Провадження № 2/369/493/15
РІШЕННЯ

Іменем України

01 квітня 2015 року Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі головуючого судді Нікушина В.В., при секретарі Москаленко І.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4, треті особи: Реєстраційна служба Києво-Святошинського районного управління юстиції у Київській області, Головне управління юстиції у Київській області про визнання права власності, за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Реєстраційна служба Києво-Святошинського районного управління юстиції Київської області, Головне управління юстиції у Київській області про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом та скасування його державної реєстрації,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2014 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_4, треті особи: Реєстраційна служба Києво-Святошинського районного управління юстиції у Київській області, Головне управління юстиції у Київській області про визнання права власності, посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мати ОСОБА_3. Після її смерті відкрилась спадщина до складу якої увійшла квартира АДРЕСА_1.

01 жовтня 1998 року ОСОБА_4 подала заяву про прийняття спадщини, та маючи після смерті матері будинкову книгу на квартиру, сфальсифікувала свою прописку до спадкової квартири.

Він прийняв спадщину, шляхом вступу у жовтні 1998 року. ОСОБА_4 відмовилась від свої частки у спадковій квартирі на його користь, у зв'язку з чим бабуся заповіла їй все своє майно.

ОСОБА_4 подала заяву про відмову від спадщини та скасування своєї попередньої заяви про прийняття спадщини від 01 жовтня 1998 року, а він подав заяву про прийняття спадщини.

27 жовтня 1998 року бабуся склала заповіт на користь ОСОБА_4, яка після смерті бабусі успадкувала її майно у 2014 році.

Вказані обставини дають підстави вважати, що користуючись спадковою квартирою він є добросовісним набувачем та єдиним володільцем спадкової квартири.

На протязі тринадцяти років, із жовтня 1998 року по жовтень 2011 року ОСОБА_4 визнала його право на спадкову квартиру.

У жовтні 2011 року йому стало відомо, що заява ОСОБА_4 про відмову від прийняття спадщини не анульована в установленому порядку. Дізнавшись про дану обставину, 07 жовтня 2011 року ОСОБА_4 подала заяву про оформлення спадщини, а вже 13 червня 2012 року вона отримала свідоцтво про право на спадщину за законом, за яким до неї перейшло право власності на ? частини спадкової квартири.

На протязі шістнадцяти років, з вересня 1998 року з моменту смерті матері по теперішній час ОСОБА_4 у спірній квартирі не проживала, витрати щодо утримання квартири не здійснювала, тому він як добросовісний набувач на протязі останніх шістнадцяти років відкрито, безперервно володіє та користується даною квартирою.

З жовтня 2011 року ОСОБА_4 запевняла його та бабусю про те, що подарує йому свою частку в спірній квартирі. Він довіряв своїй сестрі і тому не звертався до суду із позовом про визнання право власності на спірну квартиру за набувальною давністю.

Він на протязі шістнадцяти років безперервно, відкрито та добросовісно володіє спадковою квартирою.

Враховуючи викладене, позивач ОСОБА_1 просив визнати в порядку набувальної давності за ним право власності на ? квартири АДРЕСА_1; визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, яке видане Києво-Святошинською державною нотаріальною конторою 13 червня 2012 року, зареєстроване в реєстрі за № 2-1075; скасувати реєстрацію права власності ОСОБА_4 на ? частину квартири АДРЕСА_1, право власності на яку оформлене свідоцтвом про право на спадщину за законом, яке видане Києво-Святошинською державною нотаріальною конторою 13 червня 2012 року, зареєстроване в реєстрі за № 2-1075; стягнути судові витрати.

У грудні 2014 року ОСОБА_4 звернулася до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Реєстраційна служба Києво-Святошинського районного управління юстиції Київської області, Головне управління юстиції у Київській області про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом та скасування його державної реєстрації, посилаючись на те, що ОСОБА_1 набув права власності на ? частину квартири АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, яке видане Києво-Святошинською державною нотаріальною конторою 28 липня 2012 року та зареєстроване в реєстрі за № 2-1634.

Вказане свідоцтво про право на спадщину за законом ОСОБА_1 отримав в наслідок введення в оману державного нотаріуса Києво-Святошинської державної нотаріальної контори про те, що він прийняв, шляхом вступу у володіння та управління спадковою квартирою., хоча фактично на дату смерті їхньої матері ОСОБА_3, яка є спадкодавцем вказаної квартири. ОСОБА_1 не проживає в даній квартирі, а тому він ніяк не міг вступити у володіння спадковою квартирою.

Оскільки вона та ОСОБА_1 прийняли спадщину після смерті їхньої матері в 1998 році, тому до відкриття спадщини застосовуються норми Цивільного кодексу УРСР 1963 року.

Після смерті їхньої матері відкрилась спадщина до складу якої увійшла квартира АДРЕСА_1.

Оскільки за життя їхня матір не складала заповіту, тому все майно померлої, включаючи спірну квартиру, спадкується її спадкоємцями за законом.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР вона і ОСОБА_1 є спадкоємцями першої, а тому вони успадкували спірну квартиру.

На день смерті матері вона зі своїм чоловіком постійно проживали однією сім'єю, але офіційно зареєстрованою за вказаною адресою не була. На підставі вимог п. 2 ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР, 01 жовтня 1998 року вона подала до Києво-Святошинської районної державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини після смерті її матері.

За домовленістю з ОСОБА_1 вона є єдиною спадкоємицею до майна померлої ОСОБА_3

За рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 19 грудня 2011 року ОСОБА_1 визнав, що він безпідставно отримав у спадщину ? частину квартири АДРЕСА_1, та підтримав її вимоги щодо передачі у її власність вказаної квартири. Вказане рішення набрало законної сили.

Враховуючи викладене, ОСОБА_4 просила визнати свідоцтво про право власності на спадщину за законом, що видане Києво-Святошинською державною нотаріальною конторою від 28 липня 2012 року, зареєстроване в реєстрі за № 2-1634; скасувати реєстрацію права власності ОСОБА_1 на ? частину квартири АДРЕСА_1, стягути з відповідача судові витрати.

У судовому засіданні позивач (відповідач за зустрічним позовом) та його представник первісний позов підтримали та просили його задовольнити, зустрічний позов не визнали та заперечували проти його задоволення.

У судовому засіданні відповідач (позивач за зустрічним позовом) та її представник первісний позов не визнали та заперечували проти його задоволення, зустрічний позов підтримали та просили його задовольнити.

У судове засідання представники третіх осіб Реєстраційної служби Києво-Святошинського районного управління юстиції у Київській області, Головного управління юстиції у Київській області не з'явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялись належним чином.

Суд, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі,допитавши свідків з обох сторін, з'ясувавши дійсні обставини справи, дослідивши письмові докази, дійшов висновку, що у задоволенні первісного та зустрічного позовів слід відмовити з наступних підстав.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про смерть Серії НОМЕР_1 від 07 вересня 1998 року.

Після смерті ОСОБА_3 в Києво-Святошинській районній державній нотаріальній конторі було відкрито спадкову справу № 305 за 1998 рік.

Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 05 квітня 1993 року та витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно НОМЕР_2 від 04 травня 2011 року померла ОСОБА_3 була власницею двокімнатної квартири АДРЕСА_1.

Як вбачається з матеріалів справи 07 жовтня 2011 року ОСОБА_4 подала до Києво-Святошинської районної державної нотаріальної контори заяву № 1212 про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1, зазначаючи в ній, що, крім неї, спадкоємцем за законом є відповідач ОСОБА_1, який спадщину після смерті спадкодавця також прийняв шляхом постійного проживання з померлою за однією адресою на час відкриття спадщини.

28 липня 2012 року державним нотаріусом Києво-Святошинської районної державної нотаріальної контори Київської області, ОСОБА_1 було видане свідоцтво про право на спадщину за законом на ? частку квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1. згідно даного свідоцтва спадкоємцями є на ? частку вказаної квартири ОСОБА_4 та на ? частку ОСОБА_1

Рішенням Києво-Святошинського районного суду від 19 грудня 2011 року у задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про визнання права власності на спадкове майно відмовлено. Згідно даного рішення встановлено, що постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії за вих. № 2125/02-31 від 07 жовтня 2011 року ОСОБА_4 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на ? частину квартири АДРЕСА_1 у зв'язку з тим, що на дану квартиру накладено арешт. Також, в даному рішенні встановлено, що спадкоємцями першої черги до майна померлої ОСОБА_3, які прийняли спадщину є: ОСОБА_4 - шляхом подачі заяви до нотаріальної контори, та ОСОБА_1 - шляхом фактичного вступу в управління або володіння спадковим майном у зв'язку із своїм проживанням зі спадкодавицею на час її смерті.

Як зазначив позивач ОСОБА_1, 13 червня 2012 року Києво-Святошинською районної державною нотаріальною конторою ОСОБА_4 видано свідоцтво про право на спадщину за закон, зареєстроване в реєстрі за № 2-1075.

Згідно вимог ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Згідно вимог ч. 3 ст. 397 ЦК України фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду.

За змістом ч. 4 ст. 344 ЦК України право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Набувальна давність визначається як засіб закріплення майна за суб'єктами, що ним володіють, у випадках, коли вони не мають можливості через певні обставини підтвердити підстави виникнення прав, а також в інших ситуаціях.

Право власності за набувальною давністю може бути набутим як на безхазяйні речі, так і на майно, яке належить за правом власності іншій особі.

Відповідно до вимог ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Виходячи зі змісту ст. 344 ЦК України інститут набувальної давності базується на сукупності таких обставин: тривалого добросовісного, відкритого та безперервного володіння майном як своїм власним. Тривалість володіння передбачає, що має закінчиться визначений законодавством строк перебування речі у володінні певної особи.

Відкритість та безперервність володіння теж є необхідними умовами для набуття права власності за набувальною давністю і означають, що володілець володіє річчю відкрито, без таємниць, а також те, що протягом зазначеного в законі строку володілець не вчиняв дій, що свідчили б про визнання ним обов'язку повернути річ власнику, а також йому не пред'являвся правомочною особою позов про повернення майна.

Однією з основних умов для набуття права власності за набувальною давністю є добросовісне володіння, тобто володілець не знав і не міг знати про те, що володіє чужою річчю, інакше кажучи, обставини, у зв'язку з якими виникло володіння чужою річчю, не давали найменшого сумніву щодо правомірності набуття майна.

Позивач посилається на те, що він протягом шістнадцяти років безперервно, відкрито володіє часткою, належною ОСОБА_4

Свідки допитані в судовому засіданні зі сторони ОСОБА_1 пояснили, що він близько шістнадцяти років проживає в спірній квартирі, несе витрати по її утриманню, сплату комунальних послуг.

На підтвердження постійного користування спірною квартирою позивачем ОСОБА_1 також були надані квитанції про оплату комунальних послуг, які містяться в матеріалах справи.

У судовому засіданні відповідач ОСОБА_4 пояснила, що вона ніколи не відмовлялася від права власності на 1/2 частину спірної квартири, і вона є повноправним співвласником спірної квартири.

З огляду на викладене вище, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення вимоги позивача про визнання права власності за набувальною давністю на ? частину квартири АДРЕСА_1. Виходячи з наведеного ОСОБА_1 не можна вважати таким, що добросовісно заволодів чужим майном, а тому зустрічний позов задоволенню не підлягає.

Щодо заявленої вимоги позивача ОСОБА_1 про визнання недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, яке видане Києво-Святошинською державною нотаріальною конторою 13 червня 2012 року, зареєстроване в реєстрі за № 2-1075, та скасування реєстрації права власності ОСОБА_4 на ? частину спірної квартири, суд також відмовляє у задоволенні даної вимоги оскільки дані вимог є необґрунтованими та недоведеними.

Суд також відмовляє у задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_4 про визнання недійсним свідоцтва про право власності на спадщину за законом, що видане Києво-Святошинською державною нотаріальною конторою від 28 липня 2012 року, та скасування реєстрації права власності ОСОБА_1 на ? частину квартири АДРЕСА_1, з наступних підстав.

Згідно ст. 1301 ЦК України, свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

Відповідно до п. п. 4.15, 4.18 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 № 296/5 видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, що підлягає реєстрації (за винятком земельної ділянки), нотаріус виготовляє витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Вимогами ч. 2 ст. 10 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Як встановлено рішенням Києво-Святошинського районного суду від 19 грудня 2011 року ОСОБА_1 та ОСОБА_4 прийняли спадщину після померлої ОСОБА_3, у відповідності до вимог норми ЦК УРСР 1963 року.

Згідно вимог ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідно до вимог ст. 549 ЦК УРСР 1963 року визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Згідно зі ст. 553 ЦК УРСР 1963 року спадкоємець за законом або за заповітом вправі відмовитись від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. При цьому він може заявити, що відмовляється від спадщини на користь кого-небудь з інших спадкоємців, закликаних до спадкоємства за законом або за заповітом, а також на користь держави або окремих державних, кооперативних або інших громадських організацій. Наступне скасування спадкоємцем такої заяви не допускається. Вважається, що відмовився від спадщини також той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини (стаття 549 цього Кодексу).

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 та ОСОБА_4, як спадкоємці першої черги успадкували після смерті своєї матері ОСОБА_3 по ? частині квартири № 3, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1.

28 липня 2012 року Києво-Святошинською районною державною нотаріальною конторою ОСОБА_1 видано свідоцтво про право власності на спадщину за законом, зареєстроване в реєстрі за № 2-1634.

13 червня 2012 року Києво-Святошинською районною державною нотаріальною конторою ОСОБА_4 видано свідоцтво про право власності на спадщину за законом, зареєстроване в реєстрі за № 2-1075.

А також слід зазначити, що рішенням Апеляціного суду Київської області від 16 березня 2015 року виділено в натурі ОСОБА_4 частку в натурі зі спільної часткової власності спірної квартири, що також підтверджує та унеможливлює скасування свідоцтва про право власності на спадщину за законом.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновки, що вимоги ОСОБА_4 за зустрічним позовом є безпідставними, оскільки суду не надано належних доказів, що свідоцтво про право на спадщину за законом від 28 липня 2012 року є незаконним, протиправним і підлягає скасуванню.

У зв'язку з викладеним, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову ОСОБА_4 у зв'язку із недоведеністю заявлених вимог.

Враховуючи викладене та керуючись ст. ст. 549, 553 ЦК УРСР 1963 року, ст. ст. 344, 397 ЦК України, ст. ст. 10, 16, 60, 213-215, 218 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4, треті особи: Реєстраційна служба Києво-Святошинського районного управління юстиції у Київській області, Головне управління юстиції у Київській області про визнання права власності - залишити без задоволення.

Зустрічний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_1, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Реєстраційна служба Києво-Святошинського районного управління юстиції Київської області, Головне управління юстиції у Київській області про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом та скасування його державної реєстрації - залишити без задоволення.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: В. В. Нікушин