.2012р. приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу ОСОБА_3 посвідчено спадковий договір, за умовами якого ОСОБА_2 після смерті того з подружжя, що настане пізніше, набуває права власності на майно, що є приватною спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_4, а саме вищевказаний житловий будинок.

25.07.2014 року ОСОБА_4 - померла.

Позивач стверджує, що при укладенні спадкового договору помилився щодо обставин, які мають істотне значення та вважав, що укладає спільний з дружиною заповіт, тобто помилявся щодо правової природи договору.

Відповідно до ч.3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою- третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно ч.1 ст. 229 ЦК України якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

З роз'ясень, які викладені в п.19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6.11.2009р. №9 «Про судову практику розгляду справ про визначення правочинів недійсними», убачається, що правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства,зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину, мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.

Відповідно до ст.1302 ЦК України, за спадковим договором одна сторона /набувач/ зобовязується виконувати розпорядження другої сторони /відчужувача/ і в разі його смерті набуває право власності на майно відчужувача.

Отже, спадковий договір вважається укладеним, якщо сторони мають повне уявлення не лише про предмет договору, а й досягли згоди про всі його істотні умови.

Як на підставу своїх позовних вимог позивач послався на те, що він завжди мав намір все своє майно залишити двом донькам порівну, на підтвердження чого він 21.07.2011року, під час знаходження дружини в лікарні, склав заповіт, згідно якого все своє майно заповідав своїм донькам - ОСОБА_5 та ОСОБА_2, порівну. Через деякий час, ОСОБА_2 повідомила батьку, що мати дізналася про заповіт, і вона, як власниця частини будинку, наполягає на підписанні спільного заповіту подружжя.

Позивач погодився на повторний виклик нотаріуса та підписання спільного заповіту подружжя. Із показів позивача, допитаного у якості свідка слідує, що підготовкою усіх необхідних документів займалася донька - представник за генеральною довіреністю ОСОБА_2 Вибір та запрошення нотаріуса також було здійснено за ініціативою ОСОБА_2 Оформлення документів відбувалося у будинку позивача, при цьому у кімнаті були присутніми: він, його дружина, відповідачка та нотаріус. Інших осіб при підписанні документу не було. Підготовлений нотаріусом документ він не читав, оскільки був слабо зрячий ( про що зазначено у п.28 спадкового договору). ОСОБА_1 послідовно, декілька разів суду показав, що підписав саме заповіт, за умовами якого все його майно після смерті залишив двом його донькам, яких він любить однаково. Про його волю залишити будинок після смерті обом донькам знали всі. При підписанні документу нотаріус йому нічого не пояснив, лише показав у якому рядку договору треба поставити підпис. Про те, що ним був підписаний не заповіт, а спадковий договір, він дізнався лише після смерті своєї дружини, коли його друга донька ОСОБА_5 звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті матері.

ОСОБА_1 показав, що його доньки обидві опікувалися батьками. ОСОБА_2 допомагала фізично, проживала разом з ними, оскільки вони потребували сторонньої допомоги, та виконувала всю необхідну роботу. ОСОБА_5, проживаючи за кордоном, допомагала матеріально та двічі на рік приїздила до батьків, що підтверджується довідкою Державної прикордонної служби України від 31.10.2014р. №254/Р-2005. Під час перебування у Херсоні, вона надавала їм і фізичну допомогу. З ними також мешкає їх онук ОСОБА_7,який також допомагав їм з дружиною, а зараз надає допомогу позивачу.

Покази у якості свідка ОСОБА_1 узгоджуються з показами інших свідків у справі, а саме: показами свідка ОСОБА_6, який показав суду, що він є онуком ОСОБА_1 та сином ОСОБА_5 В будинку дідуся та бабусі він проживає з дитинства. Після того, як його мати виїхала до Німеччини, дід з бабою замінили йому батьків. Проживаючи з Ковалями, він допомагав їм по господарству. Мати приїздила двічі на рік на місяць-півтора до своїх батьків, у цей час повністю їх утримувала, за власні кошти здійснювала ремонт будинку. За її гроші була проведена каналізація, збудований паркан, ворота, проведений газ, мати закуповувала продукти на зиму, піклувалася про батьків, які раділи її приїзду. Тітка ОСОБА_2 фізично доглядала батьків, переїхавши до них проживати. У матері з рідною сестрою були добрі стосунки, однак ОСОБА_2 приховала від них, що існує спадковий договір. Дід ніколи не говорив, що має намір після смерті залишити спадкове майно тільки одній дочці, і що він уклав спадковий договір. Після того, як дізналися про спірний договір, дідусь сказав, що поговорить з ОСОБА_2, щоб будинок був на двох і запевняв, що він підписував заповіт на двох дочок. ОСОБА_2 відмовилась виконати його волю та забрала всі належні дідусю правовстановлюючі документи. Після того, як був підписаний договір, він відчув, що ОСОБА_2 та її діти змінили до нього ставлення, стали виганяти його з будинку, між ними почались виникати сварки.

Показами свідка ОСОБА_8, який показав суду, що ОСОБА_1 є батьком його дружини ОСОБА_5, з яким у нього дружні сосунки. Валентина проживаючи в Німеччині, двічі на рік приїздила до батьків, та всі зароблені нею гроші витрачала на їх потреби та побут, вона любила батьків та піклувалася про них. Привозила для матері та батька необхідні ліки та медичні приладдя, мати дружини була лежачою. Батьки до дочок відносилися з повагою та любовю , оскільки вони належним чином виконували свій обовязок, і ніколи не ставилося питання, щодо необхідності укладення будь-якого договору, оскільки батько в 2011 році розпорядився спадщиною на користь двох дочок та завжди говорив, що все майно буде поділене між дочками порівну.

Аналогічними показами свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_10

Виходячи з показів свідків, суд приходить до висновку, що подружжя ОСОБА_1 отримуючи постійний догляд від своїх двох доньок та онуків, не мали ніякої потреби в укладенні саме спадкового договору. Укладення спадкового договору, як було встановлено в суді, було запропоновано не подружжям ОСОБА_1, а нотаріусом та відповідачем, яка перед його підписанням, діючи на підставі довіреності, зібрала всі необхідні документи, що підтверджується показами позивача, який в суді стверджував, що він ніяких дій щодо збору документів для укладання договору не здійснював. За таких обставин суд вважає, що позивач підписуючи договір у віці 82 років не міг чітко усвідомлювати його правову природу. Крім цього, суд бере до уваги покази позивача, про те, що ОСОБА_11 вказаного в договорі, як особу контролюючого виконання ОСОБА_2 спадкового договору, він знає як кума дочки ОСОБА_2, і що він ніколи з ним не спілкувався особисто. З пояснень свідка ОСОБА_11 вбачається, що він не є безсторонньою особою щодо справи, а має в ній певну зацікавленість, що ставить під сумнів правдивість його пояснень. Тому, суд критично відноситься до показів свідка ОСОБА_11, який стверджував, що він був присутнім при укладенні і підписанні оспорюваного договору.

Окрім того, той факт, що ОСОБА_1 з дружиною мали намір підписати спільний заповіт, а не спадковий договір фактично підтвердила також і свідок з боку відповідачки ОСОБА_12, яка пояснила, що після того як ОСОБА_4 дізналась про заповіт, вчинений ОСОБА_1, стала наполягали на підписанні спільного заповіту подружжя.

Доводи відповідача ОСОБА_2, що ОСОБА_1 за вимогою працівників БТІ прибув разом з нею до бюро і замовив витяг з Єдиного реєстру права власності, тобто, вчинив ряд дій, що, на думку відповідачки, підтверджують його волю на укладення спадкового договору, спростовуються наступним. Відповідно до п.7.1.1. р.7 Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, затвердженого наказом Мінюсту України від 07.02.2002р. №7/5 , зареєстрованого в Мінюсті України 18.02.2002р. за №157/6445 право на отримання витягу з Реєстру прав, мають власник (власники) об'єкта або уповноважені ним (ними) особи. Як пояснював ОСОБА_1О ні він, ні його дружина не займались підготовкою документів для оформлення договору, цим займалася його донька ОСОБА_2. Ці покази узгоджуються із відомостями, які містяться у довідці ХБТІ від 05.10.2015р. №4356, відповідно до якої, ОСОБА_2, яка діяла, як представник ОСОБА_1 на підставі довіреності від 27.04.2012р., особисто надала заяву № 9536 про видачу витягу для оформлення спадкового договору. Сама ОСОБА_2 пояснила, у 2012 році на час підписання спадкового договору її мати була лежача, а батько не виходив за межі двору.

Посилання відповідачки ОСОБА_2 на ті обставини, що укладення спадкового договору було добровільне волевиявлення батьків у звязку з тим, що вона самостійно здійснювала догляд за ними, що батьки переважно утримувалися на її гроші та гроші її дочок не знайшли свого підтвердження, оскільки в ході судового розгляду встановлено, що відповідачка у зазначений період (2003р - 2014р.) ніде не працювала, жила на кошти батьків та пенсію по інвалідності, а її доньки - ОСОБА_13 та ОСОБА_12 на той час були студентками. Крім цього, суд бере до уваги,що після укладання спадкового договору ОСОБА_2 та її сім,я приховали від ОСОБА_5 наявність спірного договору, продовжуючи на протязі майже двох років отримувати від неї матеріальні блага та всіляку допомогу по догляду за батьками. ОСОБА_2 прийняла від ОСОБА_5І кошти на поховання матері, не дивлячись на наявність укладеного договору, згідно з яким ОСОБА_2 особисто повинна нести вказані витрати по догляду за батьками.

Суд критично відноситься до показів свідків ОСОБА_14, ОСОБА_15, оскільки вони мають розбіжності між собою та суперечать показам позивача.

Пояснення свідка ОСОБА_13 про присутність свідка ОСОБА_11 та її особисту присутність при підписанні договору, мають розбіжності з показаннями відповідачки ОСОБА_2, яка зазначала, що при підписанні договору був присутнім лише ОСОБА_11 Останній, у свою чергу пояснював, що ОСОБА_13 була присутня при підписанні договору, що суперечить поясненням відповідачки і ставить під сумнів достовірність цих показань.

Тому, враховуючи всі встановлені обставини, суд вважає, що при підписанні спадкового договору, позивач помилявся, щодо правової природи правочину, вважаючи його заповітом, а у звязку з цим і у наслідках укладеного правочину. Оскільки волевиявлення ОСОБА_1 під час підписання документу не відповідало його внутрішній волі, це, відповідно до ч.1 ст.229 ЦК України, є підставою для визнання правочину недійсним.

Керуючись ст. ст. 11-15, 60,130,174, 208, 209, 213, 214, 215, 294 ЦПК України, ст. ст.203,215,229,1302 ЦК України, Постанови Пленуму Верховного Суду України від 6.11.2009р. №9 «Про судову практику розгляду справ про визначення правочинів недійсними», суд -

В и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати частково недійсним спадковий договір, посвідчений 10.10.2012 року № 174

приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу ОСОБА_3, укладений між ОСОБА_1, ОСОБА_4 та ОСОБА_2 щодо передачі права власності на належні ОСОБА_1 1/2 частину домоволодіння та земельної ділянки (кадастровий номер :05:166:008), які розташовані за адресою по вул. Херсонській, 148, у с. Антонівка, в м. Херсоні на користь ОСОБА_2.

Зобов"язати приватного нотаріуса Херсонського міського нотаріального округу ОСОБА_3 скасувати заборону відчуження на 1/2 частину домоволодіння та земельної ділянки (кадастровий номер :05:166:008), які розташовані за адресою по вул. Херсонській, 148 у сел. Антонівка, в місті Херсоні, які належать ОСОБА_1

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, з подачею до апеляційного суду.

Суддя В.О. Ратушна