ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОСОБА_1 ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 210/1204/15-ц
Провадження № 2/210/1081/15
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
"15" вересня 2015 р.
Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі головуючого судді Чайкіної О.В., при секретарі Севанян М.Б., за участі сторін: не зявилися, розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку ч. 2 ст. 197 ЦПК України цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення майнової та моральної шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -
Позивач в судове засідання не з'явився, надіслав на адресу суду заяву у якій просить суд розглядати справу у відсутність представника позивача, на позовних вимогах наполягає, проти заочного рішення не заперечує.
Відповідач у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило.
Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений, і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.
Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно Постанови Дзержинського районного суду від 05.11.2014 року по справі № 210/5830/14-п, яка вступила у законну силу, 23 вересня 2014 року відповідач ОСОБА_3, керуючи автомобілем НОМЕР_1 , порушуючи ПДР (п.10.1, п.16.6), скоїв дорожньо-транспортну пригоду, внаслідок чого автомобіль НОМЕР_2, яким керував ОСОБА_4 , отримав механічні пошкодження . Після скоєного ОСОБА_3 залишив місце ДТП, чим порушив п.2.10 «а» ПДР України (а.с.5, 9).
Відповідно до ч.4 ст.61 ЦПК України постанова судді у справі про адміністративне правопорушення є обов'язковою для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.
Згідно зі ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема є втрати, яких особа зазнала у звязку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.
Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду передбачені ст. 1166 ЦК України. Відповідно до цієї правової норми шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала, за наявності її вини.
Таким чином, єдиною підставою цивільно-правової відповідальності за заподіяння шкоди є правопорушення, що включає такі елементи, як шкода, протиправність поведінки, причинний звязок між ними, а також за виключенням передбачених законом випадків, вина заподіювача шкоди, тобто відшкодуванню підлягає тільки та шкода, яка є обєктивним наслідком протиправної дії чи бездіяльності.
Згідно ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій основі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Правила відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, визначені в статті 1188 ЦК України. Відповідно до цієї правової норми шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується;за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.
Згідно з п. 4 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.
Аналізуючи встановлені в судовому засіданні обставини суд відзначає, що відповідно до ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Частиною 1 ст. 1167 Ц України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
З урахуванням викладеного, оскільки встановлено, що внаслідок неправомірних дій відповідача потрапив у дорожньо-транспортну пригоду і був пошкоджений автомобіль, яким керував позивач, сам позивач при цьому зазнав психологічного стресу, обєктивно обумовленого обставинами події, в звязку з чим слід визнати наявність передбачених законом підстав для відшкодування завданої моральної шкоди.
Таким чином, вина Відповідача у спричиненні ДТП не підлягає додатковому доведенню в силу ч. 4 ст. 61 ЦПК України.
При цьому у Відповідача - водія ОСОБА_3 був відсутній поліс обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності на автомобіль ВАЗ 2101 н.з. Э9330ДН, що доводиться листом Відділом ДАІ ОСОБА_1 від 13.03.2015 року (а.с.9) у звязку з чим Позивач позбавлений права вимоги страхової виплати в порядку ст. 979 ЦК України.
За ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Відповідно до ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За ст.59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Частинами 1, 4 ст. 60 ЦПК встановлено, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, установлених ст. 61 цього Кодексу.
Враховуючи вищевикладене, позивачем належними та допустимими доказами доведено позовні вимогу, у звязку з чим є всі підстави для задоволення позову.
Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати.
Позивачем при поданні позовної заяви сплачений судовий збір в сумі 646,55 грн. (а.с.1), витрати на авто товарознавчу експертизу у сумі 1500,00 грн. (а.с.13), витрати на авто евакуатор у сумі 400,00 грн. (а.с.14), а також витрати на правову допомогу у розмірі 2500,00 грн. (а.с.11), що підтверджується відповідними квитанціями.
Керуючись ч.1 ст. 1191 Цивільного Кодексу України, ст.ст. 10, 11, 208, 209, 212, 213-215, 218 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення майнової та моральної шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди задовольнити в повному обсязі.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк, протягом якого розглядалася заява, не включається до строку на апеляційне оскарження рішення.
Заочне рішення може бути оскаржено позивачем в загальному порядку.
Рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному суді Дніпропетровської області через Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя: О. В. Чайкіна