АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/8313/15 Справа № 203/2749/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Каратаєва Л.О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - Каратаєвої Л.О.

суддів: - ОСОБА_2, ОСОБА_3

за участю секретаря - Левцунова І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 04 серпня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія» «Альфа-Гарант», про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,-

в с т а н о в и л а:

Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 04 серпня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа ТОВ «Страхова компанія» «Альфа-Гарант», про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди задоволені частково.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4, суму моральної шкоди в розмірі 500,00 грн. та судові витрати в розмірі 50,00 грн.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_4 подала апеляційну скаргу, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити її позовні вимоги у повному обсязі.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу відхилити, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 27 березня 2014 року о 21-30 год. ОСОБА_6, керуючи автомобілем НОМЕР_1, по вул. Щепкіна в районі перехрестя з пр. Калініна у м. Дніпропетровську, не виконала вимоги дорожнього знаку 2.1 "Дати дорогу", перед початком руху не переконалася, що це буде безпечно, не дала дорогу автомобілю марки «Daewoo Matiz», днз АЕ 1990 АЕ, під керуванням водія ОСОБА_7, внаслідок чого відбулося зіткнення автомобілів та їх механічне пошкодження.

Дані обставини встановлені та підтверджуються постановою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 23 квітня 2014 року про притягнення відповідача до адміністративної відповідальності за вказане правопорушення за ст. 124 КУпАП, яка набрала законної сили 05 травня 2014 року (а.с.8).

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_5, якій на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу САО 003103 від 12 вересня 2012 року належить автомобіль марки "ЗАЗ VIDA SF48Y", днз АЕ8342НА (а.с.108), була застрахована в ТДВ "СК «Альфа-Гарант», відповідно до полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АС/3741627 від 13 вересня 2013 року (а.с.83).

Згідно звіту №7178 про вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу «Daewoo Matiz», від 28 квітня 2014 року розмір матеріального збитку рівний вартості відновлювального ремонту без урахування фізичного зносу запчастин, без урахування втрати товарної вартості складає 7171,91 грн. (а.с.139-147).

Автомобіль «Daewoo Matiz», днз АЕ 1990 АЕ, якому завдані механічні пошкодження внаслідок ДТП, зареєстрований 23 жовтня 2007 року за ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу АЕС 152921, наявним в матеріалах справи (а.с.51).

Відповідно до умов полісу, укладеного ОСОБА_5 з ТДВ "СК "Альфа-Гарант", розмір страхової суми за шкоду, заподіяну майну потерпілих, становить 50000,00 грн. на одного потерпілого.

Позивач і відповідач повідомили ТДВ «СК «Альфа-Гарант» про настання страхового випадку 01 квітня 2014 року і 28 березня 2014 року відповідно, що підтверджується відповідними заявами, долученими до матеріалів справи (а.с.126, 127).

Згідно розрахунку страхового відшкодування та страхового акту №ЦВ/14/0433 від 11 серпня 2014 року вартість відновлювального ремонту з урахуванням зносу деталей, що замінюються становить 5976,58 грн., що за відрахуванням франшизи в розмірі 1000,00 грн. виплачено позивачу за платіжним дорученням №4889 від 11 серпня 2014 року (а.с.51,152, 153).

Згідно акту виконаних робіт ПВФ "Лана" від 12 травня 2014 року вартість виконаних ремонтних робіт з запчастинами склала 12637,60 грн. (а.с.9-10).

Відповідно до ст. З Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (ст.5 Закону).

Відповідно до ст.9 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» - страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов'язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Страхові виплати за договорами обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені в договорі страхування.

Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Статтею 29 вказаного Закону передбачено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

За ч.2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Статтями 1187, 1188 ЦК України та роз'ясненнями наданими в п. З Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27 березня 1992 року (з послідуючими змінами) «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» передбачено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одному з володільців підвищеної небезпеки з вини іншого - відшкодовується винним.

Статтею 1194 ЦК України визначено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Згідно роз'яснення п. 16 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» проте, що відповідно до ст. 21 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» на території України забороняється експлуатація транспортного засобу без поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, тобто володільці транспортних засобів, за винятком осіб, звільнених від обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності згідно з п. 13.1 ст. 13 цього Закону, зобов'язані застрахувати ризик своєї цивільної відповідальності, яка може настати внаслідок завдання "шкоди життю, здоров'ю або майну інших осіб при використанні транспортних засобів. У зв'язку із цим при пред'явленні позовних вимог про відшкодування такої шкоди в результаті дорожньо-транспортної пригоди безпосередньо до особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, суд має право виключно в порядку, передбаченому ст.. 33 ЦПК, залучити до участі у справі страхову організацію (страховика), яка застрахувала цивільну відповідальність володільця транспортного засобу. Непред'явлення вимог до страховика за наявності підстав для стягнення завданої шкоди саме зі страховика є підставою для відмови в позові до заподіювача шкоди у відповідному розмірі.

Оскільки відповідно до ст..3 Закону «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється як з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих унаслідок дорожньо-транспортної пригоди, так і захисту майнових інтересів страхувальників, враховуючи положення ст. 1194 ЦК, питання про відшкодування шкоди самою особою, відповідальність якої застрахована, вирішується залежно від висловленої нею згоди на таке відшкодування та виконання чи невиконання нею передбаченого ст. 33 Закону «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов'язку щодо письмового надання страховику, з яким укладено відповідний договір (у передбачених випадках Моторному (транспортному) страховому бюро України, далі - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого зразка. У разі відсутності такої згоди завдана потерпілому шкода підлягає відшкодуванню страховиком у межах передбаченого договором страхування страхового відшкодування. Наявність такої згоди у вигляді відповідної заяви цієї особи та виконання нею передбаченого ст.33 Закону «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов'язку з'ясовується судом першої інстанції, у зв'язку з чим до участі у справі може бути залучений страховик.

При відшкодуванні страховиком шкоди, завданої особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, така особа сплачує потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

У разі невиконання особою, відповідальність якої застрахована, обов'язку письмового надання страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у передбачених випадках - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, шкода відшкодовується заподіювачем шкоди.

Крім того, відповідно до п. 36.6 ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування.

Суд першої інстанції, частково відмовляючи у задоволенні позовних вимог, виходив з того, що розмір заподіяної шкоди після відновлювального ремонту за встановлених обставин перебуває в межах ліміту полісу страхування - 50000,00 грн. та підлягає відшкодуванню страховиком відповідно до умов договору страхування та п.22.1 ст. 22 вказаного Закону, проте позивачем відповідні вимог до страховика не заявлялися і до страхової компанії з відповідною заявою позивач не зверталася після проведення ремонту автомобіля.

Франшиза в розмірі 1000 грн., передбачена полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АС/3741627 від 13 вересня 2013 рок, у сплачена відповідачем 20 липня 2015 року, про що до матеріалів справи долучена копія квитанції.

Також відмовляючи у задоволенні вимог про стягнення з відповідача на користь позивача витрати на ліки та лікування позивача та її дитини ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, суд першої інстанції посилався на те, що вказана ДТП сталася за участю водія ОСОБА_7 і ні позивач, ні дитина не були учасниками ДТП.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

Правове регулювання статусу особи, яка надає допомогу, передбачене ст.56 ЦПК.

Питання граничного розміру компенсації витрат на правову допомогу регулюється Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах».

З огляду на вказані вимоги закону, при вирішенні спору у частині стягнення витрат на правову допомогу, суд перевіряє, чи є особа фахівцем у галузі права та чи має вона право за законом на надання правової допомоги, чи надавала ця особа правову допомогу стороні як фахівець у галузі права.

Склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ).

Виходячи із зазначеного, відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частини стягнення з відповідача витрати на правову допомогу в розмірі 5000 грн., суд першої інстанції посилався на те, що відповідна правова допомога адвокатом ОСОБА_9 на підставі договору від 01 квітня 2014 року надавалася саме у даній цивільній справі. Проте, позивачем не надано, ані акт виконаних робіт, ані розрахунок вартості робіт, в розгляді справи адвокат участі не приймав.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої в наслідок порушення її права і така шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню та не пов'язана з розміром цього відшкодування.

За п.З ч.2 ст.23 ЦК України моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Згідно вимог ст.1167 ЦК України - моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, крім випадків, встановлених законом.

Згідно роз'яснень Пленуму Верховного Суду України в пункті 5 постанови №4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

За з'ясованих у справі обставин, суд першої інстанції дійшов висновку, що в результаті дорожньо-транспортної пригоди позивачу, як власнику автомобіля, було заподіяно моральної шкоди, яка виразилась в душевних стражданнях, пов'язаних з пошкодженням майна, вишукуванням додаткового часу і додаткових зусиль для ремонту автомобіля, а відтак, відповідачем ОСОБА_5 така шкода підлягає відшкодуванню. Співмірним та достатнім розміром, виходячи з принципу розумності та справедливості, на переконання суду така сума становитиме 500,00 грн. на користь позивача.

В апеляційній скарзі апелянт висловлює свою незгоду з частковим задоволенням позовних вимог, а саме з тим, що судом були стягнуті меньки суми ніж вона просила, посилається при цьому на те, що не надана оцінка доказам та не застосована ст..1194 ЦК.

Проте, з такими доводами погодись неможна, оскільки суд першої інстанції дослідив вся надані докази та надав їм належну правову оцінку, визначаючи розмір моральної шкоди, виходив з принципу розумності та справедливості. Щодо не застосування ст..1194 ЦК, то ці посилання не заслуговують на увагу, оскільки відповідно до ст.1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою відповідальність несе відповідальність лише у разі недостатності страхової виплати. Як зазначив суд першої інстанції, питання про відшкодування шкоди самою особою, відповідальність якої застрахована, вирішується залежно від висловленої нею згоди на таке відшкодування та виконання чи невиконання нею передбаченого ст. 33 Закону «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов'язку щодо письмового надання страховику, з яким укладено відповідний договір (у передбачених випадках Моторному (транспортному) страховому бюро України, далі - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого зразка. У разі відсутності такої згоди завдана потерпілому шкода підлягає відшкодуванню страховиком у межах передбаченого договором страхування страхового відшкодування.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 04 серпня 2015 року залишити без змін

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, протягом двадцяти днів може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді: