У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 жовтня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,

суддів: Ізмайлової Т.Л., Мартинюка В.І.,

Мостової Г.І., Наумчука М.І.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на заочне рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 18 березня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 14 травня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2013 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з указаним позовом. Зазначало, що 16 травня 2008 року між банком та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір, за умовами якого позичальник отримав кредит у розмірі 3 000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 24 % річних із кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Враховуючи, що позичальник не належним чином виконує зобов'язання за кредитним договором, просило задовольнити позов.

Заочним рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 18 березня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 14 травня 2015 року, позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість у розмірі 6 874 грн 16 коп. Вирішено питання про розподіл судових витрат. В іншій частині в задоволенні позову відмовлено.

ОСОБА_3 звернувся до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ із касаційною скаргою, в якій просить оскаржувані судові рішення скасувати, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив із того, що позивачем пропущено спеціальний строк позовної давності щодо стягнення неустойки в один рік. Позовні вимоги про стягнення заборгованості по тілу кредиту та процентів є обґрунтованими та підлягають задоволенню, оскільки позовна давність щодо них не пропущена.

Проте погодитись із такими висновками судів не можна.

Судами встановлено, що 16 травня 2008 року між банком та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір, який складається із Заяви позичальника, Пам'ятки клієнта, Умов та Правил надання банківських послуг, Тарифів, за умовами якого позичальник отримав кредит у розмірі 3 000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 24 % річних із кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідно до п. 6.5 Умов позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, процентами за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором.

Згідно із п. п. 3.1.1, 5.4 Правил користування платіжною карткою граничний строк дії картки (місяць і рік) указано на ній і вона дійсна до останнього дня такого місяця. Строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі - останнім днем місяця, вказаного на картці.

У заяві на отримання кредиту встановлено, що розмір щомісячного платежу складає 420 грн.

Апеляційний суд виходив з того, що строк дії виданої відповідачу картки закінчився у січні 2012 року.

Оскільки сторони визначили погашення кредиту щомісячними платежами, то перебіг позовної давності починається стосовно кожної окремої частини щомісячних платежів.

З долученого до справи розрахунку заборгованості вбачається, що заборгованість по процентах нараховувалась позивачем з 2008 року і у визначеному банком розмірі з цього часу і до подання позову вона стягнута судом.

Вважаючи, що позовна давність строком у три роки не пропущена, суди не звернули уваги на те, що позов подано 25 листопада 2013 року, отже позивач не пропустив позовну давність щодо стягнення тих платежів, обов'язок по сплаті яких виник у відповідача з 25 листопада 2010 року.

Між тим, рішеннями судів стягнуто заборгованість по сплаті процентів і до цієї дати, у зв'язку з чим погодитись із зробленими в цій частині в рішеннях судів висновками неможливо.

При цьому не було враховано, що строк дії картки не впливає на початок перебігу позовної давності по таких платежах.

Відповідно до ч. 3 ст. 335 ЦПК України суд не обмежений доводами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Як зазначав позивач, унаслідок неналежного виконання відповідачем зобов'язань за кредитним договором виникла заборгованість у розмірі 14 222 грн 62 коп., яка складається із заборгованості: за кредитом - 1 426 грн 81 коп., процентами - 5 447 грн 35 коп., комісією - 6 195 грн, штрафом (фіксована частина) - 500 грн, штрафом (процентна складова) - 653 грн 46 коп.

Висновки суду першої інстанції про те, що нарахування банком неустойки за неналежне виконання зобов'язання за кредитним договором за період, що перевищує 12 місяців з часу виникнення права на позов, є порушенням ч. 2 ст. 258 ЦК України, безпідставні.

Та обставина, що до вимог про стягнення неустойки встановлена спеціальна позовна давність в один рік не обмежує періоду нарахування неустойки у вигляді пені, вона нараховується за весь період прострочення платежу, виконання обов'язку по сплаті якого забезпечувалось таким видом неустойки.

Між тим, у справі відсутні дані про те, що виконання зобов'язань за укладеним між сторонами кредитним договором забезпечувалось неустойкою у формі пені.

З матеріалів справи вбачається, що неустойка за неналежне виконання зобов'язань була встановлена у формі штрафу.

Порядок нарахування пені і штрафу відрізняються, - коли пеня нараховується за весь період прострочення, то штраф за конкретне допущене порушення.

Таке впливає на обрахування початку перебігу і закінчення позовної давності щодо вимог про стягнення пені і штрафу.

Крім того, до ухвалення рішення судом першої інстанції заява ОСОБА_3 про застосування позовної давності не подавалась.

Без заяви сторони у спорі ні загальна, ні спеціальна позовна давність застосовуванню не підлягає, а, відповідно, суд не може застосувати її за власною ініціативою при вирішенні спорів на підставі норм ЦК України (ч. 4 ст. 267 цього Кодексу).

Такий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 24 червня 2015 року у справі № 6-738цс15, який відповідно до ст. 360-7 ЦПК України підлягає врахуванню судами загальної юрисдикції при вирішенні справи в частині норми права, яка підлягає застосуванню до спірних правовідносин, щодо застосування якої зроблено цей висновок.

Вирішуючи спір, суди на зазначені положення норм матеріального права уваги не звернули, не врахували, що комісія, у стягненні якої відмовлено, не відноситься до неустойки.

Наведені порушення норм процесуального права (ст. ст. 10, 60, 179 ЦПК України) унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, тому судові рішення не можна визнати законними та обґрунтованими, в зв'язку з чим вони підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

При новому розгляді справи суду необхідно врахувати наведене, запропонувати відповідачу подати докази щодо строку дії виданої йому картки, оскільки строк її дії зазначений позивачем ним заперечується.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Заочне рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 18 березня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 14 травня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов
Судді:Т.Л. Ізмайлова В.І. Мартинюк Г.І. Мостова М.І. Наумчук