Справа № 450/4541/12 Головуючий у 1 інстанції: Данилів Є.О.
Провадження № 22-ц/783/2855/15 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Ніткевича А.В.,

суддів: Мікуш Ю.Р., Павлишина О.Ф.

секретаря Бохонко Е.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Дочірнього підприємства "Львівський облавтодор" відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні догори України" на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 10 червня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Державного підприємства "Львівоблавтодор" про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної вчиненням злочину,-

встановила:

Позивач ОСОБА_2 в грудні 2005 року звернувся в суд із позовною заявою до ДП «Львівоблавтодор», з врахуванням заяви про уточнення позовних вимог просив стягнути з відповідача ДП «Львівський облавтодор» в його користь вартість пошкодженого в ДТП автомобіля, що станом на 19.03.2004 року складає 11618,56 дол. США., вартість пошкодженого одягу в розмірі 112,59 дол. США, витрати на лікування в розмірі 219,37 дол. США, а також 20000 грн. моральної шкоди (а.с. 1-2, 10, 71-73, 103-105, 126-128)

В обґрунтування вимог покликається на те, 19.03.2004 року поблизу м. Львів-Винники сталася ДТП, внаслідок якої пошкоджено автомобіль Мерседес-408, який належить на праві власності позивачу. Винним у цій ДТП є водій ОСОБА_3, який керував автомобілем ГАЗ-24, що належить відповідачу. Постановою Пустомитівського районного суду від 11.11.2005 року закрито кримінальну справу щодо ОСОБА_3, його звільнено від кримінальної відповідальності на підставі акту амністії.

Згідно висновку судової авто-товарознавчої експертизи матеріальна шкода, завдана власнику автомобіля Мерседес становить 61913,00 грн.

Також, внаслідок ДТП знищено його одяг на суму 600 грн., крім цього він поніс витрати на лікування в розмірі 1169,01 грн.

Разом сума коштів матеріальної шкоди складає 63682,01 грн., що по курсу НБУ станом на 19.03.2004 року складає 11950,53 дол. США.

Розмір моральної шкоди оцінив в сумі 20000 грн. Позов просив задовольнити.

Оскаржуваним рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 10 червня 2014 року позов задоволено частково.

Стягнуто з Державного підприємства «Львівоблавтодор» в користь ОСОБА_2 61913,00 грн. матеріальної шкоди.

Автомобіль «Мерседес Бенц» реєстраційний номер НОМЕР_1 передано у власність Державного підприємства «Львівоблавтодор».

Стягнуто з Державного підприємства «Львівоблавтодор» в користь ОСОБА_2 1169,04 грн. витрат на лікування.

Стягнуто з Державного підприємства «Львівоблавтодор» в користь ОСОБА_2 5000, 00 грн. моральної шкоди.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 в іншій їх частині - відмовлено.

Стягнуто з Державного підприємства «Львівоблавтодор» в дохід держави 680,82 судового збору.

Ухвалою судового засідання від 21 травня 2015 року виправлено описку в рішенні від 10.06.2014 року, зазначено, що вірною назвою відповідача у всіх частинах рішення суду необхідно вважати "Дочірнє підприємство "Львівський облавтодор" відкритого акціонерного товариства Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" замість помилково зазначеної "Державне підприємство "Львівоблавтодор".

Рішення суду оскаржив представник відповідача ДП «Львівський облавтодор» ВАТ "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України", вважає, що рішення в частині стягнення із відповідача матеріальної шкоди, витрат на лікування та моральної шкоди є безпідставним, необґрунтованим та таким, що підлягає скасуванню.

В апеляційній скарзі покликається на те, що суд першої інстанції безпідставно поклав відшкодування заподіяної шкоди на відповідача, оскільки вина ОСОБА_3 у ДТП, яким заподіяно шкоду позивачу, доведена матеріалами досудового слідства у кримінальній справі, а звільнення його за амністією не є реабілітуючою обставиною, а відтак відповівдальність необхідно було покласти на винну особу, а не відповідача.

Покликається на те, що позивач не представив належних доказів здійснення витрат на лікування, причиново-наслідкового зв'язку цих витрат із подією ДТП, а також поклав відповідальність на неналежну особу.

Також, позивачем не надано доказів заподіяння йому моральної шкоди, не довів обставин, на які він покликається у позовній заяві, зокрема щодо виконання нижче оплачуваної роботи, розпад сім"ї та інш.

Просить рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 10 червня 2014 року в частині стягнення з дочірнього підприємства "Львівський облавтодор" 61913,00 грн. матеріальної шкоди, 1169,04 грн. витрат на лікування, 5000 грн. моральної шкоди скасувати, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог. В іншій частині рішення залишити без змін.

Судові витрати розподілити в порядку визначеному законодавством.

Позивач ОСОБА_2 викликався в судове засідання та не з»явився, повідомлення про вручення поштового відправлення повернулось в суд з відміткою про відсутність позивача за вказаною адресою (а.с. 192).

Представник відповідача ДП "Львівський облавтодор" ВАТ ДАК "Автомобільні дороги України", будучи повідомленим належним чином про час та місце розгляду справи, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 191), в судове засідання апеляційної інстанції не прибув, подав заяву про відкладення розгляду справи у зв"язку із зайнятістю в судовому засіданні у Дніпровському районному суді м. Києва.

На переконання колегії суддів, матеріалів справи достатньо для розгляду справи по суті, а тому вважає за можливе, у відповідності до ч. 2 ст. 305 ЦПК України, розглядати справу за відсутності осіб, що не з»явилися.

За відсутності всіх осіб, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу технічними засобами не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах, передбачених ст. 303 ЦПК України, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з таких підстав.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, зазначений законами України.

На підставі ст.ст. 11, 60, 61 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог, на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з»ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Колегія суддів приходить переконання, що дане рішення суду відповідає зазначеним вимогам закону.

Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що завдана позивачу шкода підлягає відшкодуванню за рахунок відповідача, як і кошти на лікування, оскільки ОСОБА_3 заподіяв позивачу шкоди під час виконання трудових обов'язків, що визнано сторонами у процесі судового розгляду справи.

Разом з тим, суд стягнув відшкодування моральної шкоди у розмірі 5000, 00 грн. виходячи із глибини душевних страждань, які поніс позивач внаслідок пошкодження його майна.

Оскільки апелянт не погоджується з оскаржуваним рішенням суду першої інстанції лише в частині стягнення з дочірнього підприємства "Львівський облавтодор" 61913,00 грн. матеріальної шкоди, 1169,04 грн. витрат на лікування, 5000 грн. моральної шкоди, апеляційним судом за правилами ст. 303 ЦПК України оскаржуване рішення в іншій частині не перевіряється.

Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості.

Спірні правовідносини виникли з приводу відшкодування шкоди, заподіяної позивачу внаслідок вчинення злочину працівником відповідача під час виконання ним трудових обов'язків.

Згідно із ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ст. 58 ЦПК України).

Суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_3 працюючи на посаді начальника філії Пустомитівської ДЕД, 19 березня 2004 року о 19 годині 30 хвилин керуючи автомобілем "ГАЗ-3110" державний номер НОМЕР_2, рухаючись по автодорозі «Львів - Кіровоград - Знамянка» у напрямку до м. Львова, при проїзді ділянки дороги в районі 12 км + 280 метрів, наближаючись до м. Винники, порушив вимоги Р 1 п.п. 1.2, 1.5, Р 2 п. 2.9 а), Р 10 п. 10.1, Р 11 п.п. 11.2, 11.3 Р 12 п. 12.3 Правил дорожнього руху України, які полягали в тому, що він проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, керуючи автомобілем в стані алкогольного сп'яніння та рухаючись не якнайближче до правого краю проїзної частини в колоні за невстановленим вантажним автомобілем, при виникненні перешкоди для руху у вигляді запасного колеса, котре випало із-під цього транспортного засобу, не вжив своєчасних заходів для зменшення швидкості руху аж до зупинки керованого ним автомобіля, або безпечного для інших учасників руху, її об'їзду, змінивши напрямок руху ліворуч та не переконавшись у безпеці маневру, виїхав на смугу зустрічного руху, по якій в цей час рухався мікроавтобус "Мерседес Бенц - 410" державний номер НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_2, такими діями створив останньому аварійну обстановку, яка призвела до зіткнення між їхніми транспортними засобами.

В результаті зіткнення автомобілі отримали значні технічні пошкодження, пасажир мікроавтобуса "Мерседес Бенц - 410" державний номер ОСОБА_5 отримала тяжкі тілесні ушкодження, водії ОСОБА_3, ОСОБА_2 та пасажири ОСОБА_6 і ОСОБА_7, отримали середньої тяжкості тілесні ушкодження, пасажири ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13 отримали легкі тілесні ушкодження.

З метою встановлення об'єктивних обставин у справі суд першої інстанції в порядку ст. 137 ЦПК України оглядав матеріали кримінальної справи № 1-246/05 про обвинувачення ОСОБА_3 за ч. 2 ст. 286 КК України.

З досліджених матеріалів справи встановлено, що постановою Пустомитівського районного суду Львівської області від 11.11.2005 року у кримінальній справі № 1-246/2005 про обвинувачення ОСОБА_3 за ч. 2 ст. 286 КК України, кримінальну справу закрито на підставі п. «б» ст. 1 ЗУ «Про амністію» від 12.08. 2003 року, тобто за нереабілітуючих підстав.

При цьому, відповідно до ч. 2 ст. 15 ЗУ «Про амністію» від 12.08.2003 року, амністія не звільняє від обов'язку відшкодовувати заподіяну злочином шкоду, покладеного на винну особу вироком або рішенням суду.

З висновку № 1570 судової автотехнічної експертизи від 21.05.2004 року, яка була проведена в межах кримінальної справи № 124-1323 вбачається, що матеріальна шкода завдана власнику мікроавтобуса Мерседес-Бенц реєстраційний номер НОМЕР_1 у зв'язку із пошкодженням під час ДТП становить 61913,00 грн.

Відповідно до вимог ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусила зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Згідно із ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

В свою чергу, відповідно до ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Разом з цим, за змістом ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових обов'язків. При цьому, під виконанням працівником своїх трудових обов'язків слід розуміти виконання роботи, обумовленої трудовим договором (контрактом), посадової інструкції, а також роботи, яка хоч і виходить за межі трудового договору або посадової інструкції, але доручається роботодавцем або викликана невідкладною робочою необхідністю, як на території роботодавця так і за її межами, протягом усього робочого часу.

Якщо шкода завдана працівником у робочий час але діями, які не пов'язані з виконанням трудових (службових) обов'язків, роботодавець відповідальності не несе.

Суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_3 заподіяв позивачу шкоду під час виконання своїх посадових обов'язків, як начальник філії Пустомитівської ДЕД ДП "Львівський облавтодор", а відтак дійшов правильного висновку про те, що відповідно до ст. 1172 ЦК України необхідно покласти відповідальність за завдану шкоду на відповідача дочірнє підприємство «Львівський облавтодор».

Крім цього, у п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 року №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» міститься роз'яснення про те, що розмір витрат на ліки, лікування, протезування, предмети догляду за потерпілим визначається на підставі виданих лікарями рецептів, довідок або рахунків про їх вартість.

Подані позивачем докази, що містяться в матеріалах кримінальної справи (а.с. 190-191), про підтвердження витрачання коштів в сумі 1169,01 грн. на лікування, є належними і допустимими доказами та приймаються до уваги судом при оцінці доказів у їх сукупності за правилами ст. 212 ЦПК України, а тому суд першої інстанції правильно стягнув з відповідача понесені позивачем витрати на лікування.

В свою чергу, відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв"язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів сім"ї чи близьких родичів, а також у зв"язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовуються особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Пунктом 8 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" судам роз'яснено, що за моральну (немайнову) шкоду, заподіяну працівником під час виконання трудових обов'язків, відповідальність несе організація, з якою цей працівник перебуває у трудових відносинах, а останній відповідає перед нею в порядку регресу, якщо спеціальною нормою закону не встановлено іншого.

З врахуванням вимог ст.ст. 23, 1167 ЦК України та роз»яснень, наведених у постанові Пленуму Верховного суду України від 31.03.1995 року №4 (з наступними змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», судова колегія погоджується з висновком місцевого суду про стягнення з відповідача відшкодування моральної шкоди, оскільки судом встановлено факт заподіяння позивачу душевних страждань внаслідок пошкодження його майна, при цьому сума відшкодування моральної шкоди 5000 грн., яка визначена судом першої інстанції, є адекватною компенсацією страждань, що їх зазнав позивач ОСОБА_2

Що стосується доводів апелянта про те, що водій ОСОБА_14 не виконував трудові обов"язки під час ДТП, колегія суддів звертає увагу на те, що у постанові Пустомитівського районного суду Львівської області від 11.11.2005 року у кримінальній справі № 1-246/2005 зазначено, що водій ОСОБА_3, працюючи на посаді начальника філії Пустомитівської ДЕД, 19 березня 2004 року о 19 годині 30 хвилин керував автомобілем "ГАЗ-3110" державний номер НОМЕР_2, який належав на праві власності відповідачу, а відтак, використовував цей автомобіль як посадова особа ДП "Львівський облавтодор".

Будь-яких даних про те, що ОСОБА_3 неправомірно заволодів вказаним транспортним засобом, або ж про те, що на час ДТП він не був при виконанні своїх трудових обов"язків, сторона відповідача суду не надала.

В свою чергу, під час розгляду справи в суді першої інстанції 23.01.2014 року представник відповідача звернувся до суду з клопотанням про залучення до участі у справі як співвідповідача ОСОБА_3 (а.с. 115).

Проте, 21.03.2014 року представник відповідача подав на адресу суду заяву про залишення без розгляду клопотання ДП "Львівський облавтодор" про залучення ОСОБА_3 як співвідповідача, при цьому в обґрунтування заяви зазначив, що відповідно до ч. 1 ст. 1191 ЦК України залишають за собою право зворотної вимоги до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування (а.с. 122).

Відтак, доводи апелянта про те, що суд першої інстанції безпідставно не розглянув клопотання про залучення як співвідповідача ОСОБА_3, є безпідставними.

Будь яких інших належних та допустимих доказів для спростування рішення суду першої інстанції, передбачених статтями 57, 58, 59 ЦПК України, які б мали доказове значення та заслуговували на увагу, чи порушень норм процесуального права, які можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, відповідно до ч. 3 ст. 309 ЦПК України, апелянтом не представлено.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п. 1 ч. 1 ст. 307, ч. 1 ст. 308, ст. 313, п. 1 ч. 1 ст. 314, ст.ст. 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу Дочірного підприємства "Львівський облавтодор" відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні догори України" - відхилити.

Рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 10 червня 2014 року, з врахуванням ухвали судового засідання від 21 травня 2015 року про виправлення описки - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий: А.В. Ніткевич

Судді: Ю.Р. Мікуш

О.Ф. Павлишин