Справа № 161/9643/15-ц Провадження № 22-ц/773/1497/15 Головуючий у 1 інстанції: Рудська С.М.
Категорія: 27 Доповідач: Данилюк В. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 листопада 2015 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого судді Данилюк В.А.,

суддів Подолюка В.А., Шевчук Л.Я.,

при секретарі Вергуну Т.С.,

з участю: представника позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» про визнання кредитного договору недійсним за апеляційною скаргою відповідача публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 27 серпня 2015 року,

В С Т А Н О В И Л А:

В червні 2015 року позивач ОСОБА_2 звернувся з позовом до Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» (Далі - ПАТ «Райффайзен Банк Аваль») про визнання кредитного договору недійсним.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 15 травня 2006 року між ним та Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль», правонаступником якого є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», було укладено кредитний договір № 014/1101/26684, відповідно до якого банк на положеннях та умовах цього договору надає позичальникові кредит у вигляді не відновлювальної кредитної лінії з лімітом 145000 доларів США. Даний договір був підписаний уповноваженою особою кредитора та ним. Відповідно до пункту 3.2 договору надання кредиту в залежності від обраної програми кредитування може здійснюватися на розсуд кредитора наступним чином: на поточний рахунок позичальника; готівкою через касу кредитора; шляхом оплати за письмовою заявою позичальника наданих останнім платіжних документів. Пунктом 5.1. договору визначено, що позичальник зобов'язується здійснювати безготівковим платежем або готівкою в касу кредитора щомісячно до 15 числа кожного місяця починаючи з місяця, наступного за місяцем отримання кредиту, погашення кредиту та сплату відсотків за фактичне використання кредитних коштів. Згідно положень пункту 8.1. договору, договір набуває чинності з часу надання позичальнику кредитних коштів (частини коштів). У липні 2013 року ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» звернувся до суду з позовною заявою про стягнення з нього заборгованості за даним кредитним договором. Під час розгляду вищевказаної справи йому стало відомо, що він нібито згідно заяв на видачу готівки № 5к/5, № 5к/6 від 16 травня 2006 року отримав грошові кошти в сумі 145000 доларів США. Проте, починаючи з дати укладення договору, жодних заяв він не підписував, грошові кошти зазначені у договорі не отримував. Факт підписання заяв на видачу готівки не ним, а іншою особою підтверджується висновком експерта за результатами проведення експертного почеркознавчого дослідження № 0678 від 14 листопада 2013 року. Підтвердженням неотримання ним кредитних коштів є і відсутність здійснення ним платежів щодо погашення кредиту та сплати відсотків за користування кредитними коштами. Просить суд на підставі ст. 1051 ЦК України визнати недійсним кредитний договір № 014/1101/26684 від 15 травня 2006 року укладений між ним та Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль», правонаступником якого є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль».

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 27 серпня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» про визнання кредитного договору недійсним задоволено.

Визнано недійсним кредитний договір № 014/1101/26684 від 15.05.2006 року, укладений між ОСОБА_2 та Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль», правонаступником якого є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль».

Не погоджуючись із зазначеним рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить вказане рішення суду скасувати у зв'язку з недоведеністю обставин, що мали значення для справи, та невідповідністю висновків суду обставинам справи, порушенням судом норм матеріального і процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити повністю.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 апеляційну скаргу заперечив, просить рішення суду залишити без змін.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Статтею 203 ЦК України встановлено вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Серед таких вимог у частині 1 вказаної статті зазначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 1051 ЦК України позичальник має право оскаржити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним або були одержані у меншій кількості ніж встановлено договором.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги ОСОБА_2 про визнання кредитного договору недійсним є обґрунтованими, оскільки позивач не отримав грошові кошти, а банк відповідно не виконав умови договору щодо надання позивачу кредитних коштів, тобто реальні правові наслідки, обумовлені оспорюваним договором, для позивача не настали.

Перевіривши дані висновки, колегія суддів не може з ними погодитися, оскільки вони зроблені у зв'язку з невідповідністю висновків суду обставинам справи, неправильним застосуванням норм матеріального права і порушенням норм процесуального права.

Судом встановлено, що 15 травня 2006 року між позивачем ОСОБА_2 та Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль», правонаступником якого є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», було укладено кредитний договір № 014/1101/26684, відповідно до якого банк на положеннях та умовах цього договору надає позичальникові кредит у вигляді не відновлювальної кредитної лінії з лімітом 145000 доларів США строком до 14.05.2009 року зі сплатою 14% річних.

Зазначений договір був підписаний позичальником ОСОБА_2, що ним не заперечується та підтверджується матеріалами справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 1 жовтня 2013 року у справі за позовом ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором було встановлено, що кредитний договір № 014/1101/26684, відповідно до якого банк на положеннях та умовах цього договору надає позичальникові кредит у вигляді не відновлювальної кредитної лінії з лімітом 145000 доларів США. було укладено між сторонами, а 1 квітня 2009 року між ОСОБА_2 та банком укладено додаткову угоду №1 до кредитного договору, відповідно до якої збільшено строк кредитування до 60 місяців та збільшено строк повернення кредитних коштів до 14.03.2014 року. Цим же рішенням встановлено, що за даним кредитним договором тривалий час здійснювалося погашення кредиту, оскільки заборгованість по тілу кредиту на момент розгляду справи становила 77 333,24 долара США. Ухвалою Апеляційного суду Волинської області від 04.12.2013 року дане рішення суду залишене без змін.

Відповідно до п. 3. 2 договору надання кредиту в залежності від обраної програми кредитування може здійснюватися на розсуд кредитора наступним чином: на поточний рахунок позичальника; готівкою через касу кредитора; шляхом оплати за письмовою заявою позичальника наданих останнім платіжних документів.

Задовольняючи позов ОСОБА_2 про визнання кредитного договору недійсним, суд першої інстанції покликався на висновок експерта за результатами проведення експертного дослідження від 14.11.2013 року №0678 (а.с. 7-12), з якого слідує, що підписи від імені ОСОБА_2 в електрографічних копіях заяви на видачу готівки №К5/5 від 16.05.2006 року, заяви №5К/6 на видачу готівки від 16.05.2006 року виконані не ОСОБА_2, а іншою особою з наслідуванням підписів ОСОБА_2

На підставі зазначеного експертного дослідження суд дійшов висновку, що позивач не отримував грошові кошти, а отже, реальні правові наслідки, обумовлені оспорюваним договором, для позивача не настали.

Такий висновок суду не відповідає нормам процесуального права, так як експертне дослідження було проведено, виходячи не з оригіналів документів, тобто заяв про видачі готівки, а їх електрографічних копій, а тому дане заключення експерта не може бути належним та допустимим доказом у справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Виходячи із встановлених обставин справи, враховуючи, що договір було укладено, і умови його виконувалися, оскільки здійснювалося погашення заборгованості, що позивачем ОСОБА_2 01.04.2009 року після факту підписання заяви на видачу готівки, який мав місце 16.05.2006 року і який ним оспорюється, було укладено додаткову угоду щодо продовження дії договору, колегія суддів вважає, що останнім не було доведено своїх вимог і доводів щодо неотримання ним грошових коштів, обумовлених кредитним договором.

Отже колегія суддів приходить до висновку, що через порушення норм процесуального права та невідповідність висновків суду обставинам справи рішення суду першої інстанції підлягає до скасування з ухваленням нового рішення про задоволення позову.

На підставі 203, 215, 1051, 1054 ЦК України, керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу відповідача публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» задовольнити.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 27 серпня 2015 року в даній справі скасувати та ухвалити нове рішення.

В позові ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» про визнання кредитного договору недійсним відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: