УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.

суддів:Ізмайлової Т. Л. , Кадєтової О.В., Мостової Г.І., Наумчука М.І.,
розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6, Товариства з обмеженою відповідальністю «Діана-Плюс», третя особа - ОСОБА_7, про визнання права власності у порядку спадкування за законом, розірвання договору, стягнення виплат, за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Діана-Плюс» на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 10 грудня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 10 березня 2015 року,

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_5 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_6, ТОВ «Діана-Плюс» про визнання права власності у порядку спадкування за законом, розірвання договору, стягнення виплат, посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер ОСОБА_6, про що свідчить актовий запис № 303 відділу державної реєстрації актів цивільного стану у м. Одесі Реєстраційної служби Одеського МУЮ. Вона є матір'ю померлого та єдиною спадкоємицею першої черги на майно, що йому належало на час смерті, та яку вона прийняла у встановленому законом порядку.

За життя спадкодавець уклав з ТОВ «Діана-Плюс» договір купівлі-продажу майнових прав на нерухоме майно у вигляді двокімнатної квартири АДРЕСА_1, АДРЕСА_5 у м. Одеса. Зобов'язання за вищевказаним договором спадкодавцем були виконані частково та сплачено на рахунок ТОВ «Діана-Плюс» кошти в розмірі 269 938,46 грн, що в еквіваленті відносно долара США становило 33 029,34 долари США.

Позивач у встановленому законом порядку прийняла спадщину після смерті ОСОБА_6 та набула всіх прав та обов'язків за договором купівлі-продажу майнових прав на нерухоме майно 14 червня 2013 року, однак ТОВ «Діана-Плюс» вважає її неналежним контрагентом у даних відносинах, а приватний нотаріус може видати свідоцтво про право власності в порядку спадкування за законом на майнове право, яке виникло на підставі договору від 14 червня 2013 року та додаткової угоди до нього від 30 вересня 2013 року виключно на суму у розмірі 269 938,46 грн.

Позивач вважає, що оскільки оплата за договором здійснювалась в еквіваленті до долара США, а договором визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, видача свідоцтва про право власності на суму 269 938,46 грн порушить її права на повернення фактично сплачених коштів спадкодавцем (33 029,34 доларів США).

Крім того, позивач зазначає, що вона є людиною похилого віку, інвалідом першої групи з дитинства, у зв'язку з чим не зможе виконувати вищевказаний договір.

Також позивач зазначає, що до складу спадщини входить ј частка квартири АДРЕСА_6 у м. Одесі та ј частка цієї ж квартири, що відкрилася після смерті ОСОБА_8, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 року, частка якого прийнята ОСОБА_6 відповідно до вимог ст. 1268 ЦК України.

Видача свідоцтва про право власності в порядку спадкування за законом в нотаріальному порядку є неможливим, оскільки за життя ОСОБА_6 ДПІ у Київському районі м. Одеси була помилково видана 01 вересня 1999 року довідка з реєстраційним номером НОМЕР_1, в той час, як йому був присвоєний інший реєстраційний номер облікової картки (ідентифікаційний код) - НОМЕР_2, що унеможливлює встановити приналежність померлому правовстановлюючих документів на квартиру, а також договору купівлі-продажу майнових прав на нерухоме майно від 14 червня 2013 року та додаткової угоди № 1 від 30 вересня 2013 року, тому позивач звернулась до суду з вказаним позовом та просила: визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом на майно, відкрите після смерті ОСОБА_6, померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 року, у вигляді 1/2 частки квартири АДРЕСА_2; визнати право власності в порядку спадкування у вигляді майнового права на об'єкт нерухомого майна у вигляді двокімнатної квартири АДРЕСА_3, АДРЕСА_5 у м. Одесі з приміщеннями загального призначення, підземним паркінгом, в межах виконаних померлим фінансових зобов'язань за договором купівлі-продажу майнових прав № 4/37-11/1 від 14 червня 2013 року та додаткової угоди № 1 від 30 вересня 2013 року на суму, що в еквіваленті складає 33 029,34 доларів США; розірвати між ОСОБА_5 та ТОВ «Діана-плюс» договір купівлі-продажу майнових прав № 4/37-11/1 від 14 червня 2013 року та додаткову угоду № 1 від 30 вересня 2013 року; стягнути з ТОВ «Діана-Плюс» на користь позивача грошові кошти у розмірі 484 847,24 грн.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 10 грудня 2014 року позов задоволено.

Визнано за ОСОБА_5 право власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_4 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_6, померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 року, та ОСОБА_8, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 року.

Визнано за ОСОБА_5 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_6, померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 року, майнові права на об'єкт нерухомого майна у вигляді двокімнатної квартири, будівельний номер 37, розташованої на 4-му поверсі багатоповерхового житлового комплексу з приміщеннями громадського призначення, підземним паркінгом і вбудовано-прибудованим дитячим садком за адресою: АДРЕСА_7 АДРЕСА_5, що виникли у спадкодавця за договором купівлі-продажу майнових прав на нерухоме майно від 14 червня 2013 року та додаткової угоди № 1 до цього договору від 30 вересня 2013 року на суму, що є еквівалентною 33 029,34 доларів США.

Розірвано договір купівлі-продажу майнових прав на об'єкт нерухомого майна у вигляді двокімнатної квартири, будівельний номер 37, розташованої на 4-му поверсі багатоповерхового житлового комплексу з приміщеннями громадського призначення, підземним паркінгом і вбудовано-прибудованим дитячим садком за адресою: АДРЕСА_7 АДРЕСА_5 від 14 червня 2013 року, укладений між ТОВ «Діана-Плюс» та ОСОБА_7, права покупця за яким згідно додаткової угоди № 1 до цього договору від 30 вересня 2013 року перейшло до ОСОБА_6

Стягнуто з ТОВ «Діана-Плюс» на користь ОСОБА_5 грошові кошти, у зв'язку з розірванням договору купівлі-продажу майнових прав на об'єкт нерухомого майна від 14 червня 2013 року, в розмірі 484 847,24 грн.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 10 березня 2015 року рішення суду першої інстанції залишено без змін. При цьому суд апеляційної інстанції переглядав рішення суду першої інстанції в частині розірвання договору купівлі-продажу майнових прав від 14 червня 2013 року та додаткової угоди № 1 від 30 вересня 2013 року та стягнення коштів. В іншій частині рішення суду першої інстанції не переглядалось.

У касаційній скарзі ТОВ «Діана-Плюс» просить скасувати рішення суду першої та апеляційної інстанцій в частині розірвання договору купівлі-продажу майнових прав від 14 червня 2013 року та додаткової угоди № 1 від 30 вересня 2013 року та стягнення коштів, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права та ухвалити в цій часині нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Судове рішення першої та апеляційної інстанцій в частині позовних вимог ОСОБА_5 про визнання права власності в порядку спадкування за законом на 1/2 частку квартири АДРЕСА_2 та на майнові права на об'єкт нерухомого майна у вигляді двокімнатної квартири АДРЕСА_1 АДРЕСА_5 у м. Одесі з приміщеннями загального призначення, підземним паркінгом, в межах виконаних померлим фінансових зобов'язань за договором купівлі-продажу майнових прав № 4/37-11/1 від 14 червня 2013 року та додаткової угоди № 1 від 30 вересня 2013 року на суму, що в еквіваленті складає 33 029,34 доларів США сторонами не оскаржується.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Враховуючи, що заявником оскаржується рішення судів першої та апеляційної інстанцій в частині задоволення позовних вимог про розірвання договору купівлі-продажу майнових прав від 14 червня 2013 року та додаткової угоди № 1 від 30 вересня 2013 року та стягнення коштів, то колегія суддів вважає за недоцільне виходити за межі касаційної скарги та переглядати рішення суду першої та апеляційної інстанцій в повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються ; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Проте, дані рішення не відповідають вищевказаним вимогам закону.

Задовольняючи позовні вимоги в частині розірвання договору купівлі-продажу майнових прав від 14 червня 2013 року, додаткової угоди № 1 від 30 вересня 2013 року та стягнення коштів, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив із того, що оскільки всі права та обов'язки за вказаним договором та додатковою угодою до нього, у зв'язку зі смертю ОСОБА_6, перейшли до ОСОБА_5, як єдиної спадкоємиці першої черги за законом, а також те, що вона не може виконувати умови вказаного договору, тому її вимоги про розірвання вказаного договору є обґрунтованими та відповідно до вимог ст. 651 ЦК України та п. 5.10 договору підлягають задоволенню. У зв'язку з цим підлягають і задоволенню позовні вимоги про повернення суми коштів, сплачених за договором купівлі-продажу майнових прав від 14 червня 2013 року, додаткової угоди № 1 від 30 вересня 2013 року.

Однак, такий висновок зроблено судами без належного з`ясування дійсних обставин справи, прав та обов'язків сторін та без належної оцінки наданих ними доказів.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач ОСОБА_5 є матір'ю ОСОБА_9, яким помер ІНФОРМАЦІЯ_3 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть (а. с. 6).

ОСОБА_5 28 лютого 2014 року звернулася до нотаріуса про прийняття спадщини після смерті сина ОСОБА_6, тобто в строк передбачений ст. 1270 ЦК України.

Крім того, судом встановлено, що 14 червня 2013 року між ТОВ «Діана-Плюс» та ОСОБА_7 був укладений договір купівлі-продажу майнових прав на об'єкт нерухомого майна, а саме - майнових прав на двокімнатну квартиру № 37, розташовану на 4-му поверсі багатоповерхового житлового комплексу з приміщеннями громадського призначення, підземним паркінгом і вбудовано-побудованим дитячим садком на 50 місць за адресою: м. Одеса, АДРЕСА_8, АДРЕСА_5.

Згідно до додаткової угоди № 1 від 30 вересня 2009 року права та обов'язки по договору купівлі-продажу майнових прав на об'єкт нерухомого майна від 14 червня 2013 року переходять від ОСОБА_7 до ОСОБА_6

Вказана додаткова угода є невід'ємною частиною договору купівлі-продажу майнових прав на об'єкт нерухомого майна від 14 червня 2013 року.

Пунктом 5.2 договору купівлі-продажу майнових прав на об'єкт нерухомого майна від 14 червня 2013 року визначено, що сума договору складає 615 372,19 грн, за курсом міжбанку за минулий день, у тому числі ПДВ - 20 %, що в еквіваленті становить 75 495,60 доларів США.

Відповідно до повідомлення ТОВ «Діана-Плюс» на ім'я приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Писаренко Е.С. від 23 червня 2014 року, фінансові зобов'язання за договором купівлі-продажу майнових прав на об'єкт нерухомого майна від 14 червня 2013 року ОСОБА_6 виконані не в повному обсязі. Станом 23 червня 2014 року ОСОБА_6 через касу ТОВ «Діана-Плюс» були внесені кошти в розмірі 269 938,60 грн, що в еквіваленті складає 33 029,34 доларів США.

Звертаючись до суду з вказаним позовом ОСОБА_5 просила розірвати вказані договори та стягнути грошові кошти в розмірі 484 847,24 грн, посилаючись на те, що вона не може виконувати зобов'язання за вказаним договором.

Відповідно до п. 5.10 договору купівлі-продажу майнових прав на об'єкт нерухомого майна від 14 червня 2013 року за домовленістю сторін покупець має право звернутися до продавця з письмовою заявою про розірвання договору та повернення фактично сплачених ним грошових коштів, внаслідок чого продавець зобов'язується у триденний термін повернути фактично сплачені кошти за вирахуванням 4 % (за курсом міжбанку за минулий день гривні до долара США) від суми договору. За вказаних умов договір буде вважатися припиненим за згодою сторін.

Пунктом 7.3 вказаного договору визначено, що у разі відмови покупця від виконання грошових зобов'язань продавець має право розірвати договір в односторонньому порядку з поверненням покупцю сплачених ним коштів за вирахуванням 4 % (за курсом міжбанку за минулий день гривні до долара США) від суми договору.

Отже, умовами договору передбачено розірвання договору лише за згодою сторін, а в односторонньому порядку може розірвати лише продавець, тому до даних правовідносин необхідно застосовувати положення ст. ст. 651, 652 ЦК України.

Відповідно до ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 2 статті 651 ЦК України визначено, що договір може бути змінено або розірвано на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Отже, у силу вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України, позивач має довести підстави для розірвання договорів, передбачені ст. 651 ЦК України.

Суди першої та апеляційної інстанцій, ухвалюючи рішення, в порушення вимог ст. ст. 212 - 214, 315 ЦПК України, вказаних вимог закону не врахували та не з'ясували в чому саме полягає істотність порушення умов договору зі сторони ТОВ «Діана-Плюс», що тягне його розірвання, та чи завдано цими порушеннями ОСОБА_5 як спадкоємцю після смерті ОСОБА_6 шкоди, у зв'язку з чим вона позбавлена того, на що розраховувала, у зв'язку з чим прийшли до передчасного висновку щодо розірвання договору купівлі-продажу майнових прав на об'єкт нерухомого майна від 14 червня 2013 року та додаткової угоди № 1 від 30 вересня 2013 року та відповідно стягнення коштів, сплачених ОСОБА_6 за вказаними договорами.

Враховуючи вищезазначене, в порушення норм процесуального закону, суди дійшли помилкового висновку щодо задоволення позовних вимог в частині розірвання договору купівлі-продажу майнових прав на об'єкт нерухомого майна від 14 червня 2013 року, додаткової угоди № 1 від 30 вересня 2013 року та стягнення коштів, у зв'язку з чим ухвалені у справі судові рішення в цій частині підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції з підстав, передбачених ч. 2 ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Діана-Плюс» задовольнити частково.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 10 грудня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 10 березня 2015 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_5 про розірвання договору купівлі-продажу майнових прав на об'єкт нерухомого майна від 14 червня 2013 року, додаткової угоди № 1 від 30 вересня 2013 року та стягнення коштів скасувати, справу в цій частині передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді: В.О. Кузнєцов Т.Л. Ізмайлова О.В. Кадєтова Г.І. Мостова М.І. Наумчук