Справа № 348/1635/14-ц
Провадження № 22-ц/779/2386/2015
Головуючий у 1 інстанції Вінтоняк М.Б. М. Б.
Суддя-доповідач Соколовський В.М.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2015 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Соколовського В.М.,

суддів: Мелінишин Г.П., Беркій О.Ю.,

секретаря Турів О.М.,

з участю: апелянта ОСОБА_2, її представника ОСОБА_3, представника позивача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2 про витребування майна з чужого незаконного володіння,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Надвірнянського районного суду від 07 листопада 2014 року,-

в с т а н о в и л а :

У липні 2014 року ОСОБА_5 звернувся з позовом до ОСОБА_2 про витребування майна з чужого незаконного володіння, отриманого нею без достатньої правової підстави.

Посилався на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько ОСОБА_6 Він є його єдиним спадкоємцем за законом. 19 лютого 2002 року ОСОБА_6 уклав із AT «Державний ощадний банк України» банківський договір пенсійного рахунку та на час смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 на банківському рахунку обліковувалась значна сума коштів. Проте ІНФОРМАЦІЯ_1, 10 грудня 2013 року та 12 грудня 2013 року, тобто після смерті ОСОБА_6, ОСОБА_2 на підставі доручення, яке ОСОБА_6 видав на її ім'я та дійсність якого припинилась у зв'язку з його смертю, зняла кошти з пенсійного рахунку батька в сумі 35 800 грн.

Посилаючись на те, що ОСОБА_2 заволоділа грошовими коштами без достатньої правової підстави, ОСОБА_5 просив витребувати з чужого незаконного володіння ОСОБА_2 на його користь грошові кошти в розмірі 35 800 грн. і стягнути понесені ним судові витрати.

Рішенням Надвірнянського районного суду від 07 листопада 2014 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 34 800 грн. та 469, 80 грн. судових витрат.

На зазначене рішення ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій посилається на його незаконність.

Апелянт вважає безпідставним посилання у рішенні суду на правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду України від 02.10.2013 року і у зв'язку з цим визначення правової підстави позову за ст.1212 ЦК, яка регулює зобов'язальні правовідносини.

Суд також помилково застосував ст.ст.247 та 248 ЦК, оскільки між сторонами не було зобов'язальних (договірних) відносин, сторони не укладали між собою будь-яких договорів.

Судом не було враховано того, що позивач як спадкоємець померлого не оформив право на спадщину, а отже він не є власником спадкового манна, в даному випадку коштів на пенсійному рахунку в банку, тому його вимоги про витребування цих коштів є безпідставними.

При цьому судом не було враховано роз'яснень, викладених у п.23 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» про те, що відповідно до статті 387 ЦК та частини третьої статті 10 ЦПК особа, яка звернулася до суду з позовом про витребування майна із чужого незаконного володіння, повинна довести своє право власності на майно, що знаходиться у володінні відповідача.

Апелянт також вказує на те, що позивач не довів незаконність заволодіння нею грошовими коштами, адже за змістом ч.5 ст. 12 ЦК добросовісність набувача презюмується.

Суд не дав оцінки поданим нею доказам того, що кошти, про витребування яких заявлено позов, є їх із спадкодавцем спільними коштами, оскільки вони прожили разом у фактичних шлюбних відносинах з 2001 року.

Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

В засіданні суду апеляційної інстанції ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_7 доводи апеляційної скарги підтримали з викладених у ній мотивів.

Представник позивача ОСОБА_4 заперечив проти задоволення апеляційної скарги та просив її відхилити, вважаючи, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим.

Вислухавши доповідача, пояснення апелянта, її представника, заперечення представника позивача, обговоривши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду зазначеним вимогам відповідає.

Судом встановлено, що 18 лютого 2002 року у відділенні ТВБВ №10008/0122 AT «Державний ощадний банк України» ОСОБА_6 відкрив пенсійний рахунок.

14 вересня 2009 року ОСОБА_6 видав на ім'я ОСОБА_2 довіреність на право розпорядження вказаним пенсійним рахунком.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 - батько позивача ОСОБА_5, помер.

10 грудня 2013 року та 12 грудня 2013 року, тобто після смерті ОСОБА_6, ОСОБА_2 на підставі доручення від 14 вересня 2009 року зняла з його пенсійного рахунку 32 000 грн. та 2 800 грн.

Згідно з довідкою Надвірнянської районної державної нотаріальної контори від 11 червня 2014 року після смерті ОСОБА_6 заведена спадкова справа №363 і спадкоємцем є його син ОСОБА_5

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_2 безпідставно заволоділа коштами банківського пенсійного рахунку ОСОБА_6 в розмірі 34 800 грн. на підставі доручення, яке через його смерть втратило чинність, та з того, що позивач ОСОБА_5 є єдиним спадкоємцем померлого за законом і вказана сума має бути витребувана від неї на підставі ст.1212 ЦК України.

Такий висновок суду є правильним, оскільки відповідає нормам чинного законодавства та ґрунтується на матеріалах справи.

Відповідно до ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Згідно з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду України від 02.10.2013 року № 6-88цс13, яка відповідно до ст.360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх суддів України, зобов'язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Об'єктивними умовами виникнення зобов'язань із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або збільшення майна у іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Суд правильно вважав, що до спірних правовідносин слід застосувати ст.1212 ЦК України, оскільки позивач, як спадкоємець за законом першої черги, має право на спадкове майно після смерті батька ОСОБА_6, а саме, на грошові кошти в сумі 34 800 грн., які без достатніх правових підстав набула відповідач, так як довіреність, на підставі якої вона зняла кошти, втратила чинність у зв'язку із смертю довірителя відповідно до ст.248 ЦК України, тому вона зобов'язана вказані кошти повернути позивачу. З огляду на те, що вказані кошти відповідач добровільно не повернула позивачу, вони підлягають стягненню в судовому порядку саме на підставі ст.1212 ЦК України.

Враховуючи викладене, суд дійшов правильного висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Посилання апелянта на те, що суд безпідставно послався у своєму рішенні на правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду України від 02.10.2013 року, неправильно визначив правову підставу позову (ст.1212 ЦК України), є надуманими та голослівними і повністю спростовуються вищенаведеним обґрунтуванням. Такими ж є посилання апелянта на помилкове застосування судом статей 247 та 248 ЦК України.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі про те, що суд не врахував того, що позивач як спадкоємець померлого не оформив право на спадщину, а отже він не є власником спадкового майна - коштів на пенсійному рахунку в банку, не заслуговують на увагу з огляду на положення статті 1296 ЦК України, якою передбачено, що відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину, та ч.5 ст.1268 ЦК України, відповідно до якої незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Що стосується доводів апелянта про те, що позивач не довів незаконність заволодіння нею грошовими коштами, адже за змістом ч.5 ст. 12 ЦК добросовісність набувача презюмується, то такі доводи є безпідставними, оскільки суд правильно встановив, що відповідач зняла кошти з пенсійного рахунку на підставі довіреності, яка втратила чинність у зв'язку із смертю довірителя відповідно до ст.248 ЦК України, тому такі дії є незаконними, та регулюються статтею 1212 ЦК України.

Доводи апелянта про те, що суд не дав оцінки поданим нею доказам того, що кошти, про витребування яких заявлено позов, є їх із спадкодавцем спільними коштами, оскільки вони прожили разом у фактичних шлюбних відносинах з 2001 року, не можуть бути підставою для скасування рішення, адже у порушення ст.60 ЦПК України відповідач не довела, що зняті нею з пенсійного рахунку ОСОБА_6 кошти є об'єктом їхньої спільної сумісної власності.

Отже, викладені в апеляційній скарзі доводи не спростовують правильних висновків суду.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, розглянувши справу в межах заявленого позову та в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що фактичні обставини справи судом першої інстанції з'ясовано всебічно та повно, дано їм вірну правову оцінку, а рішення судом ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, тому підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст.307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Надвірнянського районного суду від 07 листопада 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий В.М. Соколовський

Судді: Г.П. Мелінишин

О.Ю. Беркій