АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/6797/15 Справа № 175/1147/13-ц Головуючий у 1 й інстанції - Озерянська Ж. М. Доповідач - Куценко Т.Р.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2015 року м. Дніпропетровськ

21 жовтня 2015 року Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

Головуючого - Куценко Т.Р.

суддів - Волошина М.П., Демченко Е.Л.

при секретарі - Прудченко В.Д.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську

цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_2,

на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 05 червня 2015 року по справі за позовом Дніпропетровського міжрайонного екологічного прокурора в інтересах держави в особі Кіровської селищної ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області до ОСОБА_2, третя особа: Державна інспекція сільськогосподарського господарства у Дніпропетровській області, садове товариство «Геотехнік» про визнання недійсними державних актів на право власності на земельну ділянку, -

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2013 року Дніпропетровський міжрайонний екологічний прокурор в інтересах держави в особі Кіровської селищної ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання недійсними державні акти на право власності на земельні ділянки.

Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 05.06.2015 року позивачу було поновлено строк позовної давності для звернення до суду, позовні вимоги задоволено. Визнано недійсними державні акти на право власності на земельні ділянки серії НОМЕР_1, НОМЕР_2, НОМЕР_3, НОМЕР_4, НОМЕР_5 видані ОСОБА_2 та зареєстровані Державним земельним кадастром 01.10.2007 року за НОМЕР_6, НОМЕР_7, № НОМЕР_8, № НОМЕР_9, № НОМЕР_10. Зобов'язано ОСОБА_2 повернути земельну ділянку площею 0,1229 га розташовану по АДРЕСА_1 кадастровий № НОМЕР_11; земельну ділянку площею 0,1228 га розташовану по АДРЕСА_2 кадастровий № НОМЕР_12; земельну ділянку площею 0,1228 га розташовану по АДРЕСА_3 кадастровий № НОМЕР_13; земельну ділянку площею 0,1228 га розташовану по АДРЕСА_4 кадастровий № НОМЕР_14; земельну ділянку площею 0,1228 га розташовану по АДРЕСА_5 кадастровий № НОМЕР_15 у власність держави в особі Кіровської селищної ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області. Вирішено питання щодо судових витрат /т.3 а.с. 141-146/.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права /т.3 а.с. 147-158/.

Перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що скаргу необхідно відхилити, а рішення суду залишити без змін, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 14 Конституції України право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Відповідно до ст.ст. 4, 5 Земельного Кодексу України завданням земельного законодавства, яке включає в себе цей Кодекс та інші нормативно-правові акти у галузі земельних відносин, є регулювання земельних відносин з метою забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель, а основними принципами земельного законодавства є, зокрема, поєднання особливостей використання землі як територіального базису, природного ресурсу та основного засобу виробництва; забезпечення рівності права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави; невтручання держави в здійсненні громадянами, юридичними особами та територіальними громадами своїх прав щодо володіння, користування і розпорядження землею, крім випадків, передбачених законом.

За положеннями ч.1 ст. 3 Водного Кодексу України (у редакції, яка була чинною на час виникнення правовідносин) усі води (водні об'єкти) на території України становлять її водний фонд.

Відповідно до ч.1 ст. 58 ЗК України та ст. 4 ВК України до земель водного фонду належать землі, зайняті: морями, річками, озерами, водосховищами, іншими водними об'єктами, болотами, а також островами; землі зайняті прибережними захисними смугами вздовж морів, річок та навколо водойм; гідротехнічними, іншими водогосподарськими спорудами та каналами, а також землі, виділені під смуги відведення для них; береговими смугами водних шляхів.

Таким чином, до земель водного фонду України відносяться землі, на яких хоча і не розташовані об'єкти водного фонду, але за своїм призначенням вони сприяють функціонуванню і належній експлуатації водного фонду, виконують певні захисні функції.

За положеннями ст. 60 ЗК України та 88 ВК України (у редакціях, які були чинними на час виникнення правовідносин) вздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм з метою охорони поверхневих водних об'єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності у межах водоохоронних зон виділяються земельні ділянки під прибережні захисні смуги. Прибережні захисні смуги встановлюються по обидві береги річок та навколо водойм уздовж урізу води (у меженний період) шириною: для малих річок, струмків і потічків, а також ставків площею менше як 3 гектари - 25 метрів; для середніх річок, водосховищ на них, водойм, а також ставків площею понад 3 гектари - 50 метрів; для великих річок, водосховищ на них та озер - 100 метрів.

Судом встановлено, що рішенням ХХІІ сесії ІV скликання Кіровської селищної ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області від 23.03.2005 року «Про приватизацію земельних ділянок» було вирішено приватизувати земельні ділянки громадян ОСОБА_3 розміром 1500 кв. метри по АДРЕСА_1; ОСОБА_4 розміром 1500 кв. метри по АДРЕСА_2; ОСОБА_5 розміром 1500 кв. метри по АДРЕСА_3 ; ОСОБА_6 - 1500 кв. метри по АДРЕСА_4 та ОСОБА_7 - 1500 кв. метри по АДРЕСА_5 /т.2 а.с. 73/.

Дніпропетровською міжрайонною природоохоронною прокуратурою проведено перевірку додержання вимог земельного законодавства Кіровською селищною радою Дніпропетровського району Дніпропетровської області при наданні у власність земельних ділянок прибрежно - захисної смуги ріки Дніпро, якою було встановлено, що це рішення прийнято всупереч вимогам ст. 19 Конституції України, ст.ст. 60, 61, 118 Земельного Кодексу України.

Державний акт на право власності на земельне ділянку видається на підставі рішення органу місцевого самоврядування або органу виконавчої влади, тому вирішення питання про правомірність видачі державного акта безпосередньо залежить від законності рішення, на підставі якого такий акт виданий, і дотримання вимог, передбачених земельним законодавством, зокрема ст.ст. 116, 118 ЗК України.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду України висловлена у постанові у справі № 6-523цс15, відповідно до положень ст.ст. 19, 20 ЗК України землі України за основним цільовим призначенням поділяються на відповідні категорії, у тому числі: землі житлової та громадської забудови й землі водного фонду. Віднесення їх до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень.

Відповідно до ст. 21 ЗК України порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для визнання недійсними рішень про надання земель, угод щодо земельних ділянок, відмови в державній реєстрації земельних ділянок або визнання реєстрації недійсною тощо.

Згідно з п. «д» частини 4 ст. 84 ЗК України до земель державної власності, які не можуть передаватися у приватну власність, належать зокрема, землі водного фонду, крім випадків, визначених цим Кодексом.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 59 ЗК України (у редакції, яка була чинною на час прийняття рішення про надання земельної ділянки у власність) лише на умовах оренди громадянам та юридичним особам органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування із земель водного фонду можуть передаватися земельні ділянки прибережних захисних смуг для сінокосіння, рибогосподарських потреб, культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей, проведення науково-дослідних робіт тощо.

ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 07.08.2007 року набув право власності на земельну ділянку площею 0, 1229 га яка розташована по АДРЕСА_1 та отримав державний акт серії НОМЕР_1 виданий Дніпропетровським районним відділом земельних ресурсів від 01.10.2007 року та зареєстрований в Книзі записів державних актів на право власності на землю за НОМЕР_6, кадастровий № НОМЕР_11 /т.1 а.с. 19/;

земельну ділянку площею 0,1228 га розташовану по АДРЕСА_2 та отримав державний акт на право власності , серія НОМЕР_2 виданий Дніпропетровським районним відділом земельних ресурсів 01.10.2007 року та зареєстрований в Книзі записів державних актів на право власності за НОМЕР_7, кадастровий № НОМЕР_12 /т.1 а.с. 20/;

земельну ділянку площею 0,1228 га розташовану по АДРЕСА_3 та отримав державний акт на право власності серія НОМЕР_3 виданий Дніпропетровським районним відділом земельних ресурсів від 01.10.2007 року та зареєстрований в Книзі записів державних актів на право власності на землю № НОМЕР_8, кадастровий № НОМЕР_13 /т.1 а.с. 21/;

земельну ділянку площею 0,1228 га розташовану по АДРЕСА_4 та отримав державний акт серія НОМЕР_4 виданий Дніпропетровським районним відділом земельних ресурсів від 01.10.2007 року та зареєстрований в Книзі записів державних актів на право власності на землю за № НОМЕР_9, кадастровий № НОМЕР_14 /т.1 а.с. 22/;

земельну ділянку площею 0,1228 га розташовану по АДРЕСА_5 та отримав державний акт на право власності , серія НОМЕР_5 виданий Дніпропетровським районним відділом земельних ресурсів від 01.10.2007 року та зареєстрований в Книзі записів державних актів на право власності на землю за № НОМЕР_10, кадастровий № НОМЕР_15 /т.1 а.с. 23/.

Приватним підприємством проектно - виробничою фірмою «Землемір» виготовлено технічну документацію із землеустрою щодо складання державних актів на право власності на земельні ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку ОСОБА_2 на вищевказаних земельних ділянках.

Відповідно до акту Державної інспекції сільського господарства в Дніпропетровській області від 01.02.2013 року перевірки дотримання вимог земельного законодавства земельні ділянки, які належать ОСОБА_2 на праві власності, розташовані у прибрежно -захисній смузі річки Дніпро, яка відповідно до п. «в» ст. 60 ЗК України становить 100 метрів. Проект водоохоронної зони та прибережно- захисної смуги не розроблявся /т.1 а.с. 13-15/.

Згідно акту № 14/5 від 01.04.2015 року Державної інспекції сільського господарства в Дніпропетровській області встановлено, що земельні ділянки по АДРЕСА_1 знаходяться від водного об'єкту на відстані від 12 до 21 метра /т.3 а.с. 48-49/.

На підставі вищевикладеного, суд першої інстанції прийшов до висновку, що розміщення спірних ділянок в межах законодавчо визначеної прибережної захисної смуги унеможливлює її відведення у власність.

Крім того, відповідно до довідки ПАТ «Дніпрогаз» по цим земельним ділянкам проходить підземний газопровід середнього тиску 0219 мм, у зв'язку з чим необхідно дотримуватися наказу Державного комітету України по нагляду за охороною праці «Правил безпеки систем газопостачання України» від 15.05.1998 року № 318/2758, згідно п.4.3.15 Уздовж траси підземного газопроводу повинні бути виділені смуги завширшки 2 метри з обох боків від осі газопроводу, в межах яких не допускаються складання матеріалів і обладнання, садіння дерев, влаштування стоянок автотранспорту, гаражів, кіосків та інших споруд /т.1 а.с. 39/.

Таким чином, сам факт розташування на вказаних ділянках газопроводу середнього тиску виключає можливість їх відчуження та будь-якого будівництва без дозволу ПАТ «Дніпрогаз». ОСОБА_2 надав до інспекції до інспекції державного архітектурно - будівельного контролю у Дніпропетровській області повідомлення про початок виконання будівельних робіт, які зареєстровані 05.12.2012 року, але за дозволом на їх виконання до ПАТ «Дніпрогаз» не звертався.

Згідно зі ст. 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, зокрема шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав.

А тому, відповідно до вимог ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

За таких обставин, суд першої інстанції правильно прийшов до висновку, що правочини, на підставі яких ОСОБА_2 набув право власності на земельні ділянки по вул. Дніпровській 1,2,3,4,5 в смт Кіровське є нікчемними у розумінні ст. 228 ЦК України, а тому поновлення права держави, як законного власника, полягає у витребуванні нерухомого майна та поверненні його до державної власності.

Приведені в апеляційній скарзі доводи відповідача про те, що суд не дав належної оцінки наданих ним доказам не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів, незгоди з висновками суду по їх оцінці та особистого тлумачення апелянтом норм матеріального та процесуального права.

Щодо незгоди відповідача з рішенням в частині висновків суду першої інстанції що земельні ділянки, які належать ОСОБА_2, відносяться до земель водного фонду, оскільки знаходяться в межах прибрежно - захисної смуги, та посилань відповідача на те, що розміри і межі водоохоронних зон визначаються проектом на основі нормативно-технічної документації, що виконавчі комітети місцевих Рад зобов'язані доводити до відома населення, всіх заінтересованих організацій рішення щодо меж водоохоронних зон і прибережних захисних смуг, а також водоохоронного режиму, який діє на цих територіях, те що топографо-геодезичні вишукування відносно ділянок, на які посилається суд, містять лише інформацію щодо відстані від урізу води до крайніх меж земельних ділянок, що не дає можливості визначити їх місцезнаходження, то з ними погодитися не можна.

Відповідно до правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України у справі № 6-52цс15 від 22.04.2015 року відсутність проекту землеустрою щодо встановлення прибережної захисної смуги не свідчить про відсутність самої прибережної захисної смуги, оскільки її розміри встановлені законом. При наданні земельної ділянки за відсутності проекту землеустрою зі встановлення прибережної захисної смуги необхідно виходити із нормативних розмірів прибережних захисних смуг, встановлених ст. 88 ВК України, та орієнтовних розмірів і меж водоохоронних зон, що визначаються відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 08.05.1996 року № 486 «Про затвердження Порядку визначення розмірів і меж водоохоронних зон та режиму ведення господарської діяльності в них». Тобто, сама по собі відсутність землевпорядної документації не змінює правовий режим захисної смуги, а відтак передача у приватну власність земельних ділянок, які знаходяться у прибережній захисній смузі, суперечить вимогам ст.ст. 59, 83, 84 ЗК України.

Щодо посилань відповідача в апеляційній скарзі на те, що зобов'язуючи ОСОБА_2 повернути земельну ділянку до власності держави, суд необґрунтовано, та без посилань на діюче законодавство, ототожнив інтереси держави з інтересами Кіровської селищної ради, то з ними погодитися не можна, так як відповідно до ст. 37 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» нагляд за додержанням законодавства про охорону навколишнього природного середовища здійснює Генеральний прокурор України та підпорядковані йому органи прокуратури. При здійсненні нагляду органи прокуратури застосовують надані їм законодавством України права, включаючи звернення до судів з позовами про відшкодування шкоди, заподіяної в результаті порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища. Враховуючи те, що поняття «інтереси держави» є оціночним, прокурор чи його заступник, у кожному конкретному випадку самостійно визначає у чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави.

Щодо посилань апелянта на те, що задовольняючи позовні вимоги щодо повернення земельних ділянок до власності держави в особі Кіровської селищної ради, суд необґрунтовано застосував ст. 387 ЦК України, в той час як не застосовані ст.ст.330, 388 ЦК України та повністю не з'ясовані обставини, що мають бути встановлені при розгляді віндикаційних позовів, то з ними також не можна погодитися.

Відповідно до ч.1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. Згідно ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Зазначений засіб захисту права власності застосовується в тому випадку, коли власник фактично позбавлений можливості володіти й користуватися належною йому річчю, тобто коли річ незаконно вибуває з його володіння, та є віндикацією. Віндикаційний позов базується на визнанні права власності абсолютним правом, яке не втрачається з незаконним вибуттям речі з володіння власника і переходом до інших осіб.

Відповідно до ст. 16 ЦК України одним із способів захисту судом цивільного права є відновлення становища, яке існувало до порушення.

З урахуванням вищевикладеного, способом такого відновлення становища, яке існувало до видачі спірного розпорядження та державного акту є повернення земельної ділянки до власності громади селища Кіровське Дніпропетровського району в особі Кіровської селищної ради.

Відносно посилань відповідача в апеляційній скарзі на те, що рішення Кіровської селищної ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області від 23.03.2005 року «Про приватизацію земельних ділянок» на даний момент є чинним, отже відсутні підстави для задоволення позовних вимог щодо витребування їх від відповідача, то у постанові Верховного Суду України № 6-33цс13 від 22.05.2013 року зазначено, що у спорах, пов'язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Порушень матеріального чи процесуального закону, які б могли призвести до скасування або зміни рішення суду, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Таким чином, доводи апеляційної скарги є необґрунтовані, рішення суду відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 05 червня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з цього часу.

Головуючий: Куценко Т.Р.

Судді: Волошин М.П.

Демченко Е.Л.