Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/2093/15 Головуючий у суді І-ї інстанції Баранець А. М.
Доповідач Суржик М. М.
УХВАЛА

Іменем України

27.10.2015 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області в складі :

головуючого : судді Суржика М.М.,

суддів : Потапенка В.І., Чорнобривець О.С.,

при секретарі Чорній В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Кіровограді цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 12 червня 2015 року,

В С Т А Н О В И Л А :

В листопаді 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання за ним право власності на ? частину квартири АДРЕСА_1 (далі квартира) та залишити квартиру в спільній частковій власності з відповідачем.

ОСОБА_2 звернулась із зустрічною позовною заявою до ОСОБА_3, третя особа Кіровоградське регіональне управління Державного фонду сприяння молодіжному житловому будівництву (далі Фонд) про припинення права спільної сумісної власності на квартиру та стягнення компенсації.

Зазначила, що квартира перебуває в іпотеці на підставі кредитної угоди між Фондом та нею від 26 червня 2003 року, строк повернення грошових коштів згідно договору 30.06.2033 року.

22.02.2003 року між сторонами укладений шлюб.

Рішенням Світловодського міськрайонного суду від 13.02.2012 року шлюб між ними розірвано.

З листопада 2009 року по теперішній час вона самостійно виконує умови кредитного договору та за рахунок власних коштів погашає кредит. З жовтня 2009 року по 01.01.2015 року нею сплачено 8203.45 грн. кредиту, залишок кредиту станом на 23.01.2015 року становить 27535,65 грн. За таких обставин, квартира не може бути предметом розгляду, як об'єкт нерухомого майна, що набуте подружжям в період шлюбу, а підлягають розподілу кошти внесені спільно сторонами під час перебування у шлюбних відносинах. Вважає, що за період шлюбу сторонами виплачено вартість частини квартири, яка і може бути визнана спільною сумісною власністю що підлягає поділу. Згідно виплаченої суми за період шлюбу в рахунок погашення кредитної угоди частка ОСОБА_3 складає 1/141, частина є незначною, не може бути виділена в натурі, квартира є неподільною, спільне володіння і користування майном є неможливим, таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника, оскільки ОСОБА_3 забезпечений власним житлом. Тому погоджується сплатити ОСОБА_3 грошову компенсацію вартості частини іпотечного житла в сумі 3397.45 грн..

Рішенням суду первісний позов задоволено частково, визнано за ОСОБА_4 право власності на ? частину квартири, в іншій частині первісного позову та в зустрічному позові відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду в скарзі апелянт зазначив, що при постановленні рішення судом порушені норми матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають фактичним обставинам. Просила рішення суду скасувати, в первісному позові відмовити, зустрічний позов задовольнити.

В апеляційному суді представник ОСОБА_2 скаргу підтримала, представник ОСОБА_3 заперечував проти скарги, представник Фонду скаргу підтримав, посилаючись на те, що визнання права власності за позивачем порушує права Фонду, як іпотекодержателя.

Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги в межах, передбачених ст.303 ЦПК України та матеріали справи колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Так, згідно ст. 370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності.

> Згідно ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки зі спільного майна не допускається згідно із законом, або є неможливим, співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки, компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою.

Згідно ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна що належить їм на праві спільної сумісної власності незалежно від розірвання шлюбу.

Відповідно до ч.1 ст.70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним контрактом.

Колегія суддів вважає, що судом 1-ої інстанції на підставі досліджених доказів правильно встановлено, що відповідно до рішення Світловодського міськрайонного суду від 30.04.2013 року, яке набрало законної сили, квартиру визнано правом спільної сумісної власності за сторонами по справі. Квартира перебуває в іпотеці на підставі договору іпотеки, строк повернення грошових коштів, згідно договору іпотечного кредиту, становить 30.06.2033 року.

Наданим ОСОБА_2 суду висновком експертно-будівельного дослідження, проведеного експертом ОСОБА_5, підтверджено, що ринкова вартість квартири становить 478419.00 грн., проведення розподілу квартири є неможливим (а.с.52-57), що не заперечується і сторонами.

Тому суд 1-ої інстанції вірно зазначив, що позивач має право на належну йому частку в розмірі ? частини квартири, і з цих підстав є необґрунтованим твердження відповідача за первісним позовом про те, що частка позивача у спільному майні складає 1/141 частину квартири, що становить 3397.45 грн..

Оскільки судом визначена частка у спільному майні, то визнавати окремо квартиру спільною частковою власністю необхідності не має.

Крім того, лише після припинення права спільної сумісної власності один із подружжя має право ставити питання щодо компенсації за відповідну частку майна.

Доводи апелянта стосовно того, що саме нею проводиться погашення кредиту, не впливає на правильність рішення суду щодо визначення частки позивача, оскільки за наявності спору щодо розміру погашення кредиту лежить в іншій правовій площині і не стосується суті даного спору.

Підтримуючи апеляційну скаргу представник Фонду наголошує, що зазначеним рішенням порушуються права Фонду. Однак з таким твердженням колегія суддів не погоджується.

Так, відповідно до ст.17 Закону України *Про іпотеку*, іпотека припиняється у разі :

припинення основного зобов'язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону;

набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки;

визнання іпотечного договору недійсним;

знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), в разі знищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється;

з інших підстав, передбачених цим Законом.

В даному випадку іпотека може припинитись після повного розрахунку за отриманим кредитом, а, оскільки питання про відчуження квартири не постає, то ніяким чином права Фонду не порушуються.

Відповідно до вимог ч.1 ст.308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів дійшла переконання, що рішення суду є законним та обгрунтованим, постановленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляції не спростовують правильних висновків суду, а тому рішення скасуванню не підлягає.

Керуючись ст.ст.303,307, 308,313,314,315 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 12 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту проголошення і може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді