Справа № 742/735/15-ц Провадження № 22-ц/795/1343/2015 Головуючий у I інстанції: Білокур В. І.
Категорія: цивільна Доповідач: Кузюра Л. В.
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
У Х В А Л А

29 жовтня 2015 року м. Чернігів

Апеляційний суд Чернігівської області у складі:

Головуючого судді Кузюри Л.В.,

Суддів: Вінгаль В.М., Харечко Л.К.

При секретарі :Шкарупі Ю.В.

За участю: ОСОБА_1, її представника - ОСОБА_2, ОСОБА_3, його представника - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 25 травня 2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про поділ житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями, та за зустpічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та про визнання права власності на частку у праві спільної сумісної власності,

У С Т А Н О В И В :

Рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 25 травня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про поділ житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями задоволено, реально виділено у власність ОСОБА_5 68/100 частини домоволодіння АДРЕСА_1 вартістю 95808 грн, ОСОБА_3 - виділено у власність 32/100 частини зазначеного домоволодіння вартістю 44701 грн, із зазначенням виділених сторонам приміщень, зобов'язано сторони здійснити роботи з переобладнання будинку з одноквартирного у двохквартирний та розподілено судові витрати. Стягнуто зі ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 2135 грн. 33 коп. грошової компенсації зменшення ідеальної частки домоволодіння при його реальному поділі. В задоволенні зустpічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та про визнання права власності на частку у праві спільної сумісної власності відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 ставив питання про скасування рішення суду першої інстанції через порушення норм матеріального і процесуального права та задоволення його позовних вимог.

Скаргу мотивовано порушенням судом положень ст. 74 СК України, оскільки під час ухвалення судового рішення не було враховано, що право на 2/3 частки у праві власності на домоволодіння АДРЕСА_1 було набуто ОСОБА_5 на підставі договору купівлі-продажу від 21 березня 2005 року, укладеного останньою під час спільного проживання з ним однією сім"єю, відтак зазначене майно є об'єктом спільної сумісної власності, та не належить на праві приватної власності ОСОБА_5 Посилався на те, що відмова в задоволенні його зустрічного позову ґрунтується на неповно досліджених доказах, порушує його майнове право.

Вислухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення учасників судового розгляду та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Постановивши зазначене судове рішення, суд першої інстанції входив з того, що ОСОБА_3 в судовому засіданні не було доведено факт спільного проживання однією сім"єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_3 та ОСОБА_5 в період з 2004 року по 2008 рік, тому 2/3 частки у праві власності на домоволодіння АДРЕСА_1, набуті ОСОБА_5 на підставі договору купівлі-продажу від 21 березня 2005 року, є її особистою приватною власністю. У зв"язку з наведеним, судом було здійснено реальний поділ домоволодіння та позивачці виділено в натурі 68/100 частини домоволодіння АДРЕСА_1 вартістю 95808 грн, відповідачеві ОСОБА_3 виділено в натурі у власність 32/100 частини зазначеного домоволодіння вартістю 44701 грн, та присуджено 2135 грн. 33 коп. грошової компенсації, що в цілому відповідає належній йому на підставі договору дарування від 12.03.2012 року 1/3 частці у праві власності.

З наведеним рішенням суду першої інстанції погоджується апеляційний суд, оскільки воно в цілому постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Положеннями ст. 74 СК України передбачено, що якщо жінка і чоловік проживають однією сім"єю але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними, на вказане майно поширюється положення глави 8 СК України.

Аналіз положень ст. 21, 60, 74 СК України, дає підстави для висновку про те, що для визнання майна, придбаного під час фактичних шлюбних відносин, спільною сумісною власністю необхідні докази про ведення ними в означений період часу спільного господарства, наявність у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, надання доказів про придбання іншого майна в інтересах сім"ї.

Зазначених належних доказів ОСОБА_3 суду представлено не було, відтак висновки суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період з 2004 року по 2008 рік, про визнання 2/3 часток у праві власності на домоволодіння АДРЕСА_1, придбані ОСОБА_5 на підставі договору купівлі-продажу від 21 березня 2005 року, спільною сумісною власністю ОСОБА_5 та ОСОБА_3, та про визнання за ОСОБА_3 права власності на 1/3 частину зазначеного житлового будинку, ґрунтуються на матеріалах справи та нормах матеріального права.

Посилання ОСОБА_3 на підтвердження зазначених обставин на довідку виконкому Линовицької селищної ради № 170 від 26 лютого 2015 року (а.с.41, 98) про те, що сторони в період з 2000 по 2008 рік перебували у цивільному шлюбі, вели спільне господарство, мають спільну дитину ОСОБА_6, 2002 року народження, не може бути врахованим, оскільки в засіданні суду першої інстанції, допитаний в якості свідка селищний голова ОСОБА_7 спростував зазначені у довідці відомості, як такі, що йому достовірно відомі не були, оскільки селищним головою у вказаний період він не працював.

Показання свідків, допитаних в засіданні суду першої інстанції з наведених питань є суперечливими, народження у сторін спільної дитини у 2002 році та реєстрація відповідача в будинку АДРЕСА_1 14 березня 2006 року не є підставами, що безспірно свідчать про ведення ними в означений період часу спільного господарства, наявність спільного бюджету, проведення спільних витрат та придбання іншого майна в інтересах сім"ї.

Враховуючи наведені обставини, висновок судової будівельно-технічної експертизи № С-142 від 11.05.2015 року, проведеної Чернігівською регіональною торгово-промисловою палатою, суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив позовні вимоги ОСОБА_5 про виділ в натурі належних їй на підставі договору купівлі-продажу від 21 березня 2005 року 2/3 часток у праві власності на домоволодіння АДРЕСА_1, визначивши до стягнення з останньої суму грошової компенсації за переотримане майно та зобов"язавши сторони здійснити будівельні роботи для переобладнання будинку в окремі жилі приміщення.

Оскільки наведеним порядком поділу житлового будинку не передбачено виконання робіт, які передбачають втручання в несучі конструкції або інженерні системи загального користування, додаткових погоджень з органами місцевої ради на проведення власниками робіт з переобладнання будинку, за приписами ст. 152 ЖК України, не потребується.

Доводи апеляційної скарги не спростовують законності висновків суду першої інстанції.

Керуючись ст. 303, 308, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити, а рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 25 травня 2015 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий : Судді :