Справа № 183/3177/15
Провадження № 2/183/2138/15
У Х В А Л А

17 вересня 2015 року Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Майної Г. Є.,

з секретарем Данильченко Т. В.,

з участю: представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3 ,

представника відповідача ОСОБА_4 ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Новомосковську Дніпропетровської області заяву представника відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3 про зупинення провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 про застосування реституції, як наслідок недійсності оспорюваного правочину, -

В С Т А Н О В И В:
Позивач звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 про застосування реституції, як наслідок недійсності оспорюваного правочину, в якому просить солідарно стягнути з відповідачів на її користь грошові кошти у розмірі 74 367,03 грн.

07 вересня 2015 року на адресу суду надійшла заява представника відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3 про зупинення провадження у зазначеній цивільній справі, в якому останній просить зупинити провадження у справі до припинення перебування відповідача у складі Збройних Сил України, з підстав, передбачених п. 3 ч. 1 ст. 201 ЦПК України, оскільки відповідач призваний на військову службу в період мобілізації в особливий період та направлений для проходження військової служби до Ленінського РВК м. Дніпропетровська.

Представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 в судовому засіданні свою заяву підтримав та просив її задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в ній.

Представник позивача ОСОБА_7 поклалася на розсуд суду.

Представник відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_5 заперечувала проти задоволення заяви про зупинення провадження у справі, посилаючись на те, що у розгляді справі бере участь представник відповідача ОСОБА_2 , жодних питань, відповіді на які може надати лише особисто відповідач ОСОБА_2 , під час розгляду справи не виникло.

Суд, вислухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.

У пункті 33 (абз.1, 3) постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз`яснено, що суд зупиняє або закриває провадження у справі чи залишає заяву без розгляду з підстав, передбачених відповідно статтями 201, 202, 205, 207 ЦПК, перелік яких є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.

Суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у випадках, передбачених статтею 201 ЦПК, а за наявності підстав, визначених статтею 202 ЦПК, має право як на зупинення, так і на відмову в задоволенні такої заяви.

Згідно з вимогами п. 3 ч. 1 ст. 201 ЦПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі перебування позивача або відповідача у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 202 ЦПК України передбачено, що суд може за заявою особи, яка бере участь у справі, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі у випадку перебування сторони на строковій військовій службі або альтернативній (невійськовій) службі не за місцем проживання.

Статтею 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» передбачено, що воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Правовою основою введення воєнного стану є Конституція України, цей Закон, інші закони України та Указ Президента України про введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях, затверджений Верховною Радою України (ст. 3 Закону України «Про правовий режим воєнного стану»).

Відповідно до ч. 1 ст. 39 Закону України «Про загальний військовий обов`язок і військову службу» рішення про загальну або часткову мобілізацію та введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях приймається Президентом України у разі загрози нападу, небезпеки державній незалежності України.

Аналогічна норма закріплена і у ст. 5 Закону України «Про правовий режим воєнного стану».

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» мобілізація - це комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно - рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.

Згідно зі ст. 1 Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 14 січня 2015 року № 15/2015 з метою підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань України на рівні, що гарантує адекватне реагування на загрози національній безпеці держави, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пунктів 1, 17, 20 частини першої статті 106 Конституції України постановлено оголосити та провести протягом 2015 року часткову мобілізацію у три черги протягом 210 діб із дня набрання чинності цим Указом.

Як вбачається з довідки, виданої Ленінським районним військовим комісаріатом м. Дніпропетровська № 4388/3 від 25 серпня 2015 року, ОСОБА_2 відповідно до наказу військового комісара Ленінського РВК Дніпропетровської області від 13 липня 2015 року № 101 призваний на військову службу під час мобілізації, в особливий період та направлений для проходження військової служби до Ленінського РВК м. Дніпропетровська (а.с. 66).

Однак надана відповідачем довідка не свідчить про переведення Ленінського РВК м. Дніпропетровська, де проходить військову службу ОСОБА_2 , на організацію і штати воєнного часу або перебування відповідача у зоні АТО.

Інших належних та допустимих доказів на підтвердження даного факту відповідачем суду не надано.

За таких обставин, суд приходить до висновку про відсутність підстав для зупинення провадження у справі відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 201 ЦПК України.

Також суд враховує, що відповідач ОСОБА_2 не перебуває на строковій військовій службі або альтернативній (невійськовій) службі не за місцем проживання, а тому підстави для зупинення провадження відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 202 ЦПК України відсутні.

Крім того, відповідно до вимог ч. 2 ст. 202 ЦПК України суд не зупиняє провадження у випадках, встановлених пунктами 1-3 частини першої цієї статті, якщо відсутня сторона веде справу через свого представника.

Як вбачається з матеріалів справи, 22 червня 2015 року ОСОБА_2 видав довіреність на ім`я ОСОБА_3 , що посвідчена приватним нотаріусом Новомосковського міського нотаріального округу Бака О. В. та зареєстрована в реєстрі за № 1721, якою уповноважив останнього бути його представником в судових органах України будь-якої інстанції, з усіма правами, які надані законом позивачу, відповідачу, третій особі, потерпілому. Ця довіреність видана строком на п`ять років та дійсна до 22 червня 2020 року.

На підставі вказаної довіреності представник ОСОБА_2 ОСОБА_3 бере участь у даній справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 249 ЦК України особа, яка видала довіреність, за винятком безвідкличної довіреності, може в будь-який час скасувати довіреність або передоручення. Відмова від цього права є нікчемною.

Однак відповідач ОСОБА_2 не надав суду належних та допустимих доказів того, що вказана вище довіреність ним скасована.

З огляду на викладене, суд вважає, що заява ОСОБА_2 задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 201-202, 210 ЦПК України, суд,
У Х В А Л И В:
У задоволенні заяви ОСОБА_2 про зупинення провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 про застосування реституції, як наслідок недійсності оспорюваного правочину - відмовити.

Ухвала окремо від рішення оскарженню не підлягає.

Суддя Г.Є. Майна