Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" жовтня 2015 р.

Суворовський районний суд м. Одеси у складі

головуючої судді Середи І.В.

при секретарі Плахуті А.С .,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду №9 в м.Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа публічне акціонерне товариство «ОСОБА_3 Аваль», про визнання договору купівлі-продажу недійсним,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 укладеного 24 серпня 2004 року та посвідченого приватним нотаріусом ОСОБА_4

В обґрунтування позову ОСОБА_1 вказувала на те, що на підставі договору №959/К купівлі-продажу нерухомого майна, який був укладений на Одеській товарній біржі 26 грудня 2000 року, вона придбала квартиру АДРЕСА_1. З того часу в квартирі зареєстровані були вона та її син ОСОБА_5, який був знятий з реєстрації в 2012 році у звязку зі смертю 24 січня 2012 року. В 2001 році в позивачки стався інсульт, після чого був дуже тяжкий та довгий реабілітаційний період. В цей період, а саме в 2004 році, ОСОБА_2, яка була матірю співмешканки сина, запевнила, що договір укладений на біржі не є дійсним, не відповідає вимогам законодавства, так як у складі продавців є неповнолітня дитина, тому його треба визнати дійсним, щоб не залишитися без квартири. У звязку з тим, що позивачка після інсульту знаходилася у тяжкому стані, відповідачка запропонувала допомогу, взяла договір та запевнила, що все зробить без її участі, при цьому ніяких довіреностей щодо розпорядження майном їй не видавалося. 20 серпня 2004 року відбулася зустріч з відповідачкою у кавярні, випили кави та поїхали до приватного нотаріуса ОСОБА_4 Знаходячись в приміщенні приватного нотаріуса ОСОБА_4, позивач зовсім не розуміла значення своїх дій, що підписує, не пам'ятає як підписувала документи, знаходилася у повністю непідконтрольному їй стані, не розуміючи значення своїх дій. Починаючи з того моменту як вийшли з кав'ярні все пам'ятає як в тумані. Крім паспорту та договору купівлі - продажу нерухомого майна № 959/К в неї з собою нічого не було, та для укладання вказаного договору нічого не надавала нотаріусу, гроші по здійсненню угоди не передавалися. Ніяких податків не сплачувала, довідок про склад зареєстрованих осіб не брала.

Відповідач ввела її в оману, переоформив документи на вказану квартиру на своє ім'я. Навпаки аж до 2008 року, вона вважала, та і сама відповідач постійно запевняла, що займається врегулюванням питання щодо приведення документів на квартиру у відповідність до законодавства України.

Оскільки позивач знаходилася під постійним наглядом лікарів та проходила дуже серйозне лікування, був дуже складний реабілітаційний період, син сам сплачував всі рахунки по комунальним платежам, тим самим намагаючись відгородити її від стресів щоб не допустити рецидиву повторного інсульту. Внаслідок хвороби у неї були наслідки стійкого неврологічного і психічного дефекту (пошкодження), а також порушення здібностей і соціального функціонування (здатності до самообслуговування і можливості виконувати певні побутові навички). Наслідком пошкоджень, що розвинулися після інсульту, головного мозку були рухові порушення (частковий параліч), емоційно-мовні дефекти, порушення мови, зорові і чутливі порушення до сьогоднішнього моменту стовідсотково відновлення не відбулось.

У 2008 році на її адресу почали надходити повідомлення на ім'я відповідача щодо сплати заборгованості за договором іпотеки. З метою врегулювання цього питання син зустрівся з відповідачкою, яка запевнила його, що це якась помилка та вона владнає це непорозуміння. Внаслідок цього, на нервовій основі у 2008 році в неї відбувся другий інсульт, який ще більше погіршив її стан здоров'я, після чого тривалий час була прикована до ліжка та мала дуже тяжкий реабілітаційний період, не могла сама себе доглядати та вести нормальний уклад життя. Пізніше виявилося, що повідомлення про необхідність сплати заборгованості за договором іпотеки на ім'я ОСОБА_2 не було помилкою, що знайшло своє підтвердження у 2010 році, коли на адресу позивача з'явилися представники Державної виконавчої служби з дозволом на арешт майна, а саме спірної квартири. Смерть сина також дуже сильно позначилася на здоров'ї, що призвело до дуже довгого та важкого лікування, дозволило більш - менш прийти до тями тільки зовсім нещодавно. Натомість, вона зустрілася з відповідачем, яка повернула оригінал договору, укладеного на Одеській товарній біржі, який так і не був приведений у відповідність до законодавства України, а також надала копію договору іпотеки, та знову ж почала запевняти, що ніяких проблем немає, нею все залагоджено. На прохання переоформити документи на квартиру знову на її ім'я, отримала відмову. Після цієї зустрічі більше на зв'язок відповідач не виходить, двері квартири в якій вона мешкає в м.Одесі не відчиняє, та ніякого іншого зв'язку з нею немає. Посилаючись на вказані обставини просила поновити строк для звернення до суду.

В судовому засіданні позивач підтримала позов та зазначені в ньому обґрунтування.

Відповідачка ОСОБА_2 в засідання не зявилася, про причини неявки не повідомляла, з заявою про відкладення розгляду справи не зверталася.

Представник третьої особи ОСОБА_6 заперечував проти задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що квартира являється іпотечним майном.

Заслухавши позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що на підставі договору №959/К купівлі-продажу нерухомого майна, який був укладений на Одеській товарній біржі 26.12. 2000 року позивач ОСОБА_1 придбала квартиру АДРЕСА_1 (а.с.8-9).

Згідно з договором купівлі-продажу квартири 20.08.2004 року ОСОБА_1 передала у власність ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_1. Відповідно до змісту угоди квартира належить ОСОБА_1 на підставі рішення Суворовського районного суду м.Одеси від 22 червня 2004 року справа №2-5205, продаж квартири вчинено за 71022 грн.. Договір посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_4 та здійснено реєстрацію права власності (а.с.10-11).

Згідно з довідкою КП «ЖКС «Північний» від 08.08.2014 року позивач зареєстрована та проживає в квартирі з 21.02.2001 року (а.с.23).

24.05.2006 року між акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль» та ОСОБА_2 було укладено договір іпотеки, предметом якого є квартира АДРЕСА_1, в забезпечення виконання умов кредитного договору на суму 33900 доларів США виданих ОСОБА_2 зі строком повернення до 22.05.2013 року (а.с.27-34).

Допитана в якості свідка ОСОБА_7 пояснила, що в 2001 році у позивачки був інсульт в результаті якого вона погано розмовляла, сусіди вважали її пяною.

Свідок ОСОБА_8, яка проживала разом з позивачкою після її хвороби, також підтверджувала, що з оформленням документів їй повинні були допомогти, а в день підписання договору ОСОБА_1 прийшла сама не своя, вона подумала, що та заморилася. Крім того, свідок пояснювала, що позивачка в 2004 році погано ходила, погано говорила, навіть не розуміла, що їй робити, як оплачувати квартиру.

Свідок ОСОБА_9, який є цивільним чоловіком позивачки, проживає разом з нею з 2000 року, пояснював, що якось він прийшов з роботи в 2003 році чи в 2004 році , була осінь, ОСОБА_1 була сама не своя, сказала, що ж вона наробила, що підписала, здається, що зробила дурість. Вона мало, що розповідала, все тримала в собі. Потім стали приходити рахунки на оплату комунальних послуг на імя ОСОБА_2, а в 2008 році прийшли працівники почали описувати майно. Також свідок відмітив, що в 2004 році позивачка вже відійшла від інсульту була адекватною, нормально міркувала, працювала в санаторії поваром, неадекватної поведінки не було.

Сідок ОСОБА_10 про події 2004 року не надала ніяких пояснень, була свідком при описуванні майна в 2008 році.

Відповідно до медичної документації позивачка 26.01.2001 року перенесла гостре порушення мозкового кровообігу з лівостороннім геміпарезом, знаходиться на диспансерному обліку у лікаря невропатолога (а.с.21).

Згідно з характеристикою виданою КП «Одескомунтранс» ОСОБА_1 працювала на посаді прибиральниці з 01.09.2004 року по 30.11.2014 року, зарекомендувала себе з позитивної сторони, виконавча, добросовісна, морально стійка, скромна в побуті, усі завдання виконувала якісно і в строк, користувалася авторитетом на підприємстві (а.с.116).

Згідно висновку судово-психіатричної експертизи № 297, яка проводилася в період з 10.06.2015 р. по 24.06.2015 року, яка проведена на підставі наявної медичної документації та з урахуванням пояснень учасників процесу, слідує, що ОСОБА_1 на момент складення договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 от 24.08.2004 р. ознак хронічного психічного розладу, функціональних розладів психічної діяльності не виявляла, в будь-якому стані, при якому вона не розуміла значення своїх дій і не могла ними керувати, не знаходилася (а.с.131-136).

Необхідно звернути увагу на те, що раніше подані до суду позивачем пояснення від імені ОСОБА_2 не приймаються судом до уваги, оскільки підпис особи не був завірений належним чином, а сама позивач є зацікавленою особою (а.с.117).

Згідно з вимогами ч.1 ст.203 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ч.1-3 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного судочинства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Згідно з нормами ч.1 ст.225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила в момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи.

Вимогами ст.60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до вимог ч.1 ст.58,59 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Оцінюючи представлені докази в сукупності, суд приходить до висновку, що заявлені позивачем вимоги є безпідставними не підтверджені жодним представленим доказом, а висновки експертів спростовують пояснення позивача. Судом встановлено, що укладаючи договір купівлі-продажу квартири ОСОБА_1. повністю усвідомлювала значення своїх дій, тому заявлений позов не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 212, 213-215 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа публічне акціонерне товариство «ОСОБА_3 Аваль», про визнання договору купівлі-продажу недійсним залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через Суворовський районний суд м.Одеси шляхом подання в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя: