Провадження №2/761/5981/2015
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

(заочне)

21 липня 2015 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого - судді Малинникова О.Ф.

при секретарі - Данилевській Є.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа ВГІРФО Шевченківського РУГУ МВС України у м. Києві про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням,

встановив:

У травні 2015 року до суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа ВГІРФО Шевченківського РУГУ МВС України у м. Києві про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням.

Позивач зазначив, що вона є власником квартири, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1, у вказаній квартирі зареєстровано п'ять осіб, вона троє її дітей (сини 1992,1994 та 2003років народження) та відповідач, який проживав згідно із свідоцтвом про розірвання шлюбу від 24 листопада 2011 року.

Відповідно до ст. 156 ЖК України повнолітні члени сім'ї власника зобов'язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і прибудинкової території та проведенню ремонту.

Проте, більше ніж чотири роки відповідач виїхав з квартири, його речей у квартирі немає, не проживає у квартирі без поважної причини та не приймає участь у витратах по утриманню вказаної квартири.

Відповідно до ст. 72 Житлового кодексу України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Той факт, що відповідач не проживає більше 4-х років у квартирі підтверджується актами про не проживання, підписаними сусідами

Отже, вищенаведені докази вказують на те, що відповідач дійсно не проживає у вказаній квартирі. Проте, враховуючи те, що він не виписується з вказаної квартирі, на неї щомісячно нараховуються комунальні платежі, які збільшують витрати на утримання квартири.

Посилаючись положення ст. ст. 71, 72 Житлового кодексу України, позивач просила визнати ОСОБА_2, таким, що втратив право користування жилим приміщенням, квартирою АДРЕСА_1.

В судове засідання з'явилась позивач, просила позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, надала заяву про заочний розгляд справи.

Відповідач та требя особа в судове засідання повторно не з'явилися, про час, дату та місце розгляду справи повідомлені в установленому законом порядку. Будь-яких заяв не надали.

Ухвалою суду від 21 липня 2015 року постановлено про заочний розгляд справи.

Врахувавши заяву позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що позивачу ОСОБА_1 на праві особистої власності, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло № 10428 від 24 листопада 2008 року, виданого Шевченківською районної у м. Києві державною адміністрацією. (а.с. 4)

Згідно довідки форми № 3, виданої Комунальним підприємством «Керуюча компанія обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва» № 88 від 20.05.2015 року у квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_1 - власник особового рахунку, ОСОБА_3 - син, ОСОБА_4 - син, ОСОБА_5 - син, ОСОБА_2 - наймач.

01 жовтня 2011 року шлюб між ОСОБА_2 Парвізом та ОСОБА_1 було розірвано, про що свідчить свідоцтво про розірвання шлюбу серія НОМЕР_2. (а.с. 5)

Позивач просила виписати ОСОБА_2 з квартири АДРЕСА_1, на що слід зазначити наступне.

Згідно ч.1 ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно ч.1 ст.317 ЦК України власникові належить права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно ч. 1 ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадяни України, а також іноземець чи особа без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, зобов'язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання.

Згідно ч.1 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 змінивши своє місце проживання не знявся з реєстраційного обліку з місця попереднього проживання та не зареєструвався за місцем нового проживання.

Відповідно до ст. ст. 391, 405 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Встановлено, що відповідач ОСОБА_2 у спірній квартирі не проживає. Відповідно до актів від 11.03.2015 року, 13.05.2015 року, 08.07.2015 року складених в присутності сусідів Позивача, а саме ОСОБА_6 мешканки квартири АДРЕСА_4, ОСОБА_7, що мешкає в квартирі АДРЕСА_3, ОСОБА_8 мешканки АДРЕСА_1. (а.с. 6, 7, 18)

Відповідач залишив вищезазначену квартиру добровільно, особистих речей у квартирі немає, комунальні послуги та витрати по утриманню будинку (поточний ремонт) не несе, так само як і інших витрат, також не приймає участі у спільному побуті.

Отже, ОСОБА_2 будучи зареєстрованим у АДРЕСА_1, яка належить на праві особистої власності Позивачу, порушує її права та законні інтереси на свій розсуд володіти, користуватись і розпоряджатись належним майном, що передбачені законодавством України.

Згідно вимог ст. ст. 27, 28, 29, 30 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. За таких обставин, суд дійшов висновку, що позивач довела ті обставини, на які посилалась, як на підставу своїх позовних вимог, а тому позов підлягає задоволенню, а саме ОСОБА_2 підлягає визнанню такою, що втратила право на користування спірним житловим приміщенням.

Відповідно до п. 1 ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

З огляду на це, суд приходить до висновку, про стягнення з відповідача на користь позивача суми сплаченого судового збору 243,60 грн.

Керуючись ст. ст. 316, 317, 391, 405 ЦК України, ч.1 ст. 6, ч.1 ст.7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в України», ст.ст. 10, 27-30, 58, 60, 169, 209, 212, 213, 215, 218, 224, 226 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа ВГІРФО Шевченківського РУГУ МВС України у м. Києві про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_2, на користь ОСОБА_1 (паспорт серії НОМЕР_1 виданий Шевченківським РУ ГУ МВС України в м. Києві, 20 травня 2003 року), яка зареєстрована і проживає за адресою: квартира АДРЕСА_1 суму сплаченого судового збору 243 (двісті сорок три) грн. 60 коп.

Заочне рішення може бути оскаржене позивачем до Апеляційного суду м. Києва через Шевченківський районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, який його постановив, за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя: О.Ф. Малинников