Справа № 739/1007/15-ц
Провадження № 2/739/203/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" вересня 2015 р. м. Новгород-Сіверський

Новгород-Сіверський районний суд Чернігівської області у складі:

головуючого судді Чепурка В.В.,

за участі:

секретарів Худорби Р.Г., Лукаш Н.Я.,

позивачки ОСОБА_1,

відповідача - ОСОБА_2,

представника відповідачки ОСОБА_3 ОСОБА_4,

представника третьої особи ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 та ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів Новгород-Сіверська міська рада Чернігівської області, про усунення перешкод в користуванні житловим будинком,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі позивачка) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 та ОСОБА_2 (далі-відповідачі), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів - Новгород-Сіверська міська рада Чернігівської області, про усунення перешкод в користуванні житловим будинком, розташованим за адресою: Чернігівська область, м. Новгород-Сіверський, вул. Боженка, 60, шляхом демонтажу двох метрів паркану та видалення фруктового дерева.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що вона є співвласником квартири №2, розташованої за вказаною вище адресою. Інша квартира у зазначеному будинку належить відповідачам. Земельна ділянка, на якій розташований їхній будинок перебуває у спільному користуванні як її, так і відповідачів і між ними існувала домовленість щодо порядку користування даною прибудинковою територією. Свого часу відповідачі облаштували паркан, яким відгородили частину прибудинкової території, але вона для обслуговування своєї квартири мала змогу проходити на неї через хвіртку. У 2014 році відповідачі «заварили» вказану хвіртку внаслідок чого вона позбавлена можливості виконати роботи з утеплення стін належних їй приміщень, закінчити ремонт вікна своєї квартири та зробити відмостку і відвід води від фундаменту. Також на прибудинковій території, на відстані приблизно 1,5 м. від стіни належних їй приміщень квартири росте фруктове дерево яблуня, висаджене свого часу відповідачами з порушенням норм ДБН, гілки якої лежать на даху будинку, що призводить до руйнації елементів покрівлі даху, хоча свого часу відповідачі зобовязувалися пересадити це дерево. Вказані дії відповідачів грубо порушують її права на користування як квартирою, так і прибудинковою територією.

У судовому засіданні позивачка свої позовні вимоги підтримала повністю та просила їх задовольнити з підстав, вказаних у позовній заяві, пояснивши, що вона, як власник квартири, розташованої в будинку по вул. Боженка, 60 в м. Новгороді-Сіверському, позбавлена можливості доглядати за своєю квартирою, зокрема здійснити утеплення однієї зі стін квартири та виконати роботи з утеплення вікна, оскільки відповідачі встановили паркан та закрили їй прохід до цієї стіни, хоча прибудинкова території перебуває у їхньому спільному з відповідачами користуванні. Також вона має намір зробити відмостку біля будинку для запобігання розмиванню фундаменту будинку дощовими водами, однак вказаний паркан перешкоджає їй в цьому. Крім того зазначила, що свого часу відповідачка посадила поряд зі стіною її квартири фруктове дерево яблуню, яку в майбутньому зобовязалася пересадити в інше місце. На даний час вказане дерево, яке висаджене з порушенням норм ДБН, виросло і його гілки лежать на покрівлі даху будинку над її квартирою та призводять до руйнування покрівлі. Зауважила, що на даний час порядок користування прибудинковою територією не визначений, дана територія перебуває у власності територіальної громади міста.

Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні позовних вимог не визнав та пояснив, що під час будівництва будинку, в якому проживає його сімя та позивачка, була домовленість щодо порядку використання його мешканцями прибудинковою територією, однак жодного рішення з цього приводу не приймалося. Дійсно, на прибудинковій території було встановлено паркан з металевої сітки та зроблено хвіртку, через яку позивачка мала можливість проходити на територію, якою вони користуються та здійснювати роботи з обслуговування своєї квартири. Одного разу після дощу він виявив, що позивачка на тій частині земельної ділянки, яку вони використовують, викопала яму, яку він змушений був закопувати і з цього приводу між ними виник конфлікт. У звязку з вказаними діями позивачки хвіртку спершу було закрито, а згодом «заварено» за допомогою зварювального апарату. Жодних документів, які б посвідчували право користування тією частиною прибудинкової території, яка відгороджена, у його родини не має. Також визнав, що біля будинку росте фруктове дерево, гілки якого лежать на покрівлі, посаджене свого часу його дружиною з дозволу батьків позивачки.

Представника відповідачки ОСОБА_3 ОСОБА_4 у судовому засіданні позовних вимог не визнав та надав пояснення про те, що власником квартири, в якій живуть відповідачі, є ОСОБА_3 Позивачці належить інша квартира в цьому ж будинку. Свого часу між позивачкою та відповідачами була домовленість щодо порядку використання прибудинкової території, яка перебуває у власності територіальної громади міста. При цьому рішення уповноваженими на те органами з цього приводу не приймалися, жодного договору з цього приводу не укладалося. Частина прибудинкової території дійсно відгороджена відповідачами металевою сіткою і перебуває в їх користуванні, але позивачка мала доступ до цієї території. Однак минулого року вона зробила на тій території, що використовується відповідачами, відмостку, внаслідок чого стічні води почали підмивати фундамент тієї частини будинку, яка належить ОСОБА_3 У звязку з цим відповідачі закрили для позивачки прохід на відгороджену частину прибудинкової території, при цьому на звернення останньої згодні надавати їй можливість проходу на цю територію. Стосовно фруктового дерева зазначив, що воно було посаджене відповідачкою з дозволу батьків позивачки. Якщо його гілля на даний час створюють перешкоди позивачці та небезпеку для покрівлі будинку, то його можна зрізати, видаляти ж дерево доцільно лише у випадку, якщо воно саме по собі створює загрозу для будинку. Також зауважив, що оскільки відповідачці ОСОБА_3 належить частина будинку по вул. Боженка, 60 в м. Новгороді-Сіверському, то відповідно їй належить і право користування відповідною частиною прибудинкової території вказаного будинку.

Представник третьої особи у судовому засіданні при вирішенні справи поклався на розсуд суду, пояснивши, що у липні 2014 року позивачка зверталася до міської ради з приводу обстеження прибудинкової території по вул. Боженка, 60 в м. Новгород-Сіверському на предмет відсутності стоку для стічних вод. В ході обстеження було встановлено відсутність відповідно стоку, внаслідок чого завдається шкода будинку, при цьому та частина території, яка використовується відповідачами, розташована дещо вище за ту, що використовується позивачкою. Також було перевірено звернення позивачки щодо встановлення відповідачами паркану та висаджування фруктового дерева, яке росте біля стіни тієї частини будинку, яка належить позивачці. За результатами обстеження надавалися рекомендації позивачці зробити відмостку біля тієї частини будинку, яка їй належить, як позивачці, так і відповідачам вказувалося на необхідність влаштувати водовідведення з покрівлі будинку кожному на свою територію, крім того відповідачам було вказано на необхідність зрізати дерево, гілки якого лежать на покрівлі тієї частини будинку, що належить позивачці. Також представник третьої особи зазначив, що земельна ділянка, яку використовують позивачка та відповідачі, останнім у власність не передавалася, порядок користування нею не визначався, на даний час ця земельна ділянка належить територіальній громаді міста Новгорода-Сіверського.

Допитана у судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_6 дала показання про те, що позивачка є її сусідкою, а відповідачі її батьками. Вона проживає з батьками у їхній квартирі з 2005 року. Раніше, коли позивачці необхідно було виконувати роботи з догляду з своєю квартирою вона ставила їх до відома про це і мала доступ до тієї частини прибудинкової території, яку використовують її батьки, жодних перешкод в цьому їй не створювалося. Минулого року, після сильної зливи, позивачка звинуватила її батьків у тому, що з їхньої земельної ділянки вода потрапляла на її земельну ділянку. Згодом вона без їх відома викопала на їхній території яму, у звязку з чим їй був закритий прохід на ту частину території, якою вони користуються. Порядок користування прибудинковою територію був раніше визначений за усною домовленістю, жодних рішень про це не приймалося і документів, які б визначали порядок користування прибудинковою територією, немає. На даний час вони згоді надавати позивачці можливість проходити на їхню територію та виконувати роботи з догляду за своєю квартирою.

Заслухавши пояснення позивачки, відповідача, представника відповідачки та представника третьої особи, допитавши свідка та дослідивши матеріали справи і наявні в них докази, суд приходить до наступних висновків.

Як встановлено, позивачці на праві власності належить ? частки квартири №2, що знаходиться в будинку, розташованому за адресою: Чернігівська область, м. Новгород-Сіверський, вул. Боженка, 60 (а.с. 41-44). При цьому квартира №1, розташована у вказаному будинку, належить на праві власності відповідачці по справі ОСОБА_3 (а.с.54). На час розгляду справи всі квартири у вказаному багатоквартирному житловому будинку перебувають у власності його мешканців.

Для будівництва вказаного житлового будинку рішенням виконавчого комітету Новгород-Сіверської міської ради №152 від 19 червня 1986 року Новгород-Сіверському хлібоприймальному підприємству було відведено земельну ділянку площею 800 м.2 (а.с.6). Після будівництва будинку відповідачка ОСОБА_3 придбала в ньому у власність квартиру №1 (а.с. 54). На час розгляду справи вказана земельна ділянка, виділена для будівництва будинку, не приватизована і перебуває у комунальній власності Новгород-Сіверської міської ради (а.с.58).

Як встановлено в ході обстеження прибудинкової території по вул. Боженка, 60 в м. Новгороді-Сіверському, проведеного 07 вересня 2015 року, розподіл земельної ділянки, відведеної для будівництва житлового будинку, між власниками будинку не проводився. Прибудинкова територія розділена металевою сіткою «рабиця» довжиною 10 м. та висотою 1,8 м., яка встановлена відповідачами. Одна сторона сітки закріплена до стіни будинку, що не дає змоги зі сторони подвіря позивачки обслуговувати своє вікно, стіну будинку та підмостки. Біля будинку та вікна позивачки на земельній ділянці, якою користуються відповідачі, росте яблуня з діаметром стовбура 30 см, дві крони якої нахилені на дах будинку (житло позивачки). Відстань від середини дерева до стіни будинку складає 2,1 м. (а.с. 61). З додатків до акту обстеження у вигляді фотознімків та наявного в матеріалах справи плану (а.с. 45) вбачається, що паркан з металевої сітки примикає до зовнішньої стіни належних позивачці приміщень 2-І та 2-1 згідно з планом квартири №2, а фруктове дерево (яблуня) знаходиться на відстані 2 м. 10 см від зовнішньої стіни приміщень квартири позивачки.

З наявного у матеріалах справи акту огляду цієї ж прибудинкової території, складеного 14 липня 2014 року, вбачається, що за результатами проведеного огляду позивачці та відповідачам, як землекористувачам, було рекомендовано оформити документи на земельні ділянки, які використовуються ними для господарських потреб та огородництва, зробити водовідвідний лоток для запобігання потраплянню дощових вод на земельну ділянку позивачки. Також позивачці було дозволено улаштувати відмостку на частині будинку, що належить їй, вказано позивачці та відповідачам на необхідність улаштувати водовідвід з покрівлі будинку кожному на свою територію, крім того відповідачам вказано на необхідність зрізати яблуню, яка лежить на покрівлі частини будинку, що належить позивачці (а.с. 9).

Відповідно до частин першої та другої статті 42 Земельного кодексу України (далі ЗК України) земельні ділянки, на яких розташовані багатоквартирні жилі будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території державної або комунальної власності, надаються в постійне користування підприємствам, установам і організаціям, які здійснюють управління цими будинками. У разі приватизації громадянами багатоквартирного жилого будинку відповідна земельна ділянка може передаватися безоплатно у власність або надаватись у користування об'єднанню власників.

Згідно частини третьої статті 42 ЗК України порядок використання земельних ділянок, на яких розташовані багатоквартирні жилі будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території, визначається співвласниками.

Статтею 158 ЗК України передбачено можливість вирішення земельних спорів у судовому порядку.

Водночас, статтею 125 ЗК України передбачено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

З аналізу вказаних законодавчих положень вбачається, що співвласники багатоквартирного житлового будинку мають право на передачу їм у власність або в користування відповідної земельної ділянки, на якій розташовано їхній багатоквартирний житловий будинок. При цьому право власності чи право користування даною земельною ділянкою виникне у них лише з моменту державної реєстрації цих прав.

Виходячи зі змісту статті 42 ЗК України, в системному взаємозвязку зі статтею 88 ЗК України, земельна ділянка, на якій розташований багатоквартирний житловий будинок, може бути передана обєднанню власників багатоквартирного житлового будинку у спільну часткову власність, як єдиний обєкт права власності, при цьому поділ такої земельної ділянки чи виділ з неї окремої частини законодавством не передбачений. Порядок володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній часткові власності, визначено положеннями статті 88 ЗК України і у разі виникнення між співвласниками спору, такий спір згідно статті 158 ЗК України підлягає вирішенню в судовому порядку.

На час розгляду справи земельна ділянка, яка є прибудинковою територією багатоквартирного житлового будинку, розташованого по вул. Боженка, 60 в м. Новгороді-Сіверському і на якій відповідачкою збудовано спірний паркан, не перебуває у власності чи користуванні співвласників цього будинку, тобто позивачки і відповідачки ОСОБА_3, та належить до земель комунальної власності.

Посилання представника відповідачки на ту обставину, що відповідачці ОСОБА_3 належить частина будинку по вул. Боженка, 60 в м. Новгороді-Сіверському, як на підставу виникнення лише у неї права використовувати частину прибудинкової території, на якій розташований вказаний житловий будинок, суд вважає необґрунтованими з наступних підстав.

Відповідно до частини першої статті 120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Згідно частини другої статті 120 ЗК України якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

З системного аналізу вказаних законодавчих положень вбачається, що до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю чи споруду, розташовані на певній земельній ділянці, переходить право власності чи право користування такою земельною ділянкою лише у випадку, коли відповідне право власності чи право користування мав попередній власник цього житлового будинку, будівлі чи споруди.

Оскільки земельна ділянка, на якій розташований багатоквартирний житловий будинок, квартира в якому належить відповідачці ОСОБА_3, не передавалася у власність чи користування попередньому власнику квартир - Новгород-Сіверському хлібопримайльному підприємству, а виділялася зазначеному підприємству лише для будівництва житлового будинку, яка перебувала і на даний час перебуває у комунальній власності територіальної громади м. Новгорода-Сіверського, у відповідачки з набуттям права власності на відповідну квартиру не виникло право на частину земельної ділянки прибудинкової території будинку, власником квартири в якому вона є.

Згідно з пунктом 2 наказу Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства «Про затвердження Методичних рекомендацій щодо визначення прибудинкових територій багатоквартирних будинків України» №389 від 29 грудня 2011 року, прибудинкова територія - територія навколо багатоквартирного будинку, що визначена на підставі відповідної містобудівної та землевпорядної документації в межах відповідної земельної ділянки, на якій розташовані багатоквартирний будинок і належні до нього будівлі і споруди, та яка необхідна для обслуговування багатоквартирного будинку і забезпечення задоволення житлових, соціальних і побутових потреб власників (співвласників) та наймачів (орендарів) квартир, а також нежитлових приміщень, розташованих у багатоквартирному будинку.

Отже, кожен зі співвласників багатоквартирного будинку має право користуватися прибудинковою територією для обслуговування будинку, забезпечення задоволення своїх житлових, соціальних і побутових потреб.

Судом зясовано, що співвласники багатоквартирного житлового будинку, розташованого по вул. Боженка, 60 в м. Новгороді-Сіверському, не укладали договорів щодо порядку користування прибудинковою територією їхнього будинку та фактично не досягли щодо цього згоди.

З викладене вище вбачається відсутність у відповідачки ОСОБА_3, яка є власником квартири №1, підстав вважати, що лише вона та члени її сімї, зокрема й відповідач ОСОБА_2, мають право користуватися тією частиною прибудинкової території, яка була відгороджена ними парканом з сітки «Рабиці» і вказує на незаконність зведення цього паркану, який в розумінні частини першої статті 181 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), належать до нерухомих речей, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

Відповідно до статті 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб.

Згідно вимог статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Згідно з частиною четвертою статті 376 ЦК України якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.

Частиною сьомою статті 376 ЦК України передбачено, що у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов'язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову.

Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов'язана відшкодувати витрати, пов'язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану.

Відповідно до частини другої статті 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою може звернутись до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такого порушення.

Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

З системного аналізу вказаних законодавчих положень вбачається, що усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном шляхом знесення самочинного будівництва за позовом особи, яка вважає, що її права порушено, допускається у разі обґрунтування позивачем у чому саме полягає порушення його прав, за умови, що порушення, допущені під час будівництва є істотними і їх усунення неможливе шляхом проведення відповідної перебудови, чи відмови особи, яка здійснила будівництво, від проведення такої перебудови.

З акту обстеження прибудинкової території від 07 вересня 2015 року вбачається, що прибудинкова територія по вул. Боженка, 60 в м. Новгороді-Сіверському розділена металевою сіткою «рабиця» довжиною 10 м. та висотою 1,8 м., яка встановлена відповідачами. Одна сторона сітки закріплена до стіни будинку, що не дає змоги зі сторони подвіря позивачки обслуговувати своє вікно, стіну будинку та підмостки. Тим самим позивачці створюються перешкоди як в обслуговуванні своєї квартири, так і у вільному користуванні прибудинковою територією, що суд оцінює як істотне порушення прав позивачки.

За таких обставин суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачки про усунення перешкод в користуванні житловим будинок в частині зобовязання відповідачки ОСОБА_3, яка є власником квартири №1, забезпечити їй можливість потрапляння на прибудинкову територію, що примикає до зовнішньої стіни належних позивачці приміщень 2-І та 2-1 згідно з планом квартири №2 будинку, розташованого за адресою: Чернігівська область, м. Новгород-Сіверський, вул. Боженка, 60, шляхом демонтажу за власний рахунок 2 м. паркану з металевої сітки від стіни будинку підлягають задоволенню.

Стосовно позовної вимоги про зобовязання відповідачів видалити фруктове дерево (яблуню), яке знаходиться на прибудинковій території, на відстані 2 м. 10 см від зовнішньої стіни належних позивачці приміщень квартири суд враховує наступне.

Як зясовано у судовому засіданні, зазначене фруктове дерево було висаджене відповідачкою ОСОБА_3 за згодою батьків позивачки на тій частині прибудинкової території, якою користується відповідачка та її сімя.

Згідно пункту 2.18 Державних будівельних норм України (ДБН 79-92) «Житлові будинку для індивідуальних забудовників України», затверджених наказом Держбуду України від 24 березня 1992 року №37, відстань від зовнішніх стін будівель та споруд до стовбура дерева з діаметром крон до 5 м. має становити 5 м.

В ході обстеження прибудинкової території по вул. Боженка, 60 в м. Новгороді-Сіверському, проведеного 07 вересня 2015 року, встановлено, що біля будинку та вікна позивачки на земельній ділянці, якою користуються відповідачі, росте яблуня з діаметром стовбура 30 см, дві крони якої нахилені на дах будинку (житло позивачки). Відстань від середини дерева до стіни будинку складає 2,1 м. (а.с. 61).

З наявного у матеріалах справи акту огляду цієї ж прибудинкової території, складеного 14 липня 2014 року за результатами проведеного огляду, відповідачам вказано на необхідність зрізати яблуню, яка лежить на покрівлі частини будинку, що належить позивачці (а.с. 9).

Викладене вище свідчить про порушення відповідачкою ОСОБА_3 державних будівельних норм при висаджуванні фруктового дерева (яблуні) біля стіни тієї частини будинку в якій розташована належна позивачці квартира, а також про створення даним фруктовим деревом загрози руйнування його гіллям покрівлі над квартирою позивачки, що суд оцінює як істотне порушення прав позивачки.

Відповідно суд приходить до висновку про необхідність зобовязати відповідачку ОСОБА_3 видалити фруктове дерево (яблуню), яке знаходиться на прибудинковій території, на відстані 2 м. 10 см від зовнішньої стіни належних позивачці приміщень квартири №2 будинку, розташованого за адресою: Чернігівська область, м. Новгород-Сіверський, вул. Боженка, 60. Отже в цій частині позовні вимоги також підлягають задоволенню.

Водночас у задоволення позовних вимоги в частині зобовязання відповідача ОСОБА_2 усунути вказані вище перешкоди шляхом демонтажу частини паркану та видалення фруктового дерева, суд вважає за необхідне відмовити, оскільки у ході судового розгляду зясовано, що він не є власником квартири №1, розташованої по вул. Боженка, 60 в м. Новгороді-Сіверському, а є лише членом сімї відповідачки ОСОБА_3, якій і належить вказана квартира, спірний паркан, частина якого має бути демонтована та фруктове дерево, яке підлягає видаленню.

Відповідно до частини першої статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Оскільки позовні вимоги підлягають задоволенню частково, з відповідачки ОСОБА_3 на користь позивачки підлягають стягненню понесені останньою судові витрати у вигляді сплаченого судового збору пропорційно до задоволеної частини позовних вимог, у розмірі 121 грн. 80 коп.

На підставі викладеного, керуючись статтями 13,15, 16, 181, 376, 386, 391 Цивільного кодексу України, статтями 42, 88, 120, 125, 158 Земельного кодексу України, статтями 2, 10, 11, 60, 61, 88, 209, 212-215, 218, 294 Цивільного процесуального кодексу України, суд

В И Р I Ш И В:

Позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 та ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів Новгород-Сіверська міська рада Чернігівської області, про усунення перешкод в користуванні житловим будинком задовольнити частково.

Зобовязати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, забезпечити ОСОБА_1 можливість потрапляння на прибудинкову територію, що примикає до зовнішньої стіни належних їй приміщень 2-І та 2-1 згідно з планом квартири №2 будинку, розташованого за адресою: Чернігівська область, м. Новгород-Сіверський, вул. Боженка, 60, шляхом демонтажу за власний рахунок 2 (двох) метрів паркану з металевої сітки від стіни будинку.

Зобовязати ОСОБА_3 видалити фруктове дерево (яблуню), яке знаходиться на прибудинковій території, на відстані 2 (два) метри 10 (десять) сентиментів від зовнішньої стіни належних ОСОБА_1 приміщень 2-І та 2-1 згідно з планом квартири №2 будинку, розташованого за адресою: Чернігівська область, м. Новгород-Сіверський, вул. Боженка, 60.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 понесені нею судові витрати пропорційно до задоволеної частини позовних вимог у розмірі 121 (сто двадцять одна) гривня 80 копійок.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Чернігівської області через Новгород-Сіверський районний суд Чернігівської області шляхом подачі апеляційної скарги в десятиденний строк з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя В.В. Чепурко

Повний текст рішення складено 14 вересня 2015 року.