АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження Головуючий у 1 інстанції - Винниченко Л.М.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 вересня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді: Борисової О.В.

суддів: Мазурик О.Ф., Побірченко Т.І.

при секретарі: Мовчан О.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою відповідачаОСОБА_1 на заочне рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 09 квітня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики,-

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2013 року позивач звернувся до суду із позовом на обґрунтування якого зазначив, що надав відповідачу у позику 25 червня 2011 року 80 000 доларів США строком до 01 вересня 2011 року.

13 листопада 2012 року ОСОБА_1 написав розписку про наявність боргу в сумі 105 000 доларів США, з яких 80 000 доларів США раніше запозичені гроші і 25 000 доларів США як сума втрат кредитора від неповернення позики. Додатково позичальник в розписці зазначив, що у випадку неповернення вчасно грошей має зобов'язання сплачувати за кожний день прострочення 10%.

Відповідач не повернув борг, а тому станом на 1 листопада 2013 року заборгованість відповідача перед позивачем складає: 105 000 доларів США та штраф у розмірі 3 517 500 доларів США, що за курсом 7,993 грн. за 1 долар США становить 28 954 642,50 грн., яку позивач просить стягнути з відповідача.

Заочним рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 09 квітня 2014 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 борг за договором позики у розмірі 28 954 642,50 грн. та судовий збір в сумі 3441 грн., а всього 28 958 083,50 грн.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 06 серпня 2014 року у задоволенні заяви відповідача ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 09 квітня 2014 року відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 02 грудня 2014 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 09 квітня 2014 року змінено. Зменшено стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2. боргу за договором позики з 28 954 642,50 грн. до 1 288 253,30 грн., зменшено загальну суму стягнення з28 958 083,50 грн. до 1 291 694,30 грн.

В іншій частині рішення залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 червня 2015 року касаційну скаргу представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3, задоволено частково. Рішення Апеляційного суду м. Києва від 02 грудня 2014 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції відповідач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просив рішення суду скасувати та відмовити частково позивачу у задоволенні позовних вимог, визнати недійсною з моменту укладення - розписку про отримання грошей та зазначив, що визнає суму боргу в розмірі 637840 грн.

На обґрунтування скарги зазначив, що суд не з'ясував обставин та доказів, якими відповідач обґрунтовував заперечення проти заявленого позову і дійшов помилкового висновку про задоволення позову. Зазначає, що розмір неустойки є надмірним.

В судовому засіданні відповідач та його представник підтримали доводи апеляційної скарги і просили її задовольнити.

Представник позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив її відхилити, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з'явились, з'ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги щодо стягнення заборгованості, з урахуванням положень ст.1046, ч.1 ст.1049 ЦК України та фактичних обставини справи, які сторонами визнані і не заперечувались, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача 938 253,36 грн. суми боргу в гривнях, яка дорівнює 80 000 доларів США, за курсом встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення 11,728167 грн. за 1 долар США та стягнення неустойки в сумі 2 680 000 доларів США, що за вищевказаним курсом НБУ становить 31 431 487 грн. 56 коп., та з урахуванням вимог ст.11 ЦПК України, щодо меж позовних вимог, стягнув з відповідача заборгованість за договором позики в розмірі 28 954 642,50 грн.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для стягнення заборгованості виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 13 листопада 2012 року ОСОБА_1 написав розписку, в якій зазначив, що раніше отримані від ОСОБА_2 у позику гроші в сумі 105000 доларів США зобов'язується повернути до 01 грудня 2012 року, а у випадку неповернення зобов'язаний сплачувати за кожен день прострочення в розмірі 10%.

07 грудня 2012 року ОСОБА_1 надав розписку про зобов'язання повернути борг до 22 грудня 2012 року.

Факт написання розписки і отримання за нею від ОСОБА_2 80 000 доларів США відповідач ОСОБА_1 не заперечував.

Як вбачається з матеріалів справи сторонами не заперечувався той факт, що за вищевказаною розпискою ОСОБА_2 передав ОСОБА_1 у позику 80 000 доларів США, а 25 000 доларів США позикодавцем позичальнику фактично не передавались та були визначені як сума втрат, понесених позикодавцем з причини несвоєчасного повернення позичальником суми позики.

При цьому позивач ОСОБА_2 та його представник висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача 25 000 доларів США не оскаржували.

Відповідач в судовому засіданні не заперечував, що ним боргові зобов'язання не виконані.

Згідно з ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку саму суму коштів (суму позики).

Частиною 1 ст.1049 ЦК України визначено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти в такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, встановленими договором.

Таким чином колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов до вірного висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача 938 253,36 грн. суми боргу в гривнях, яка дорівнює 80 000 доларів США за курсом встановленим НБУ на день ухвалення рішення судом першої інстанції - 11,728167 грн. за 1 долар США.

Згідно з п.6 ч.1 ст.3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.

Частиною 1 ст.546 ЦК України,визначено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Відповідно до положень ст.549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконаного грошового зобов'язання за кожний день прострочення виконання.

Оскільки письмовою розпискою за порушення грошового зобов'язання повернення переданих у позику грошей передбачена неустойка у вигляді штрафу в розмірі 10% за кожний день прострочення, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення із відповідача на користь позивача штрафу за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи відповідач не заперечував факт написання ним в розписці від 13 листопада 2012 року умов сплати неустойки у розмірі 10 відсотків за кожний день прострочки виконання грошового зобов'язання, при цьому зазначав, що мав на увазі штраф у розмірі 10% річних, посилаючись на те, що вказане положення написано ним під впливом погроз та примусу з боку позикодавця.

Колегія суддів не приймає до уваги вищезазначені заперечення відповідача та доводи апеляційної скарги щодо недійсності договору позики, оскільки відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України відповідачем не було надано доказів на підтвердження вказаних заперечень, договір позики в судовому порядку недійсним не визнавався.

Разом з тим, задовольняючи позовні вимоги про стягнення коштів в загальній сумі 28 954 642,50 грн., з яких безпосередньо сума боргу за позикою становить 938 253,36 грн. (що еквівалентно 80 000 доларів США на день ухвалення рішення судом першої інстанції) суд першої інстанції стягнув суму штрафу в розмірі 28 016 389,14 грн. (що еквівалентно 2 388 812, 25 доларів США на день ухвалення рішення), що більше ніж в 29 разів перевищує суму основного боргу.

При цьому суд не дав оцінки тим, обставинам, що розмір неустойки занадто перевищує суму боргу.

Так, частиною 3 ст.551 ЦК України визначено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

На підставі викладеного колегія суддів дійшла висновку про необхідність зменшення розміру неустойки, що підлягає стягненню, враховуючи при цьому, зокрема, занадто високий її розмір, порівняно зі збитками позивача, яких останній зазнав від прострочення виконання зобов'язання, те, що зобов'язання боржником не виконане, з урахуванням засад справедливості, добросовісності та розумності, враховуючи не лише майнові, але і інші інтереси сторін, які заслуговують на увагу та визначила її в розмірі, який дорівнює сумі основного боргу стягнутого судом першої інстанції в сумі 938 253,36 грн. А тому сума стягнутої неустойки підлягає зменшенню з 28 016389,14 грн. до 938 253,36 грн.

Колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляційної скарги щодо пропуску позивачем строку позовної давності щодо вимог про стягнення неустойки, оскільки як вбачається з матеріалів справи позивач звернувся до суду з позовом 25 листопада 2013 року та просив суд стягнути штраф за період з 01 грудня 2012 року по 01 листопада 2013 року, тобто в межах річного строку позовної давності передбачених п.1 ч.2 ст.258 ЦК України.

Доводи апеляційної скарги про те, що те, що отримані гроші відповідачем є інвестицією позивача у спільний бізнес колегія суддів відхиляє, оскільки відповідач позивачу надав саме розписку, відповідно до якої ОСОБА_1 зазначив про отримання ним коштів у позику, що відповідно до вимог ч.2 ст.1047 ЦК України підтверджує укладання саме договору позики.

Посилання апелянта на те, що судом невірно обрахована сума заборгованості, колегія суддів вважає необгрунтованими , виходячи з наступного.

На підставі викладеного колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції необхідно змінити, зменшивши стягнуту з відповідача на користь позивача суму боргу за договором позики з 28 954 642, 50 грн. до 1 876 506,72 грн. та зменшивши загальну суму стягнення з 28 958 083,50 грн. до 1 879 947,72 грн.

Колегія суддів вважає, що судом відповідно до ст.88 ЦПК України обґрунтовано стягнуто з відповідача на користь позивача 3441 грн. судового збору. Підстав для зменшення стягнутих судом першої інстанції судових витрат немає, оскільки як зазначено в п.39 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17 жовтня 2014 року у разі, якщо суд на підставі частини третьої статті 551 ЦК зменшує розмір неустойки, витрати позивача, пов'язані зі сплатою судового збору, відшкодовуються за рахунок відповідача у сумі, сплаченій позивачем за позовною вимогою, яка б підлягала б задоволенню, якби зазначений розмір судом не був зменшений.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Керуючись ст.ст.218, 303, 307, 309, 313, 314,316, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Дніпровського районного суду м.Києва від 09 квітня 2014 року змінити, зменшивши стягнуту з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суму боргу за договором позики з 28 954 642 грн. 50 коп. до 1 876 506 грн. 72 коп. та зменшивши загальну суму стягнення з 28 958 083 грн. 50 коп. до 1 879 947 грн. 72 коп.

В іншій частині рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 09 квітня 2014 року залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: