Справа № 740/1761/15 Провадження № 22-ц/795/1655/2015 Категорія -цивільнаГоловуючий у I інстанції -Бережняк В. Д. Доповідач - Хромець Н. С.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 вересня 2015 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіХромець Н.С.
суддів:Горобець Т.В., Острянського В.І.
при секретарі:Мартиновій А.В.
за участю:позивача ОСОБА_5, його представника адвоката Луєнка Ю.В., відповідача ОСОБА_7

Розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Чернігові апеляційну скаргу ОСОБА_5 на рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 17 липня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_7 по визнання такою, що втратила право на користування житловим приміщенням,

в с т а н о в и в:

Рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 17 липня 2015 року у позові відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач просить рішення місцевого суду скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення його вимог повністю, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин, що мають значе6ння для справи і невідповідність висновків суду обставинам справи. Зокрема, позивач посилається на порушення судом норм ст.ст. 60,1, 184, 64, 59 ЦПК України. Крім того, позивач вказує, що висновок суду про проживання відповідача у квартирі в період шестимісячного терміну до моменту подачі в суд заяви не відповідає фактичним обставинам справи.

У судовому засіданні позивач та його представник підтримали апеляційну скаргу. Відповідач скаргу не визнала, пояснивши, що вона проживає у спірній квартирі, несе витрати по оплаті комунальних послуг, а позивач створює ї перешкоди у користуванні житлом.

Вислухавши доповідь судді, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Відмовляючи у позові про визнання ОСОБА_7 такою, що втратила право на користування квартирою АДРЕСА_1, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач проживала у спірному житловому приміщенні впродовж шестимісячного терміну перед пред'явленням позову з підстав, передбачених ст. 71 ЖК УРСР, а тому відсутні підстави для визнання її такою, що втратила право на житло.

Такі висновки суду відповідають встановленим обставинам і вимогам закону, виходячи з наступного.

По справі встановлено, що відповідачка у 2002 році вселилась у спірну однокімнатну квартиру в якості члена сім'ї позивача (дружина). У лютому 2006 року шлюб між сторонами було розірвано. Після розірвання шлюбу між сторонами виник спір з приводу користування житлом, про що свідчать неодноразові звернення обох сторін до суду з позовами і судові рішення про відмову у визнанні відповідача такою, що втратила право користування квартирою від 25 вересня 2006 року, про вселення відповідача у квартиру від 31 січня 2007 року, про усунення перешкод у користуванні квартирою відповідачу з боку позивача від 15 листопада 2007 року, про виселення з квартири особи, яка вселилась без згоди відповідачки, від 03 червня 2006 року та про вселення відповідачки до спірного жилого приміщення від 03 липня 2009 року (а.с. 64, 61, 97, 107, 94, 112), а також вирок Ніжинського міськрайонного суду від 12 червня 2008 року (а.с. 56-60).

Відповідно до ст. 71 ЖК УРСР, на яку посилається позивач, як на правову підставу для визнання відповідача такою, що втратила право на користування спірною квартирою, при тимчасовій відсутності члена сім'ї наймача або колишнього члена сім'ї, за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців, а у випадку поважності причин такої відсутності цей строк може бути продовженим. Предметом доказування при вирішенні спору про визнання особи такою, що втратила право на користування житлом, є факт безперервної відсутності цієї особи більше шести місяців без поважних причин. Суд першої інстанції, проаналізувавши докази по справі у їх сукупності, прийшов до правильного висновку про недоведеність факту безперервної відсутності відповідачки у спірному житловому приміщенні більше шести місяців без поважних причин. Посилання позивача на акти обстеження квартири, складені комісією Об'єднання мешканців багатоквартирного будинку «Надія» від 17 липня 2014 року, від 06 жовтня 2014 року та від 29 січня 2015 року (а.с. 6-11), суд обґрунтовано не визнав достатніми підставами для висновку про проживання відповідачки у квартирі. В актах не зазначено з яких достовірних відомостей виходила комісія, роблячи висновок про не проживання відповідачки понад п'ять років. Крім того, в актах зазначено про наявність у квартирі речей, які належать відповідачці, та висновок комісії про те, що остання цими речами не користується. Однак, з таких даних неможливо прийти до висновку про достовірне підтвердження відсутності відповідачки у спірному житловому приміщенні понад шість місяців. Довідку ОМББ «Надія» від 19 лютого 2015 року (а.с. 5) також не може бути визнана безспірним доказом не проживання відповідачки у спірній квартирі. Цією ж установою 20 травня 2015 року ОСОБА_7 видана довідка про те що вона зареєстрована і постійно проживає за адресою АДРЕСА_1 (а.с. 42).

Посилання позивача на невідповідність наданих відповідачкою доказів, зокрема копій довідок ОМББ «Надія», вимогам ст. 64 ЦПК України не дають підстав для задоволення апеляційної скарги. Позивач не заперечує факту наявності у спірній квартирі речей відповідачки, її намагань вселитись та конфлікту між сторонами з приводу користування житлом. Позбавлення особи права користування житловим приміщенням є крайньою формою втручання у право на житло і може бути здійснене лише за наявності доказів, які безспірно підтверджують наявність обставин наслідком яких є втрата особою такого права.

Посилання позивача в апеляційній скарзі на те, що відповідачка постійно, щонайменше з серпня 2014 року, постійно проживає в с. Леонідівка Ніжинського району разом з чоловіком ОСОБА_8 також на дають підстав для скасування правильного по суті спору рішення суду, оскільки позов з підстав, передбачених ст. 107 ЖК УРСР, не заявлявся і ці обставини не були предметом дослідження в суді першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити. Рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 17 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:Судді: