АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 жовтня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого - судді Гаращенка Д.Р.

суддів Мазурик О.Ф., Борисової О.В.

при секретарі Хоменку О.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кольчуга-Київ» до ОСОБА_1 про стягнення боргу,-

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2013 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Кольчуга-Київ» (далі - ТОВ «Кольчуга-Київ») звернулося до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що відповідно до договору про відступлення права вимоги від 11 березня 2013 року ОСОБА_2 та ТОВ «Енергогазінвестконсалт» передали права вимоги до ОСОБА_1 на підставі боргової розписки від 13 жовтня 2010 року про отримання останнім від ОСОБА_2 у листопаді 2007 року грошових коштів у сумі 1 962 788 доларів США та 4 647 500 грн, які зараховано на безготівковий рахунок ТОВ «Енергогазінвестконсалт», директором якого на той час був ОСОБА_1 Відповідно до умов розписки зазначені кошти були надані відповідачу на умовах придбання земельної ділянки, оформлення документації та подальшої її реалізації. ОСОБА_1 у розписці зазначив, що має повернути на безготівковий рахунок ВАТ «УЕМ» 4 647 500 грн. та 20 % кредитної ставки, а всього - 5 577 000 грн.; готівкові кошти на користь ОСОБА_2 у сумі 3 000 000 доларів США, що в гривневому еквіваленті становить 23 730 000 грн., а всього - 44 832 653 грн. За таких обставин позивач просив стягнути з відповідача заборгованість, яка з урахуванням індексу інфляції, 3 % річних та 15 % річних становить 49 077 775 грн.

Не погоджуючись із позовом ТОВ «Кольчуга-Київ», ОСОБА_1 звернувся до суду з зустрічним позовом про визнання недійсним пункту 1.3 договору уступки права вимоги.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 08 жовтня 2013 року зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 залишено без розгляду.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 08 жовтня 2013 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Кольчуга-Київ» 49 077 775 грн. заборгованості та судовий збір у сумі З 441 грн., а всього - 49 812 016 грн.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 05 лютого 2014 року рішення суду першої інстанції скасовано, у задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 червня 2014 року рішення Апеляційного суду м. Києва від 05 лютого 2014 року залишено без змін.

Постановою Верховного Суду України від 12 листопада 2014 року відмовлено у задоволенні заяви про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 червня 2014 року.

27 липня 2015 року ОСОБА_1 звернувся до Апеляційного суду м. Києва із заявою про ухвалення додаткового рішення в якій просив ухвалити додаткове рішення, яким стягнути з ТОВ «Кольчуга-Київ» на його користь понесені судові витрати зі сплати судового збору в загальному розмірі 2 194,34 грн.

В обґрунтування своєї заяви, ОСОБА_1 посилався на положення ст.ст. 88, 220 ЦПК України, та повідомив, що судом апеляційної інстанції, при ухваленні рішення, не було вирішено питання розподілу судових витрат. Заявник вважав, що на його користь підлягає стягненню 114,71 грн. за подання апеляційної скарги на ухвалу Деснянського районного суду м. Києва про відкриття провадження у справі від 28 березня 2013 року; 114,71 грн. за пред'явлення зустрічного позову до ТОВ «Кольчуга-Київ»; 114,71 грн. за подання апеляційної скарги на ухвалу Деснянського районного суду м. Києва про накладення арешту на майно від 30 серпня 2013 року; 1720,50 грн. за подання апеляційної скарги на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 08 жовтня 2013 року; 114,71 грн. за подання апеляційної скарги на ухвалу Деснянського районного суду м. Києва про накладення арешту на майно від 27 вересня 2013 року; 15 грн. за отримання звукозапису судового засідання на електронному носії.

У судовому засіданні представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 підтримав заяву та просив її задовольнити.

Інші учасники процесу у судове засідання не з'явилися, були належним чином повідомлені про день, час та місце апеляційного розгляду, причини неявки суду не повідомили.

Відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України колегія суддів вважає за можливе провести судове засідання за їх відсутністю.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника заявника, вивчивши матеріали справи, перевіривши обґрунтованість заяви про ухвалення додаткового рішення, колегія суддів прийшла до наступного висновку.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.220 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо, зокрема, судом не вирішено питання про судові витрати.

Як вбачається з матеріалів справи, рішення Апеляційного суду м. Києва від 05 лютого 2014 року було ухвалено у наступному складі суду: головуючий суддя - Росік Т.В., судді Прокопчук Н.О. та Мазурик О.Ф. (том 2, а.с.177-180)

На день надходження до суду заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення 27.07.2015р. та на час її розгляду, суддя Росік Т.В. перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трьохрічного віку, у зв'язку із чим, згідно протоколу повторного автоматичного розподілу судової справи між суддями від 28.07.2015 року, визначено колегію суддів для розгляду вказаної заяви у складі: головуючий суддя - Гаращенко Д.Р., судді Борисова О.В. та Мазурик О.Ф.

Разом з тим, як роз'яснено в абзаці 2 пункту 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», додаткове рішення може ухвалити лише той склад суду, що ухвалив рішення в даній справі. В іншому разі особа має право звернутися до суду з тими ж вимогами на загальних підставах.

Враховуючи, що рішення Апеляційного суду м. Києва від 05 лютого 2014 року ухвалювалося іншим складом суду, а ніж той, який розглядає заяву про ухвалення додаткового рішення, склад суду, який ухвалював вказане рішення на даний час сформувати не можливо, то в ухваленні додаткового рішення слід відмовити, що не перешкоджає заявнику звернутися до суду з тими ж вимогами на загальних підставах

Керуючись ст. 220 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення - відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена протягом 20 днів безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий Судді