АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/6758/15 Справа № 205/8404/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - Остапенко Н. Г. Доповідач - Козлов С.П.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2015 року м. Дніпропетровськ Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого: Козлова С.П.,

суддів: Тамакулової В.О., Болтунової Л.М.,

при секретарі: Безрукавому Є.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 22 травня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи: Друга Дніпропетровська державна нотаріальна контора, Комунальне підприємство "Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації" Дніпропетровської обласної ради, про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину та визнання права власності на 1/6 частину домоволодіння в порядку спадкування за законом, -

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2014 року позивачка звернулася до суду з таким позовом, посилаючись на те, що вона є власником 1/2 частини домоволодіння по АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 22.07.2008 року та 1/3 частини цього домоволодіння на підставі укладеного 11.02.2012 року між нею та ОСОБА_3 договору купівлі-продажу частини спірного домоволодіння, відповідно до якого 1/3 частина домоволодіння належала ОСОБА_3 на підставі додаткового свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 06.09.2007 року Другою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою за реєстровим №1-1910.

31.05.2010 року рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_3 було усунуто від спадкування за законом після ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1, та встановлено, що відповідачці свідоцтва про право на спадщину за законом не видавалося, але згідно витягу про державну реєстрацію прав, видану КП «ДМБТІ» Дніпропетровської обласної ради від 11.07.2012 року, власником 1/6 частини домоволодіння є ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом.

З таких підстав, позивачка, вважаючи себе єдиною спадкоємицею за законом після смерті ОСОБА_5, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1, та уточнюючи свої позовні вимоги в ході судового розгляду справи, просила суд визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 06.09.2009 року, реєстраційний номер 1-1912, виданого Другою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою на ім'я ОСОБА_3, визнати недійсною реєстрацію права власності ОСОБА_3 на 1/6 частину домоволодіння АДРЕСА_1 та визнати за нею право власності на 1/6 частину цього домоволодіння в порядку спадкування за законом після смерті бабусі ОСОБА_5, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 22 травня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду і задовольнити її позов, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Розглянувши справу в межах доводів скарги колегія суддів вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду - скасуванню з постановленням нового рішення.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 суд виходив з того, що нею не надано доказів неправомірності видачі ОСОБА_3 свідоцтва про право на спадщину за законом або існування інших причин, з яких закон забороняв його видачу, а визнання представником відповідачки позову суд не прийняв, оскільки це суперечить закону.

З таким висновком суду повністю погодитися не можна.

Відповідно до ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

При ухваленні рішення суд зобов'язаний прийняти рішення, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами.

У рішенні суду обов'язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Проте зазначеним вимогам закону рішення суду не відповідає. Суд належним чином не з'ясував характер і суть заявлених позивних вимог, норм права, якими вони регулюються; не зазначив, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися позовні вимоги; не надав належної правової оцінки зібраним у справі доказам.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 є власником 1/2 частини будинку по АДРЕСА_1 (АДРЕСА_1 з 2012 року) на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом виданого 22.07.2008 року Другою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою, зареєстровано в реєстрі за №1-3759, та 1/3 частини цього будинку на підставі договору купівлі-продажу частини домоволодіння від 11 вересня 2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Кретовою Н.Б., зареєстровано в реєстрі за №1961, тобто 5/6 частин спірного домоволодіння належать ОСОБА_2 на праві приватної власності.

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_7, після смерті якого відкрилась спадщина на спірне домоволодіння, належне померлому на підставі свідоцтва про право власності, виданого Виконавчим комітетом Таромської селищної ради м. Дніпропетровська 27.03.1968 року, зареєстрованого в МБТІ м. Дніпропетровська за №11-136.

Згідно спадкової справи №1272/1997 після смерті ОСОБА_7 в жовтні 1997 року з заявою про прийняття спадщини звернувся його син - ОСОБА_8 та 04.07.1998 року звернулася з заявою про прийняття спадщини його донька - ОСОБА_3.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_5, яка була бабусею ОСОБА_2 та матір'ю ОСОБА_3, і після її смерті відкрилася спадщина на 1/3 частину домоволодіння, належної її чоловікові ОСОБА_7, померлому ІНФОРМАЦІЯ_2, спадкоємцем якого була його дружина ОСОБА_5, що прийняла спадщину, але не оформила своїх спадкових прав.

22 червня 2006 року ОСОБА_8 отримав свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/3 частину майна свого батька - ОСОБА_7, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2, а ОСОБА_3 було видане Другою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою свідоцтво про право на спадщину за законом від 06.09.2009 року на 1/3 частину майна ОСОБА_7, реєстраційний номер 1-1910, при цьому 1/3 частина спадкового майна залишилася відкритою за ОСОБА_5, та видане свідоцтво про право на спадщину за законом від 06.09.2009 року на 1/6 частину майна ОСОБА_7, реєстраційний номер 1-1912.

Згідно спадкової справи №580/2005 після смерті ОСОБА_5 16.05.2005 року з заявою про прийняття спадщини звернувся її син - ОСОБА_8 і 22 червня 2006 року отримав свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/2 частину майна ОСОБА_5 та 02 вересня 2007 звернулася з заявою про прийняття спадщини його донька - ОСОБА_3 і 06 вересня 2007 року отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/2 частину майна ОСОБА_5.

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 31 травня 2010 року, яке набрало чинності, ОСОБА_3 усунуто від права на спадкування за законом після ОСОБА_5, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1.

Згідно витягу про державну реєстрацію прав, видану КП «ДМБТІ» Дніпропетровської обласної ради від 11.07.2012 року, власником 1/6 частини домоволодіння по АДРЕСА_1 є ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом виданого 06.09.2007 року Другою дніпропетровською державною нотаріальною конторою.

За змістом ст. ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Частиною 1 статті 1266 ЦК України передбачено, що внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини.

Згідно ст. 1301 ЦК України, свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

В абз. 3 п. 27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" роз'яснено, що відповідно до статті 1301 ЦК свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв'язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо.

Таким чином, після усунення відповідачки за рішенням суду від права на спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 позивачка має право власності на всю частину спірного будинку в порядку спадкування за законом.

Між тим, вищенаведені обставини справи, вимоги закону та роз'яснення Пленуму Верховного Суду України суд залишив без уваги і безпідставно відмовив в задоволенні заявлених позовних вимог.

За таких обставин, рішення суду, як постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права, підлягає скасуванню з постановленням нового рішення на підставі ст. ст. 1216, 1228, 1266, 1301 ЦК України та ст. 309 ЦПК України про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом від 06.09.2009 року, реєстраційний номер 1-1912, виданого Другою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою на ім'я ОСОБА_3, та реєстрації права власності ОСОБА_3 на спірне майно, а також визнати за позивачкою право власності на 1/6 частину спірного домоволодіння в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5.

Керуючись ст. ст. 307, 309 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 22 травня 2015 року скасувати та постановити нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити.

Визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 06.09.2009 року, реєстраційний номер 1-1912, видане Другою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою на ім'я ОСОБА_3 на 1/6 частину домоволодіння АДРЕСА_1, та реєстрацію права власності ОСОБА_3 на 1/6 частину домоволодіння АДРЕСА_1, яка була здійснена на підставі цього свідоцтва.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/6 частину домоволодіння АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржене у касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Судді: