Ухвала

іменем україни

23 вересня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,

суддів: Дем'яносова М.В., Коротуна В.М.,

Парінової І.К., Ступак О.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом прокурора Київського району м. Полтави в інтересах ОСОБА_3 до фізичної особи - підприємця ОСОБА_4 про стягнення заборгованості із заробітної плати, за касаційною скаргою фізичної особи - підприємця ОСОБА_4 на рішення Київського районного суду м. Полтави від 03 червня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 13 липня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2015 року прокурор Київського району м. Полтави в інтересах ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що ОСОБА_3 із 10 червня 2011 року перебуває у трудових відносинах із фізичною особою - підприємцем ОСОБА_4 (далі - ФОП ОСОБА_4.), а 30 серпня 2014 року як військовозобов'язаний на підставі Указу Президента України «Про оголошення часткової мобілізації» був призваний на військову службу, проте із вересня 2014 року відповідач не виплачує ОСОБА_3 заробітної плати. Таким чином, просив стягнути з відповідача на користь ОСОБА_3 грошові кошти в якості заробітної плати за період із вересня 2014 року до квітня 2015 року у сумі 8 924 грн 80 коп., а також судові витрати.

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 03 червня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 13 липня 2015 року, позов задоволено.

Стягнуто з ФОП ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 заборгованість із виплати середнього заробітку за період із 01 вересня 2014 року до 03 червня 2015 року у сумі 11 363 грн 64 коп.

Вирішено питання про судові витрати.

У касаційній скарзі відповідач просить скасувати судові рішення судів першої й апеляційної інстанцій, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції з підстав порушення судами норм процесуального права та неправильного застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st4>).

Згідно з ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

З урахуванням вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Однак судові рішення судів першої й апеляційної інстанцій не відповідають наведеним нормам процесуального права.

Судами попередніх інстанцій установлено, що ОСОБА_3 на підставі укладеного 10 червня 2011 року безстрокового трудового договору, зареєстрованого в Полтавському міському центрі зайнятості за № 02260, перебуває в трудових відносинах з відповідачем ФОП ОСОБА_4, працюючи водієм пасажирського транспорту. Відповідний запис внесено до трудової книжки ОСОБА_3

30 серпня 2014 року ОСОБА_3 як військовозобов'язаний на підставі Указу Президента України від 21 липня 2014 року «Про оголошення часткової мобілізації» був призваний на військову службу до Збройних Сил України та наказом командира військової частини - польова пошта НОМЕР_1 від 30 серпня 2014 року № 33 його зараховано до списків особового складу вказаної військової частини.

Станом на час розгляду указаної справи відповідач ФОП ОСОБА_4 зареєстрована в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, є особою, яка здійснює підприємницьку діяльність.

Крім того, установлено, що у період із 01 вересня 2014 року і на час розгляду указаної справи ФОП ОСОБА_4 нараховувалася заробітна плата ОСОБА_3, про що вона подавала податкову звітність, однак фактично заробітної плати останньому не виплачувала.

Стягуючи з відповідача ФОП ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час перебування на військовій службі, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив із наявності підстав, передбачених 'ст. 39 Закону України «Про військовий обовязок і військову службу» <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_909715/ed_2015_05_14/pravo1/T223200.html?pravo=1>, ст. 119 КЗпП України, Порядком виплати компенсації підприємствам, установам, організаціям у межах середнього заробітку працівників, призваних на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 04 березня 2015 року <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/ed_2015_03_04/pravo1/KP150105.html?pravo=1> № 105 (далі - Порядок), якими, як зазначив суд, передбачено обов'язок роботодавця незалежно від підпорядкування та форми власності нарахувати і виплатити працівнику, призваному на військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, належну йому заробітну плату.

Проте з такими висновками погодитися не можна виходячи з наступного.

Згідно зі 'ст. 39 Закону України «Про військовий обовязок і військову службу» <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_909715/ed_2015_05_14/pravo1/T223200.html?pravo=1> за громадянами України, які призвані на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, або прийняті на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану на строк до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію, але не більше одного року, зберігаються місце роботи (посада), середній заробіток на підприємстві, в установі, організації незалежно від підпорядкування та форми власності, місце навчання у навчальному закладі незалежно від підпорядкування та форми власності та незалежно від форми навчання.

Статтею 119 КЗпП України установлено, що за працівниками, призваними на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, але не більше одного року, зберігаються місце роботи, посада і компенсується із бюджету середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, в яких вони працювали на час призову, незалежно від підпорядкування та форми власності. Виплата таких компенсацій із бюджету в межах середнього заробітку проводиться за рахунок коштів Державного бюджету України в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 4 Порядку для виплати компенсації підприємство, установа або організація подає щомісяця до 15 числа органу соціального захисту населення звіт про фактичні витрати на виплату середнього заробітку працівникам згідно з додатком 1, погоджений районним (міським) військовим комісаріатом, який здійснював призов працівника на військову службу, в частині підтвердження призову та проходження військової служби, для подання до 19 числа їх копій, а також зведених звітів про фактичні витрати на виплату середнього заробітку працівникам згідно з додатком 2 структурним підрозділам соціального захисту населення.

Пунктом 6 зазначеного Порядку установлено, що виплата компенсації проводиться підприємствами, установами, організаціями у строки, визначені ст. 115 КЗпП України, тобто не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Однак на порушення вимог ст. ст. 212-214 ЦПК України суд не звернув достатньої уваги на заперечення відповідача проти позову про відсутність підстав для застосування ст. 119 КЗпП України та покладення на відповідача обов'язку виплатити позивачу заробітну плату, а також не надано належної правової оцінки тому, що указаним вище Порядком не передбачено проведення компенсації з державного бюджету виплата компенсації заробітної плати працівникам фізичних осіб - підприємців.

Крім того, стягуючи з ФОП ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 заборгованість із виплати середнього заробітку за період із 01 вересня 2014 року до 03 червня 2015 року у сумі 11 363 грн 64 коп., суд всупереч ст. 11 ЦПК України вийшов за межі заявлених позовних вимог, адже у поданому до суду позові прокурор Київського району м. Полтави просив стягнути на користь ОСОБА_3 заробітну плату за період із вересня 2014 року до квітня 2015 року у сумі 8 924 грн 80 коп., під час розгляду справи позову не уточнював і не збільшував розміру позовних вимог згідно зі ст. 31 ЦПК України.

Оскільки суди першої й апеляційної інстанцій всупереч вимогам ст. ст. 212-214, 303 <nau://ukr/1618-15|st303>, 309 ЦПК України порушили норми процесуального права, що призвело до неможливості встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, порушили норми матеріального права, тому колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню, а ухвалені у справі судові рішення судів першої й апеляційної інстанцій - скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції з підстав, передбачених ч. ч. 2, 3 ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу фізичної особи - підприємця ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Київського районного суду м. Полтави від 03 червня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 13 липня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна
Судді: М.В. Дем'яносов

В.М. Коротун

І.К. Парінова

О.В. Ступак