Апеляційний суд Житомирської області
Справа №287/197/15-ц Головуючий у 1-й інст. Волощук В. В.
Категорія 53 Доповідач Кочетов Л. Г.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого-судді: Кочетова Л.Г.,

суддів: Микитюк О.Ю., Гансецької І.А.,

при секретарі: Кравчук Л.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Житомирі справу за позовом ОСОБА_1 до комунальної установи «Олевська центральна районна лікарня» про скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Олевського районного суду Житомирської області від 03 липня 2015 року, -

в с т а н о в и л а :

У травні 2015 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом та в обгрунтування вимог зазначив, що 30.04.2010 року укладено контракт, згідно з яким відповідач прийняв його на посаду лікаря отоларинголога вищої кваліфікаційної категорії на строк до 30.04.2015 року. Наказом № 125-к від 29.04.2015 року він звільнений з посади 1.0 ставки лікаря-отоларинголога лор-очного-травматологічного відділення та з 0.5 ставки за сумісництвом лікаря-отоларинголога поліклініки комунальної установи «Олевська центральна районна лікарня» у зв"язку з закінченням строку дії контракту з 01.05.2015 року, за п. 2 ст. 36 КЗпП України. Вважає, що перебіг п"ятирічного строку контракту почався 26.10.2010 року, а відповідно закінчується 25.10.2015 року, оскільки саме з цього дня він фактично був прийнятий на роботу. Просив скасувати наказ відповідача про звільнення, поновити його на вказаних посадах, стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, середній заробіток за час вимушеного прогулу та грошову компенсацію моральної шкоди в розмірі 10000.00 грн.

Рішенням Олевського районного суду Житомирської області від 03 липня 2015 року в задоволені позову відмовлено.

В апеляційній скарзі апелянт просить рішення суду скасувати та постановити нове - про задоволення позову, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи. Зазначає, що строк дії контракту закінчується 25.10.2015 року; він продовжував працювати після дати, яка на думку відповідача є датою закінчення дії контракту, а тому вважається, що з ним укладено трудовий договір на невизначений строк; при звільненні порушені гарантії, що стосуються депутатів; звільнення проведене без згоди профспілкового комітету.

Розглянувши справу в межах, визначених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку, що скарга підлягає відхиленню, виходячи з наступного.

30.04.2010 року між ОСОБА_1 та Олевською центральною районною лікарнею Житомирської області укладений трудовий контракт, відповідно до якого ОСОБА_1, рийнятий на посаду лікаря отоларинголога вищої кваліфікаційної категорії стаціонару з оплатою 100% посадового окладу, та за сумісництвом на пів посадового окладу отоларинголога вищої категорії поліклініки (а.с. 12-14, 105-107).

З 01.01.2012 року Олевську ЦРЛ реорганізовано в Комунальну установу «Олевська центральна районна лікарня», наказ № 1 від 01.01.2012 року (а.с.112).

Як вбачається з рішення Олевського районного суду Житомирської області від 07 червня 2010 року (а.с. 17-18), та ухвали апеляційного суду Житомирської області від 25 жовтня 2010 року (а.с. 20-21), якою вказане рішення залишене без змін, позивач фактично приступив до роботи у перший робочий день місяця - 05 травня 2010 року. Оскільки роботодавець не видав наказ про зарахування ОСОБА_1 на роботу та не нараховував йому заробітну плату, рішенням суду відповідач зобов»язаний належним чином оформити укладення трудового договору, нарахувати та виплатити заробітну плату позивачу.

З копії трудової книжки ОСОБА_1 (а.с. 108-112) вбачається, що останній прийнятий на вказану посаду саме з 01.05.2010 року.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що посилання апелянта на те, що строк дії контракту повинен обраховуватися з 26 жовтня 2010 року, є надуманим.

Як вбачається з наказу № 125-к від 29.04.2015 року, ОСОБА_1 звільнений з посади 1.0 ставки лікаря-отоларинголога лор-очного-травматологічного відділення та з 0.5 ставки за сумісництвом лікаря-отоларинголога поліклініки комунальної установи «Олевська центральна районна лікарня» у зв"язку з закінченням строку дії контракту з 01.05.2015 року, за п. 2 ст. 36 КЗпП України (а.с. 24).

У відповідності до п.2 ч.1 ст. 36, ст. 23 КЗпП України, підставами припинення трудового договору, зокрема, є закінчення строку трудового договору укладеного на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; та таким, що укладається на час виконання певної роботи, крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна з сторін не поставила вимогу про їх припинення.

Як вбачається з листа КУ «Олевська ЦРЛ» від 25.02.2015 року, остання повідомила позивача про закінчення терміну дії контракту 01 травня 2015 року (а.с. 42, 43-44), тобто вчинила дії, що свідчать про намір роботодавця припинити його дію.

Поскільки роботодавець наполягав на припиненні трудового договору, що також вбачається зі змісту самого наказу про звільнення, винесеного 29.04.2015 року та з яким позивач був ознайомлений 30.04.2015 року (а.с. 45), тобто безпосередньо перед закінченням дії контракту (а.с. 24), колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для звільнення позивача.

З примірника трудового контракту, наданого позивачем вбачається, що строк його дії встановлено до 30.04.2015 року, (а.с.12-14), з примірника, наданого відповідачем - 01.05.2015 року (а.с.105-107).

Як вбачається з пояснень сторін, на час звільнення ОСОБА_1, невідповідність записів, що містяться в примірнику контракту, належного роботодавцю фактичним умовам, у визначеному законом порядку не встановлювалася.

При цьому пояснення представника позивача, що кінцевий термін дії контракту встановлений рішенням Олевського районного суду Житомирської області від 07 червня 2010 року не грунтується на законі, поскільки встановлення вказаної обставини не було предметом спору та об»єктом дослідження у справі по якій вказане рішення постановлено.

Позивачу було відомо про те, що роботодавець вважає кінцевим терміном дії контракту 01 травня 2015 року, оскільки саме така дата була зазначена у вищевказаному листі ЦРЛ від 25.02.2015 року, який він отримав 02.03.2015 року (а.с. 42, 45).

Будь-яких дій щодо усунення вказаних розбіжностей ОСОБА_1 не вчинив, адміністрацію лікарні про оспорюваність вказаної дати не повідомив, а тому колегія суддів вважає, що при звільненні позивача, КУ «Олевська ЦРЛ» повинна була керуватися даними, визначеними в примірнику контракту, що знаходився в самій установі.

Колегія суддів також погоджується з висновком суду першої інстанції, що не можна вважати дію строкового трудового договору продовженою на невизначений строк у випадку, навіть якщо роботодавець припустився помилки у даті звільнення, поскільки помилка не є волевиявленням сторони договору, що є необхідною умовою для його укладення.

Крім того, вказана помилка не порушує прав позивача, оскільки проти виконання роботи в цей день останній не заперечував та виконана робота йому була оплачена.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду, що позовні вимоги про скасування наказу про звільнення та поновлення на роботі не підлягають задоволенню.

Посилання позивача на те, що його звільнення проведено з порушенням вимог закону, оскільки здійснене без згоди профспілкового комітету та без повідомлення районної ради не грунтується на законі, так як у даному випадку моло місце припинення трудового договору, а не його розірвання, а тому зазначені апелянтом гарантії на вказані правовідносини не поширюються.

Оскільки позовні вимоги про стягнення заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди є похідними від вищевказаних, суд першої інстанції обгрунтовано відмовив у їх задоволенні.

Як вбачається з актів КУ «Олевська ЦРЛ» від 30.04.2015 року, ОСОБА_1 відмовився від підпису про ознайомлення з наказом про звільнення, отримання заробітної плати та трудової книжки (а.с. 45-47).

Оскільки затримка розрахунку при звільненні мала місце з вини працівника, суд першої інстанції обгрунтовано відмовив у задоволенні позовної вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку.

Викладені в апеляційній скарзі доводи, висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому колегія суддів приходить до висновку, що підстави для скасування рішення відсутні.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Олевського районного суду Житомирської області від 03 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий Судді