РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2015 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Закарпатської області в складі:

головуючого судді: Бондаренка Ю.О.

суддів: Павліченко С.В. Собослой Г.Г.,

при секретарі: Чейпеш С.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 27 квітня 2015 року , -

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ПАТ «Закарпаттяобленерго» яким просила стягнути заборгованість із заробітної плати, середній заробіток за час вимушеного прогулу та моральну шкоду. Вимоги мотивовані тим, що з 11.09.2013 року по 31.12.2014 року позивачка працювала на посаду головного економіста ПАТ «Закарпаттяобленерго». На час її звільнення позивачці нараховано, але не виплачено в період з 11.09.2013 року по 31.12.2013 року 2586,48грн. Заробітна плата ОСОБА_1 в листопаді та грудні 2013 року склала 21224,72грн., середньомісячний заробіток позивачки за останні два місяці становив 493,60грн. У зв'язку з цим, просить суд задовольнити позовні вимоги, та, винести рішення, яким стягнути з ПАТ «Закарпаттяобленерго» на користь ОСОБА_1 заборгованість із заробітної плати в сумі 2586,48грн., середній заробіток за час вимушеного прогулу в період з дня звільнення 31.12.2013 і по день постановлення судом рішення, виходячи з середньоденного заробітку 493,60грн.

В подальшому позивачка та її представник зменшували та збільшували позовні вимоги, просили суд винести рішення, яким стягнути з ПАТ «Закарпаттяобленерго» на користь ОСОБА_1 заборгованість із заробітної плати в сумі 2586,48грн., середній заробіток за час вимушеного прогулу в період з дня звільнення 31.12.2013 і по день постановлення судом рішення, виходячи з середньоденного заробітку 415,17грн., 2000грн. моральної шкоди та допустити негайне виконання рішення суду (т.1 а.с.37,т.2 а.с.11).

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 27 квітня 2015 року в задоволені позову - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду позивач ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права та просить зазначене судове рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким його позов задовольнити.

В обґрунтування вимог скарги, апелянт вказує на те, що шкода заподіяна підприємству в період дії трудового договору який припинив свою дію 06.09.2013 року. З наказами про утримання коштів з заробітної плати не ознайомлювалась і дозволів не давала. Крім того наказ № 295 від 28.11.2006 року втратив свою чинність з дня винесення наказу № 234 від 20.05.2011 р., який в свою чергу втратив чинність з дня винесення наказу № 66 від 06.03.2013 року. Заяви про надання згоди на утримання грошей, про ознайомлення з рахунками на оплату послуг мобільного зв'язку позивач не писала. Службовий мобільний зв'язок, за твердженням позивачки, остання використовувала в робочий час. Крім того працівники несуть матеріальну відповідальність у розмірі не більше свого середньомісячного заробітку і відрахування проводиться на підставі наказів (розпоряджень) уповноваженого органу. Жодного наказу про стягнення коштів до неї не доводився.

В судовому засіданні апелянт та її представник підтримали апеляційну скаргу і просили задовольнити,з підстав вказаних в апеляційній скарзі, вказуючи , що саме утримання заробітної плати відбулось з грубим порушенням вимог трудового законодавства .

Представник ПАТ "Закарпаттяобленерго" в судовому засіданні просив залишити рішщення суду першої інстанції в силі зазначаюяи, що утримання грошей відбулось в результаті використання апелянтом засобів стільникового зв'язку в неробочий час, а тому відповідно до укладеного договору між "Закарпатобленерго" та ЮМС, відповідач як особа що користувалась цим зв'язком, зобов'язана погасити заборгованість. Окресмого розпоряджження щодо стягнення грошей з апелянта не видавалось.

Заслухавши доповідача, осіб, які приймали участь у судовому засіданні, дослідивши подані документи та матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, колегія суддів судової палати приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 на підставі наказу голови правління Акціонерної енергопостачальної компанії "Закарпаттяобленерго" від 02.09.1998 року призначена на посаду головного економіста (т.2а.с.25). Наказом генерального директора ПАТ "Закарпатобленерго" № 832-К, головного економіста ОСОБА_1 звільнено з роботи 06.09.2013 року за угодою сторін п1.ст.36 КЗпП України (а.с.3). 11 вересня 2013 року наказом генерального директора ПАТ "Закарпатобленерго" № 846-К ОСОБА_1 прийнята на роботу головним економістом, за строковим трудовим договором з 11.09.2013 р. по 31.12.2013 р. (а.с.4). 31.12.2014 року наказом генерального директора ПАТ "Закарпатобленерго" № 1185-к, ОСОБА_1 звільнено з роботи у зв'язку з закінченням строку трудового договору.

17 вересня 2003 року СП "Український мобільний зв'язок" та ВАТ ЕК "Закарпаттобленерго" уклали корпоративну угоду про надання стільникового радіотелефонного зв'язку, згідно відповідних тарифів (т.1 а.с.229-232).

22.12.2005 року ОСОБА_1 отримала телефон Нокіа 6030 зі службовим номером НОМЕР_1., про що розписалась в журналі (т.1 а.с.22).

Відповідно до наказу № 295 від 28.11.2006 року "Про перехід в тарифний пакет "Новий бізнес", для зменшення витрат компанії на послуги стільникового зв'язку, посилення відповідальності працівників було встановлено ліміт на всі послуги стільникового зв'язку ЮМС і дзвінки здійснені не в службових цілях на номери корпоративної мережі понад встановлений ліміт, що не входять в корпоративну мережу і.т.д. вважати розмовами, що здійснені понад встановленого ліміту і підлягають оплаті як не службові за рахунок працівника, шляхом вирахування вартості розмов (а.с.14). Згідно додатку №1 до наказу № 295, ліміт пакетних хвилин для вихідних дзвінків складає 167 хвилин (а.с.15).

У відповідності до поданої ОСОБА_1 заяви від 06.12.2006 року за № б/н остання просить вираховувати з її заробітної плати вартість послуг службового стільникового зв'язку, використаних понад ліміт, встановлений в мережі Українського мобільного зв'язку з 01.12.2006 року (а.с.16).

Судом першої інстанції також було встановлено, що 31.03.2013 року, ПрАТ «МТС УКРАЇНА» виставлено до оплати рахунок за № . Згідно даного рахунку вбачається, що протягом розрахункового періоду з 01.03.2013 року по 31.03.2013 року номер телефону НОМЕР_1 (яким користувалась ОСОБА_1. ) перевищено ліміт використання стільникового зв'язку на загальну суму 7 777,57 грн. без ПДВ І ПФ, зокрема: вихідні дзвінки по Україні на суму 4,96 без ПДВ І ПФ, вихідні дзвінки абонентам інших мобільних операторів на суму 100,15 грн. без ПДВ І ПФ та контент - послуги: SMS, USSD, MMS, WAP, довідкові, розважальні та інші сервіси за спеціальними цінами на суму 7 762,46 без ПДВ І ПФ. Згадана сума за березень 2013 року за контент - послуги: SMS, USSD, MMS, WAP, довідкові, розважальні та інші сервіси за спеціальними цінами з ПДВ І ПФ становить 9 872,21 грн. 30.04.2013 року, ПрАТ «МТС УКРАЇНА» виставлено до оплати відповідачеві рахунок за № . Згідно даного рахунку вбачається, що протягом розрахункового періоду з 01.04.2013 року по 30.04.2013 року позивачем перевищено ліміт використання стільникового зв'язку на загальну суму 1 354,12 грн. без ПДВ І ПФ, зокрема: вихідні дзвінки по Україні на суму 0,7 без ПДВ І ПФ, вихідні дзвінки абонентам інших мобільних операторів на суму 8,15 грн. без ПДВ І ПФ, вихідні дзвінки абонентам МТС та МТС Передоплата на суму 0,83 грн. без ПДВ І ПФ, вихідні дзвінки з Корпоративної Мережі-Базової на мережу МТС та контент-послуги: SMS, USSD, MMS, WAP, довідкові, розважальні та інші сервіси за спеціальними цінами на суму 1 344,34 без ПДВ І ПФ. Згадана сума за квітень 2013 року за контент - послуги: SMS, USSD, MMS, WAP, довідкові, розважальні та інші сервіси за спеціальними цінами з ПДВ І ПФ становить 1714,27грн. (а.с.17-20). Вартість послуг службового стільникового зв'язку, використаних ОСОБА_1 понад встановлений ліміт становить 11 586,48 грн.

З рахунками позивач була ознайомлена 02.04.2013 року (а.с.203).

Під прямою дійсною шкодою розуміють втрату, погіршення або зниження цінності майна, необхідність для підприємства, установи, організації провести затрати на відновлення, придбання майна чи інших цінностей або провести зайві, тобто викликані внаслідок порушення працівником трудових обов'язків, грошові виплати.

Згідно ст. 138 КЗпП України для покладення на працівника матеріальної відповідальності за шкоду власник або уповноважений ним орган повинен довести наявність умов, передбачених статтею 130 цього Кодексу.

Згідно ч.1 ст. 130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків.

Частиною 5 ст. 130 КЗпП України передбачено, що працівник, який заподіяв шкоду, може добровільно покрити її повністю або частково.

ОСОБА_1, звернулась до Генерального директора ПАТ "Закарпаттяобленерго" з заявою в якій просила здійснити реструктуризацію боргу за послуги мобільного зв'язку в сумі 9872,21 грн. на 7 місяців (а.с.21)

З наданої роздруківки повідомлень здійснених з номеру НОМЕР_1 вбачається що вони здійснені, як в робочий час та і в неробочий і не мають ніякого відношення до виконання відповідачем трудових обов'язків (а.с. 100-184). З повідомлень вбачається що позивачка брала активну участь в акціях які проводило МТС (а.с.100-184, 188-202).

За таких обставин 11586,48 грн. є шкодою, що заподіяна товариству внаслідок порушення позивачем трудових обов'язків (щодо використання мобільного зв'язку виключно в робочих цілях в межах ліміту).

Відповідно до п.7 ч.1 ст. 134 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли шкоди завдано не при виконанні трудових обов'язків.

Відповідно до довідки про розмір заробітної плати перевищує середньомісячний заробіток, то відповідно до ч.3 ст. 136 УКЗпП України покриття шкоди провадиться шляхом подання власником або уповноваженим ним органом позову до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду.

Спричинена шкода перевищує середній місячний заробіток ОСОБА_1, в зв'язку з чим, відповідно до приписів ч.4 ст. 136 КЗпП України провадиться шляхом подання власником або уповноваженим ним органом позову до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду.

Будь-яких рішень суду з приводу покриття шкоди матеріали справи не містять.

За таких обставин, утримання з ОСОБА_1 суми в розмірі 2586,48 грн. відбулось з порушенням порядку покриття шкоди, заподіяної працівником, а тому вимоги позивачка в частині стягнення з ПАТ "Закарпаттяобленерго" утриманої суми підлягає задоволенню.

В позовній заяві як підставу для задоволення позовних вимог, ОСОБА_1 посилається на ст. ст. 116, 117 КЗпП України.

Згідно із ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

З приводу невиплачених грошей у сторін виник спір, підприємство стягнуло дані кошти в рахунок спричиненої позивачем шкоди і за твердженням представника, будь-яких заборгованостей належних ОСОБА_1 сум підприємство не має. В свою чергу ОСОБА_1 вказує на те, що вона не спричиняла підприємству шкоду, а кошти в розмірі 2586,48 грн., утримані з неї безпідставно та незаконно.

Статті 116 та 117 КЗпП України віднесені до глави VII «Оплата праці» Кодексу Законів України про Працю. За своєю суттю невиплата власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум не є тотожнім з утриманням грошових коштів за спричинену матеріальну шкоду, яка регулюється главою ІX " Гарантії при покладенні на працівників матеріальної відповідальності за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації".

Таким чином, нарахування і після цього утриманні грошей, та проведення з працівником остаточного розрахунку, не відноситься до невиплат з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум тому положення ст. 116, 117 КЗпП України доданих правовідносин не застосовуються.

Твердження апелянта про те, що вона надані відповідачем заяви від її імені вона не підписувала і є підробленими, жодними доказами не підтверджено.

Відповідно до ст.. 309 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є порушення або неправильне застосування норм матеріального права.

З врахуванням викладеного, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню а рішення Ужгородського міськрайонного суду від 27.04.2015 року в частині відмови в стягненні 2586,48 грн. - скасуванню з ухвалення в цій частині нового рішення про задоволення позовних вимог.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст.209, 218, 303, 307, 309, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів судової палати, -

р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 27 квітня 2015 року в частині відмови в стягненні заборгованості у заробітній платі скасувати і в цій частині ухвалити нове рішення.

Стягнути з ПАТ «Закарпаттяобленерго» ідентифікаційний код 00131529 на користь ОСОБА_1 ідентифікаційний номер НОМЕР_2 заборгованість в сумі 2586,48грн.

В іншій частині рішення Ужгородського міськрайонного суду від 27.04.2015 року - залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржено у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Судді