№2/639/613/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2015 року Жовтневий районний суд м. Харкова

у складі: головуючого судді - Іванової І.В.,

за участю секретаря - Тущенко Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Харківської міської ради, треті особи: Пята Харківська державна нотаріальна контора, Реєстраційна служба Харківського міського управління юстиції про встановлення факту , що має юридичне значення та визнання права власності в порядку спадкування за законом, суд-

Встановив:

У грудні 2014 року позивачі звернулися до суду з позовною заявою про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права власності в порядку спадкування за законом.

22 квітня 2014 року позивачі надали заяву про зміну позовних вимог та просили встановити факт мешкання однією сімєю з ОСОБА_3 з 2002 року по день її смерті 7 вересня 2012 року та визнати за ними право власності на 18/100 частини за кожним комунальної квартири , яка розташована в АДРЕСА_1 у порядку спадкування за законом.

Свої вимоги обґрунтовують тим, що їм відповідно до свідоцтва про право власності на житло , виданого 31 січня 2004 року відділом приватизації житлового фонду Управління комунального майна та приватизації Головного управління економіки та комунального майна виконавчого комітету Харківської міської ради на праві спільної сумісної власності належить 84/100 частини комунальної квартири АДРЕСА_2. 36/100 частин зазначеної квартири належить ОСОБА_3. ОСОБА_3 померла 7 вересня 2012 року несподівано померла. Після її смерті залишилася спадщину у вигляді 36/100 частини вищевказаної квартири. До дня смерті ОСОБА_3, а саме з 2002 року вони з останньою проживали однією сімєю , піклувалися один одного, вели спільне господарство, були повязані спільним побутом. Разом вирішували питання придбання ліків, продуктів споживання, необхідних речей. Коли у них народжувались діти /донька Ольга у 2003 році та донька Марія у 2001 році/ ОСОБА_3 допомагала здійснювати за ними догляд, діти вважали її своєю бабусею, як і сама ОСОБА_3. Поховання ОСОБА_3 здійснювали самі. Він, ОСОБА_1 звернувся до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини , де йому розяснили, що необхідно звернутися до суду та встановлювати факт сумісного проживання зі спадкодавцем ОСОБА_3. Позивачі вважають себе спадкоємцями четвертої черги, оскільки проживали зі спадкодавцем ОСОБА_3 однією сімєю не менше пяти років до часу її смерті. Спадщину прийняли, оскільки він, ОСОБА_1 надав до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, окрім того вони на день смерті спадкодавця ОСОБА_3 мешкали разом .

В судовому засідання позивачі та їх представник позов підтримали у повному обсязі та надали пояснення відповідні вищенаведеному .

Представник відповідача Харківської міської ради у судове засідання не зявився надав письмові заперечення /а.с.38- 40/ , просив у задоволенні позову відмовити, посилаючись на те, що позивачі не навели жодного доказу на підтвердження того факту , що вони дійсно проживали останні 5 років із спадкодавцем ОСОБА_3 в розумінні Сімейного кодексу України. Окрім того позивачами не надано доказів відсутності інших спадкоємців. Крім того відповідач посилається на те, що у ОСОБА_4 право власності на вищевказану частину квартири оформлено не було, а отож право власності на спірне нерухоме майно у неї не виникло . /а.с. 48-49/.

Третя особа: 5- та державна нотаріальна контора Жовтневого району м. Харкова просила розглядати справу за її відсутністю.

Третя особа - реєстраційна служба Харківського міського управління юстиції надала письмові пояснення , заперечувала проти задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що спадкодавець ОСОБА_3 за житті не набула права власності на спірну кімнату , а тому спадкоємці також не набувають права власності у порядку спадкування. До спадкоємців переходять лише визначені майнові права,які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Крім того позивачами не надано суду доказів відсутності інших спадкоємців.

Суд, вислухав пояснення позивачів, їх представника, представника третьої особи, свідків, дослідивши матеріали справи вважає, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так в судовому засіданні встановлено , що 7 вересня 2012 року померла ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія І-ВЛ №369341, виданого 20 вересня 2012 року. /а.с.19/.

За життя ОСОБА_3 належало 36/100 частин квартири АДРЕСА_3 на підставі свідоцтва про право власності на житло , виданого 28.11.2006 року УКМ та П ВПЖФ , р №6-06-265881 Ш-2, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло /а.с.103/ та відповіддю Департаменту управління містобудування та архітектури від 30 липня 2015 року /а.с.157/.

Права і свободи людини і громадянина захищаються судом. ( ч. 1 ст. 55 Конституції України)

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення , невизнання або оспорюваня.

Сторони зобовязані визначити коло фактів , на які вони посилаються , як на підставу своїх вимог і заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення / ч. 1 ст. 60 ЦПК України/.

Позивачами на підтвердження факту сумісного проживання однією сімєю з померлою ОСОБА_4 було заявлено клопотання про допит свідків.

Так , допитані у судовому засіданні свідки ОСОБА_5, ОСОБА_6, які проживають в указаному будинку, знали померлу і підтвердили, що дійсно ОСОБА_1 та його дружина ОСОБА_2 разом зі своїми дітьми проживали в одній квартирі однією сімєю з ОСОБА_3, яка вважала їх рідними людьми, вона гуляла з дітьми, доглядала за ними, а позивачі у свою чергу, піклувалися про неї.

У розумінні ст. ст. 57,58 ЦПК України, суд вважає вищевказані докази належними та допустимими.

Допитані свідки є сусідами позивачів , сторонніми особами, які не зацікавлені у розгляді справи на чиюсь користь, тому не вірити їх показанням , у суду немає ніяких підстав.

Коли ОСОБА_3 померла іі похованням займалися ОСОБА_1, ОСОБА_2.

Після смерті ОСОБА_3 7 вересня 2012 року відкрилась спадщина у вигляді 36/100 частин квартири АДРЕСА_3.

Як вбачається з відповіді Пятої Харківської державної нотаріальної контори №140/01-16 від 26.01.2015 року , яка знаходиться у матеріалах цивільної справи № 639/12610/14,2о/639/14/15 та оглянуту судом, до нотаріальної контори 19.01.2013 року надійшла заява ОСОБА_1 про прийняття спадщини, що залишилась після смерті ОСОБА_3, у звязку з чим була заведена спадкова справа № 36/2012, інших заяв не надходило (а.с. №639/12610/14,2о/639/14/15 - 33 ), але свідоцтво про право власності за законом йому не було видано та рекомендовано звернутися до суду з заявою про встановлення факту проживання з ОСОБА_3 однією сімєю .

У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. (п. 23 Постанови № 7 від 30.03.2008 року Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування").

Відповідно до ч. 2 ст. 256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб.

Згідно ч.2 ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

Оскільки на час відкриття спадщини позивачі проживали разом із ОСОБА_3, то відповідно до ст. 1268 ЦК України вони є таким, що прийняли спадщину.

Враховуючи відсутність у спадкодавця спадкоємців за заповітом, а також відсутність спадкоємців за законом першої, другої, третьої черг ОСОБА_1, ОСОБА_2, відповідно до ст. 1264 ЦК України, мають право на спадкування за законом у четверту чергу.

Четверту чергу спадкоємців за законом складають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю протягом не менше, ніж п'яти років до часу відкриття спадщини.

Таким чином, для одержання права на спадкування у зазначених осіб необхідне встановлення двох юридичних фактів: проживання однією сім'єю та на час відкриття спадщини має пройти не менше п'ять років, протягом яких спадкоємець проживав зі спадкодавцем однією сім'єю.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.08. № 7 "Про судову практику у справах про спадкування": "При вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), суд враховує правила ч. 2 ст. 3 СК України те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім'єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім'ї, тощо.

Згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України ОСОБА_1, ОСОБА_2 є такими, що фактично прийняли спадщину.

Позивачі своєчасно звернулася до приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу із заявою про прийняття спадщини, однак, у видачі свідоцтва про право на спадщину їм було відмовлено у зв'язку з відсутністю родинного зв'язку зі спадкодавцем.

Згідно ч. 2 ст. 3 СК України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

Встановлення даного юридичного факту проживання вказаних осіб однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини має значення для належного оформлення права на спадщину та одержання свідоцтва про право на спадщину.

Відповідно до ч. 1 ст. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування мають особи, які проживали за спадкодавцем однією сімєю не менш як пять років до відкриття спадщини .

Судовим розглядом встановлено факт спільного проживання позивачів з померлою ОСОБА_3 однією сімєю з 2002 року , тобто на час відкриття спадщини 7 вересня 2012 року це складало більше пяти років .

Суд не може погодитися з доводами відповідача та третьої особи стосовно того, що ОСОБА_3 не набула за життя права власності на спірну кімнату, оскільки зазначені доводи спростовуються вищевказаними доказами а саме: свідоцтвом про право власності на житло , виданого 28.11.2006 року УКМ та П ВПЖФ , р №6-06-265881 Ш-2 та відповіддю Департаменту управління містобудування та архітектури від 30 липня 2015 року.

Крім того , як вбачається з заяви Харківської міської ради від 26 грудня 2014 року , яка була оглянута судом у судовому засіданні / справа № 639/12610/14,2о/639/14/15/, рада звернулася до суду з заявою про визнання відумерлою спадщиною 36/100 частин квартири АДРЕСА_3, яка належала на праві власності ОСОБА_3, померлої 7 вересня 212 року, чим визнала та підтвердила набуття останньою за життя права власності на спірну кімнату.

Також суд не погоджується з твердженнями відповідача та третьої особи щодо не надання суду відомостей відсутності інших спадкоємців.

Так, згідно відповіді завідуючої 5-ої Харківської державної нотаріальної контори від 26.01.2015 , яка знаходиться у матеріалах цивільної справи № 639/12610/14,2о/639/14/15 та яка була досліджена судом , за даними перевірки архівних матеріалів, що зберігаються у справах 5ХДНК, після померлої 07 вересня 2012 року ОСОБА_3, яка зареєстрована була за адресою: м. Харків, пр.-т. ІллічаАДРЕСА_4 була заведена спадкова справа. У матеріалах вищевказаної справи знаходяться заява від ОСОБА_1. Інших заяв про прийняття або відмови від прийняття спадщини після померлої ОСОБА_3 її спадкоємцями не подавались.

ОСОБА_3 з 16.7.1993р. проживала та була зареєстрована в комунальній квартирі за адресою: АДРЕСА_5, що підтверджується ксерокопією паспорта /а.с. 15/ та довідкою з місця мешкання про склад сімї та реєстрації від 23.05.2014 року /а.с. 104/ .

Аналізуючи вищенаведене , суд дійшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог та наявності підстав для їх задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст. 10, 11, 60, 209, 212, 214-215, 217, 218, 256, 258 ЦПК України -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1, ОСОБА_2 - задовольнити.

Встановити факт проживання ОСОБА_1, ОСОБА_2 однією сімєю з ОСОБА_3 з 2002 року по день смерті 7 вересня 2012 року.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 18/100 частини комунальної квартири , яка розташована за адресою АДРЕСА_6 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3, померлої 7 вересня 2012 року.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 18/100 частини комунальної квартири , яка розташована за адресою АДРЕСА_6 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3, померлої 7 вересня 2012 року.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області протягом 10 днів з дня проголошення, особи які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя І.В. Іванова