Справа № 318/1343/15-ц Номер провадження №2/318/383/2015
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" червня 2015 р. м. Камянка-Дніпровська

Камянсько-Дніпровський районний суд Запорізької області у складі: судді Васильченка В.В.,

розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітету Дніпровської сільської ради Камянсько-Дніпровського району Запорізької області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмет спору Камянсько-Дніпровська державна нотаріальна контора Запорізької області про визнання права власності,

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулася до суду з вищевказаним позовом, в якому зазначає, що згідно довідки № 1281 від 06.08.1979 року, ОСОБА_2, яка є рідною бабусею позивачки, у 1918 році побудувала житловий будинок № 496 по вул. Кірова в с. Дніпровка Камянсько-Дніпровського району, де проживала по день смерті 13.06.1978 р. Після смерті ОСОБА_2 даний будинок в спадщину отримала мати позивачки ОСОБА_3, яка проживала в даному будинку з народження та по день смерті 30.04.1989 р. Але за життя ОСОБА_3 належні правовстановлюючі документи в органах державної реєстрації на будинок не оформлювала. З ОСОБА_3 в даному будинку проживала її донька ОСОБА_1 позивачка по справі, яка є єдиним спадкоємцем даного майна та вона прийняла спадщину фактичним вступом, оскільки проживала у вказаному будинку до смерті матері та продовжує проживати в ньому зараз, ремонтує його, обробляє земельну ділянку. Згідно довідки Дніпровської сільської ради від 26.01.2015 року № 115, позивачка є головою домогосподарства, згідно записів погосподарської книги. Мати позивачки на праві приватної власності правомірно володіла, користувалася та проживала в житловому будинку № 496 з прибудовами, що розташований за адресою: вул. Кірова, с. Дніпровка, Камянсько-Дніпровського району Запорізької області. Позивачка звернулася до Державного нотаріуса Камянсько-Дніпровського районного нотаріального округу із заявою про прийняття спадщини, але отримала відмову, в звязку з відсутністю правовстановлюючих документів на будинок. Позивачка просила суд, визнати за нею право власності на житловий будинок № 496 з надвірними прибудовами, який розташований за адресою: вул. Кірова, с. Дніпровка, Камянсько-Дніпровського р-ну Запорізької обл.

У судове засідання сторони не зявилися, просили справу розглядати без їх участі. Відповідач позов визнав, заперечень не має. Третя особи також просила проводити слухання справи без їх участі.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Судом установлено, що згідно довідки № 1281 від 06.08.1979 року, ОСОБА_2, яка є рідною бабусею позивачки, у 1918 році побудувала житловий будинок № 496 по вул. Кірова в с. Дніпровка Камянсько-Дніпровського району, де проживала по день смерті 13.06.1978 р. Після смерті ОСОБА_2 даний будинок в спадщину отримала мати позивачки ОСОБА_3, яка проживала в даному будинку з народження та по день смерті 30.04.1989 р. Але за життя ОСОБА_3 належні правовстановлюючі документи в органах державної реєстрації на будинок не оформлювала. З ОСОБА_3 в даному будинку проживала її донька ОСОБА_1 позивачка по справі, яка є єдиним спадкоємцем даного майна та вона прийняла спадщину фактичним вступом, оскільки проживала у вказаному будинку до смерті матері та продовжує проживати в ньому зараз, ремонтує його, обробляє земельну ділянку. Згідно довідки Дніпровської сільської ради від 26.01.2015 року № 115, позивачка є головою домогосподарства, згідно записів погосподарської книги.

Мати позивачки на праві приватної власності правомірно володіла, користувалася та проживала в житловому будинку № 496 з прибудовами згідно технічного паспорту виданого ТОВ ЗМБТІ від 26.02.2014 року (під літрами: «А» - житловий будинок, «Б» - літня кухня, «В, Г» - сарай, «Д» - теплиця, «Е» - вбиральня, «Ж» - навіс, «Пг» - погріб з шийкою, № 1 паркан, № 2 - ворота, № 3- свердловина), що розташований за адресою: вул. Кірова, с. Дніпровка, Камянсько-Дніпровського району Запорізької області.

Позивачка звернулася до Державного нотаріуса Камянсько-Дніпровського районного нотаріального округу із заявою про прийняття спадщини, але отримала відмову, в звязку з відсутністю правовстановлюючих документів на будинок.

Таким чином позивачка не має іншого шляху як звернутися до суду про визнання права власності за нею на житловий будинок з надвірними прибудовами.

Згідно Інструкції Міністерства юстиції України від 21.05.2005 року № 19-32/319 у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не була проведена і правовстановлюючий документ відсутній питання визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного його власника (спадкоємця) повинно вирішуватись в судовому порядку.

Відповідно до ст. 182 ЦК України право власності та інші майнові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід та припинення підлягають державної реєстрації.

На підставі Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень передбачено, що право власності на нерухоме майно підлягають обов'язковій державній реєстрації. Відсутність державної реєстрації дачного будинку в органах державної реєстрації створює їй перешкоди в оформленні спадщини на нього.

В силу приписів ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Позивачка протягом шестимісячного строку не відмовилась від спадщини, тому є такою, що не пропустила строк для прийняття спадщини.

Як зазначається у п. 1 Інформаційного листу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 27.09.2012 р. № 10-1387/0/4-12 «Про практику застосування судами при розгляді справ окремих норм законодавства про власність та спадкування», відповідно до статті 2 Закону України від 01.07.2004 р. № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень.

У відповідності зі ст. 3 зазначеного Закону право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою.

Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його спорудження, а не виникає у зв'язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого прав, а не підставою його виникнення.

Згідно технічного паспорту на житловий будинок, усі обєкти на ньому були зведені в період часу з 1930 року по 2000 рік.

Житловий будинок був побудований в 1930 році, а правовідносини з забудови будинку в зазначений час були врегульовані ЦК УРСР, а отже цей будинок був побудований у відповідності до діючих на вказаний час норм матеріального права та інших нормативно-правових актів загальної дії, та введення в експлуатацію і державної реєстрації не потребував.

Правовстановлюючий документ про право власності на вказане домоволодіння спадкодавець не оформлював. Однак, спірні правовідносини виникли до 01.01.2004 р., згідно із ч. 6 ст. 86 ЦК УРСР відносини власності регулюються Законом України Про власність", цим Кодексом, іншими законодавчими актами.

За положеннями ст. 86 ЦК УРСР та ст. 2 Закону України «Про власність» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) право власності - це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном.

Відповідно до ст. 12 Закону України від 07.02.1991 року «Про власність», чинного на час виникнення спірних правовідносин, громадянин набуває права власності на доходи від участі в суспільному виробництві, індивідуальної праці, підприємницької діяльності, вкладення коштів у кредитні установи, акціонерні товариства, а також на майно, одержане внаслідок успадкування або укладення інших угод, не заборонених законом.

Згідно ст. 49 зазначеного Закону володіння майном вважається правомірним, якщо інше не було встановлено судом, арбітражним судом, третейським судом.

На підставі ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

За приписами ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Статтею 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

В силу приписів ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно ч. 2 ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

На підставі норми ч. 1 ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Стаття 1261 ЦК України встановлює, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно свідоцтва про народження III-УР № 138253, виданого Дніпровською сільською радою, запис № 169 від 27.12.1960 р., матірю позивачки ОСОБА_1 (дівоче призвіще) ОСОБА_4, яка народилася 29.111.1960 року є ОСОБА_3.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

На підставі ст.ст. 25, 182, 328, 1216, 1217, 1218, 1220, 1223, 1258, 1262, 1267 ЦК України, ст. 86 ЦК УРСР, ст.ст. 2, 12, 49 Закону України від 07.02.1991 року Про власність», ст. 2 Закону України від 01.07.2004 року № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 15, 57-61, 212-215, 256 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до виконавчого комітету Дніпровської сільської ради Камянсько-Дніпровського району Запорізької області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмет спору Камянсько-Дніпровська державна нотаріальна контора Запорізької області про визнання права власності задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, 29.11.1960 р.н, РНОКПП НОМЕР_1 право власності на житловий будинок № 496 з надвірними прибудовами, відповідно до технічного паспорту ТОВ ЗМБТІ від 26.02.2014 р. (під літрами: «А» - житловий будинок, «Б» - літня кухня, «В, Г» - сарай, «Д» - теплиця, «Е» - вбиральня, «Ж» - навіс, «Пг» - погріб з шийкою, №1 паркан, №2 - ворота, №3- свердловина), який розташований за адресою: вул. Кірова, с. Дніпровка, Камянсько-Дніпровського р-ну Запорізької обл.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Запорізької області через Камянсько-Дніпровський районний суд Запорізької області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя В.В. Васильченко