АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження №22-ц/790/3138/15 Головуючий 1-ї інстанції - Штих Т.В.
Справа №638/8863/13-ц Доповідач - Довгаль А.П.
Категорія: договірні
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2015 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - судді Довгаль А.П.

суддів - Сащенко І.С., Коваленко І.П.

при секретарі - Огарьова О.В.,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Харкові в приміщенні суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 17 червня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_2, яка також діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3, до Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк», треті особи: Орган опіки та піклування Дзержинського району міста Харкова, прокурор Дзержинського району міста Харкова про визнання недійсним договору іпотеки, визнання договору поруки припиненим, -

в с т а н о в и л а:

У червні 2013 року ОСОБА_2, діюча від себе та в інтересах свого неповнолітнього сина ОСОБА_3, 03.03.2003р.н., звернулася до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» (наділі - ПАТ «ОТП Банк» або Банк), уточнив його у подальшому, в якому просила: 1. визнати недійсним договір іпотеки №700/492/2006/1 від 08 червня 2006 року, укладений між ОСОБА_4 та АКБ «Райффайзенбанк Україна» (правонаступником якого став - ПАТ «ОТП Банк»), за яким в іпотеку Банку було передано нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1; 2. в порядку застосування недійсності цього правочину, виключити з Державного реєстру іпотек запис про державну реєстрацію договору іпотеки №700/492/2006/1 від 08.06.2006року; 3. виключити з Державного реєстру обтяжень нерухомого майна запис про державну реєстрацію обтяження за договором іпотеки №700/492/2006/1 від 08.06.2006року; 4. визнати припиненим договір поруки №SR-704/009/2007 від 26.12.2007року, укладений між ОСОБА_2 та ЗАТ «ОТП Банк» у забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором №МL 704/009/2007 від 26.12.2007року, укладеним ОСОБА_1 з ЗАТ «ОТП Банк».

Заявлені вимоги позивач мотивує тим, що 08 червня 2006 року між ОСОБА_4 та АКБ «Райффайзенбанк Україна» був укладений договір іпотеки №700/492/2006/1, відповідно до якого в іпотеку Банку передано нерухоме майно - квартира АДРЕСА_1, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Сульженко Ж.О. (далі - ПН ХМНО) за реєстровим №1104. Договір іпотеки від імені ОСОБА_6 підписав ОСОБА_7, який діяв на підставі виданої йому довіреності, посвідченої 01.06.2006року ПН ХМНО Горішним Є.В. за реєстровим №1783. Правонаступником АКБ «Райффайзенбанк Україна» за спірними договором іпотеки на даний час є ПАТ «ОТП Банк». Кредитний договір №МL 700/492/2006 від 08 червня 2006 року укладався її чоловіком - ОСОБА_1 В паспорті останнього був запис, що він має трьох дітей: сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, дочку ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2,, дочку ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_3. Паспорт надавався Банку для огляду і копіювання при підписанні кредитного договору. На момент укладання договору іпотеки попередня згода Органу опіки та піклування Дзержинського району міста Харкова на передачу в іпотеку житлового приміщення не отримувалася, що, на її думку, є порушенням вимог Закону України «Про охорону дитинства» та Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян та безпритульних дітей».

26 грудня 2007 року між ОСОБА_1 та ЗАТ «ОТП Банк» був укладений кредитний договір №ML 704/009/2007. У забезпечення виконання зобов'язань за цим кредитним договором між ОСОБА_2 та ЗАТ «ОТП Банк» було укладено договір поруки №SR-704/009/2007 від 26 грудня 2007 року. На момент укладання кредитного договору фіксована відсоткова ставка по кредиту складала 5,99%. Але, 26 грудня 2007 року ОСОБА_1 підписав з ЗАТ «ОТП Банк» додатковий договір до кредитного договору, відповідно до якого ставка по кредиту була підвищена до 13,49% без погодження з нею, а тому вона вважає, що на підставі ст.559 ЦК України договір поруки є припиненим внаслідок збільшення розміру відповідальності поручителя.

В судове засідання суду першої інстанції позивач ОСОБА_2 не з'явилася, надала заяву про розгляд справи у її відсутність, в якій також просила задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі.

Представник відповідача ПАТ «ОТП Банк» - Дідоха І.З. позов не визнала, вказуючи на те, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не є власниками квартири, що є предметом іпотеки. Норми ст.18 Закону України «Про охорону дитинства» в даному випадку не підлягають застосуванню до спірних правовідносин, оскільки договір іпотеки не відноситься до угод з відчудження майна, а укладається з метою забезпечення належного виконання зобов'язань за кредитним договором, та норми ст.12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей» також до даних правовідносин застосуванню не підлягають, оскільки даний закон регулює правовідносини щодо захисту бездомних та безпритульних громадян. Окрім того зазначає, що ОСОБА_2 пропущено строк позовної давності для звернення до суду. З клопотанням про поновлення строку позовної давності позивач не зверталася, поважності причин його пропуску не надала, тому заявлені вимоги не підлягають задоволенню. Щодо визнання договору поруки припиненим, то в цій частині вимог також ОСОБА_2 необхідно відмовити, оскільки вона погоджувалася відповідати за повне та своєчасне виконання зобов'язань за кредитним договором її чоловіком ОСОБА_1, в тому числі при зміні плаваючий відсотковій ставки.

Представник третьої особи Органу опіки та піклування Дзержинського району міста Харкова надала пояснення, в яких зазначила, що власником спірної квартири є ОСОБА_4, наймачі цього житла ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не зверталися до них за наданням згоди на укладення договору іпотеки. При ухваленні рішення просила врахувати інтереси дитини.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 17 червня 2014 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції скасувати і ухвали нове рішення про задоволення її позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, на не відповідність висновків суду обставинам справи та на неналежну оцінку наданим доказам.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, що з'явилися, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Перевіряючи законність та обґрунтованість судового рішення, апеляційний суд з'ясовує чи були враховані судом першої інстанції при ухваленні рішення всі факти, що входять до предмета доказування; чи підтверджені обставини (факти); якими доказами мотивовано рішення, належними чи допустимими доказами та чи доведені вони; чи відповідають висновки суду встановленим фактам; чи дотримані та правильно застосовані норми матеріального й процесуального права.

Відмовляючи в позові, суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для визнання спірних договору іпотеки недійсним та договору поруки припиненим.

Судом встановлено, що 08 червня 2006 року ОСОБА_1 уклав з Акціонерним комерційним банком «Райффайзенбанк Україна» (далі - АКБ «Райффайзенбанк Україна») (правонаступником якого є - ПАТ «ОТП Банк») кредитний договір №МL 700/492/2006 (далі - Кредитний договір-1). Відповідно до умов цього договору ОСОБА_1 отримав в Банку кредитні кошти в сумі 100 000,00дол.США для придбання нерухомого майна, зі сплатою 11,00% річних (фіксована процентна ставка), строком до - 08 червня 2021 року.

У забезпечення зобов'язань за кредитним договором-1, 08 червня 2006 року між АКБ «Райффайзенбанк Україна» та ОСОБА_4, від імені якого на підставі нотаріально посвідченої довіреності діяв ОСОБА_7, було укладено договір іпотеки №РML 700/492/2006/1. За цим договором ОСОБА_4 передавав в іпотеку Банку належну йому на праві власності чотирьох кімнатну квартиру, загальною площею 89,7кв.м, житловою площею 56,2кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. При цьому, на укладання договору іпотеки було отримано згоду від дружини ОСОБА_12 - ОСОБА_13, про що свідчить її письмова заява на ім'я нотаріуса (а.с.204 - зворотня сторона том 1).

26 грудня 2007 року між ОСОБА_1 та ЗАТ «ОТП Банк» був укладений кредитний договір №ML 704/009/2007 (далі - кредитний договір-2), за умовами якого ОСОБА_1 позичив в Банку кредит на споживчі цілі в розмірі 215 000,00дол. США, зі сплатою 5,99% річних (плаваюча процентна ставка), з терміном повернення до - 26 грудня 2022 року. У п.3 вказаного кредитного договору вказано, що сторони домовилися, що для розрахунку процентів за користування кредитом буде використовуватись плаваюча процентна ставка. При цьому в договорі було обумовлено, що процентна ставка по строковим депозитах фізичних осіб у валюті тотожній валюті кредиту, що розміщені в Банку на строк 366 днів, з виплатою процентів після закінчення строку дії депозитного договору. В залежності від зміни вартості кредитних ресурсів Банку сплата FIDR може здійснюватися Банком (збільшуватись чи зменшуватись) в порядку передбаченому цим договором. Інформація щодо розміру ставки FIDR розміщується на сайті Банку www.otpbank.com.ua., а також в приміщенні Банку (як головному офісі так і в інших установах Банку) на інформаційних стендах.

При укладанні кредитного договору-2 сторони дійшли згоди, що процентна ставка буде плаваючий, тобто постійно змінюватися, в тому числі в сторону її збільшення.

У забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_1 за кредитним договором-2, між ОСОБА_2 та ЗАТ «ОТП Банк» було укладено договір поруки №SR-704/009/2007 від 26 грудня 2007 року (надалі - договір поруки), відповідно до умов якого поручитель прийняла на себе зобов'язання, у випадку невиконання боржником боргових зобов'язань перед кредитором, здійснити виконання боргових зобов'язань в обсязі, заявленого Банком. Погоджуючись бути поручителем свого чоловіка ОСОБА_1, позивач ОСОБА_2 з вищевказаними умовами кредитного договору-2 була ознайомлена. Підписуючи договір поруки, вона знала, що процентна ставка за цим кредитом не є фіксованою, а буде постійно змінюватися (в тому числі в сторону збільшення) і дала на це свою згоду.

Таким чином, позивач висловила свою цілковиту згоду щодо такої зміни плаваючої процентної ставки, стосовно всієї непогашеної суми кредиту, без укладання будь-яких додаткових договорів до кредитного договору. Отже, сторони погодили зразу про можливість зміни плаваючий відсоткової ставки на протязі усього часу дії кредитного договору, а тому надсилання будь-якого письмового повідомлення з цього приводу кредитним договором-2 не передбачалось.

Як свідчать матеріали справи, боржник ОСОБА_1 ще у 2009 році звертався до керівництва Банку з приводу підвищення плаваючий процентної ставки за кредитом-2. Із відповіді Банку за вих. №704-3 від 12 лютого 2009 року вбачається, що йому надавалися слідуючи роз'яснення: «згідно п.1.4.1.1.3 частини №2 договору плаваюча процентна ставка по кредиту підлягає корегуванню протягом дії договору щоразу після перебігу кожного 12-го календарного місяця з дати видачі кредиту, без укладання будь-яких додаткових угод до договору. З такими умовами Ви погодилися, підписавши Договір. Згідно п.1.4.1.1.4 частини №2 плаваюча процентна ставка за користування кредитом впродовж першого року дії цього договору, підлягає коригуванню після перебігу 11 (одинадцятого) календарного місяця, починаючи з дати укладання цього Договору. Враховуючи вищевикладене, підвищення з 01 грудня 2008 року процентної ставки до рівня 16,49% відбулося правомірно та згідно умов підписаного Вами договору» (а.с. 248 том 1).

Згідно із ч.1 ст.553, ч.1 ст.554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченою порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

За положенням ч.1 ст.559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

До припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов'язання без згоди поручителя, які призвели до збільшення обсягу відповідальності останнього. Збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов'язання виникає в разі: підвищення розміру процентів, відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховується проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення розміру) неустойки; встановлення нових умов щодо порядку зміни ставки в бік збільшення тощо.

В даному випадку, вищеперелічених змін не відбувалось, а тому відсутні підстави для визнання припиненим договору поруки.

Позивач ОСОБА_2, погодившись виступати поручителем по кредитному договору-2 на умовах сплати плаваючої процентної ставки, висловила свою цілковиту згоду на корегування плаваючої процентної ставки в порядку, передбаченому сторонами кредитного договору, що також цілком відповідає вимогам ч.1 ст.1056-1 ЦК України. Корегування відсоткової ставки у зв'язку зі зміною розміру ставки FIDR не може бути розцінена, як збільшення розміру процентів, встановлених кредитним договором-2, в односторонньому порядку та не суперечить ч.2 ст. 1056-1 ЦК України.

Доводи позивача стосовно визнання недійним договору іпотеки з підстав не отримання згоди органу опіки та піклування на його укладання, колегією суддів не приймаються, виходячи з наступного.

Так, згідно даних паспорта позивача, ОСОБА_2 раніше проживала і була зареєстрованою в гуртожитку за адресою: АДРЕСА_2. 04.07.2000року вона виписалася за вказаною адресою і 12.07.2000року зареєструвалася за іншою адресою: АДРЕСА_1. Пізніше, 20.11.2007року ОСОБА_2 виписувалася з цієї квартири і 21.07.2007року була зареєстрована в кв.301-А цього ж будинку, з якої 09.01.2008року знята з реєстрації та 05.02.2008року знову зареєстрована в кв.55 цього ж будинку (а.с. 76-77 том 1).

Із договору найма жилого приміщення від 08 червня 2000 року, укладеного між Вашингтонською комерційною корпорацією «ДЖЕЙ ЭН КЕЙ ИНВЕСТМЕНТ ЭНТЕРПРАЙЗИС ЛТД» в особі її представника ОСОБА_14, та ОСОБА_1, вбачається, що останньому та членам його сім'ї надавалась в найм чотирьохкімнатна ізольована квартира АДРЕСА_1 ( а.с.27-28 том 1).

У подальшому власником цієї квартири, згідно договору купівлі-продажу від 02.12.2003року, стало ТОВ «Наукова-виробнича фірма «ЕКЛЄСТ». Остання за договором купівлі-продажу квартири від 13.12.2005року, посвідченого ПН ХМНО Маліковою О.К. за реєстровим №10362, продала квартиру ОСОБА_4 Право власності ОСОБА_4 зареєстровано в Реєстрі прав власності на нерухоме майно 29.12.2005року (а.с. 58-59 том 1).

Власник квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_12, який виступив майновим поручителем при укладання ОСОБА_1 з Банком кредитного договору-1, іпотечний договір ніколи не оскаржував.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2, будучи наймачами спірного житла, неодноразово зверталися до суду з різними позовами.

Так, рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 25 лютого 2011 року було задоволено позов ОСОБА_2, ОСОБА_1 до ПАТ «ОТБ Банк», філії ПАТ «ОТБ Банк», третьої особи: ТОВ Факторинг Україна» про захист прав споживачів, визнання договорів недійсними. Але, рішенням Апеляційного суду Харківської області від 18 грудня 2012 року це рішення було скасовано і ухвалено нове рішення про відмову в позові (а.с.122-125 том 1).

Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 28.08.2013року скасовано рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 17 квітня 2009 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_1 про визнання дійсними та укладеним договору купівлі-продажу, визнання нерухомого майна особистою приватною власністю та зобов'язання вчинити певні дії, яким позовні вимоги були задоволені, та ухвалено нове рішення про відмову в позові (а.с.118-121 том 1).

Згідно положень ст.317 ЦК України власникові належить права володіння, користування та розпорядженням своїм майном.

Статтею 17 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що батьки або особи, які їх заміняють, не мають права без дозволу органів опіки та піклування укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовитися від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобов'язуватись від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання.

Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей, як зазначено в ч.6 ст.203 ЦК України, у протилежному випадку такий правочин є нікчемним.

Розглядаючи справу, суд першої інстанції було встановлено, що ні позивач, ні її малолітній син ОСОБА_3, 2003р.н., не є власником спірної квартири або її частки. Проживають вони в цій квартирі в якості наймачів цього житлового приміщення, а тому при укладанні ОСОБА_4 іпотечного договору згоди органу опіки та піклування не вимагалось, т.я. вони для нього є сторонніми особами і ніяким чином їхні житлові права не порушуються.

Враховуючи, що доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, суттєвими не являються, тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування або зміни оскаржуваного рішення, яке ухвалено з додержанням вимог закону.

Згідно ч.1 ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 307ч.1п.1), 308, 313, 314ч.1п.1), 315, 317, 319 ЦПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 17 червня 2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді -