АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2015 року Апеляційний суд Дніпропетровської області в складі:

Головуючого судді: Повєткіна В.В.

суддів: Рудь В.В., Ткаченко І.Ю.

при секретарі: Левцунову І.В.

Розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 10 квітня 2014 року

за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди завданої у наслідок залиття квартири, -

В с т а н о в и в :

У жовтні 2013 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом ОСОБА_2 про відшкодування шкоди завданої у наслідок залиття квартири посилаючись на те, що вона на підставі договору купівлі-продажу від 13.07.2005 року є власницею квартири по АДРЕСА_1 яку 29.07.2013 року було залито з вини відповідача, яка мешкає в квартирі по АДРЕСА_2, чим було спричинено позивачу матеріальну шкоду. У добровільному порядку відповідач не бажає відшкодовувати позивачу спричинену шкоду. Уточнивши позовні вимоги, позивач просив суд, стягнути на її користь з відповідача в компенсацію спричиненої матеріальної шкоди на ремонт залитої квартири в розмірі 81.403,00 грн.; стягнути на її користь з відповідача компенсацію витрат на проведення експертної оцінки суми матеріальної шкоди у розмірі 1.860,00 грн. (т.1 а.с.2-5, 85-87).

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 10 квітня 2014 року позовні вимоги задоволено частково, з відповідача на користь позивача у рахунок відшкодування матеріальної шкоди внаслідок залиття квартири стягнуто 81.403,00 грн., в решті в позові - відмовлено (а.с.139-142).

В апеляційній скарзі (а.с.146-151) ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати, як необґрунтоване і ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, та ухвалите нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог, оскільки:

- судом не було залучено до участі справи КЖЕП № 10, а в задоволенні клопотання відповідача про його залучення судом в його задоволенні було безпідставно відмовлено;

- суд відмовив в задоволенні клопотання відповідача про витребування доказів, заяви про виклик свідків, клопотання про призначення судової експертизи, що є порушенням засад рівності та змагальності сторін відповідно до положень ст.ст.5,10 ЦПК України;

- відповідачка не є належним відповідачем у справі, оскільки позивачем не наданого жодного доказу щодо наявності вини відповідачки у спричиненні шкоди;

- судом взагалі не встановлено коло мешканців квартири та її власник, а лише встановлено факт залиття квартири позивача;

- акт про залиття квартири від 30.07.2013 року складений з порушенням правил його складання передбаченими ст.17 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», а саме квартиру відповідача ніхто не оглядав і тому причина залиття квартири позивача не встановлена взагалі;

- питання про притягнення відповідачки до адміністративної відповідальності за недбале ставлення до сантехнічних приладів не ставилось взагалі.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що скарга є обґрунтованою і підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції встановив, що актом про залиття квартири встановлено вину відповідача у залитті квартири позивача, що не було спростовано стороною відповідача в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду першої інстанції відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Згідно ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

З матеріалів справи вбачається, що 29.07.2013 року було залито квартиру позивача по АДРЕСА_1 (а.с.50,51).

Квартира належить позивачу на підставі договору купівлі-продажу від 14.11.20112 року (т.1 а.с.196,197), позивачем здійснено державну реєстрацію права власності на квартиру (т.1 а.с.198).

Згідно з актом від 30.07.2013 року «Про залиття квартири», складеним представниками КП «ЖЕП № 10», залиттям пошкоджені стеля, стіни та підлога в коридорі та в кімнаті сумісній з кузнею, залиття мало місце з квартири відповідача поверхом вище по АДРЕСА_2 при здійсненні ремонту (т.1 а.с.52).

Відсутні підстави вважати, що цей акт складений з порушенням правил його складання передбаченими ст.17 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», а саме квартиру відповідача ніхто не оглядав і тому причина залиття квартири позивача не встановлена, оскільки в акті зазначено, що на час приходу представників КП «ЖЕП № 10» до квартири відповідача причина залиття усунена силами мешканців (т.1 а.с.52).

Такі обставини відповідають обставинам, що викладені в уточненій позовній заяві позивача про те, що в день залиття позивач з представниками КП «ЖЕП № 10» в квартирі відповідача знаходилась по стороння людина, як пояснила, що залиття відбулося у зв'язку з ремонтом стояка гарячої води та не закриттям крана подачі води на змішувач (т.1 а.с.85-87).

За вказаних обставин відсутні підстави вважати, що з боку представників КП «ЖЕП № 10» до квартири відповідача було здійснено несанкціонований доступ.

Відповідно до Висновку експертного будівельно-технічного дослідження від 12.09.2013 року розмір матеріальної шкоди внаслідок залиття квартири позивача з врахуванням ремонтно-відновлювальних робіт по кухні-столовій та заміною ламінату по всій квартирі становить 81.403,00 грн., в тому числі з врахуванням відновлювальних робіт по коридору в розмірі 12909,21 грн. (т.1 а.с.9-16,17-28,29-43).

Як вбачається зі справи, в суді першої інстанції відповідач своєї вини в залитті квартири позивача не заперечувала, зокрема в клопотанні про призначення судової експертизи питання щодо визначення причини залиття відповідачем не ставилось, а висловлено незгоду з висновками експертного будівельно-технічного дослідження від 12.09.2013 року щодо визначення обсягів та вартості виконаних будівельних робіт та вартості робіт, пов'язаних з усуненням наслідків залиття (т.1 а.с.79-81).

Згідно ч.2 ст.1166 ЦК України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Відповідач в суді першої інстанції доказів того, що шкоди завдано не з її вини, суду не надала.

Тому доводи апеляційної скарги про те, що відповідач є неналежним відповідачем у справі, оскільки позивачем не наданого жодного доказу щодо наявності вини відповідачки у спричиненні шкоди, є безпідставними.

Відповідно до вимог ч.2 ст.303 ЦПК України апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Оскільки в суді першої інстанції відповідачем не заявлялось клопотання про проведення судової експертизи щодо з'ясування причини залиття, в задоволенні такого клопотання, заявленого в суді апеляційної інстанції, було відмовлено.

Крім того слід зауважити, що на цей час проведення такої експертизи не має сенсу, оскільки одразу після залиття її причину було усунено.

Не є підставою для скасування рішення суду першої інстанції доводи апеляційної скарги про те, що судом безпідставно відмовлено в задоволенні клопотання відповідача про залучення до участі у справі КЖЕП № 10, оскільки підстав для задоволення такого клопотання матеріали справи не містять.

Не можуть бути враховані доводи апеляційної скарги про те, що суд відмовив в задоволенні клопотання відповідача про витребування доказів та про виклик у якості свідків працівників КП «ЖЕП № 10», якими складено акт від 30.07.2013 року про залиття квартири, та сусідів позивача, яки бачили стан квартири після залиття.

Як вбачається зі справи, відповідачем в суді першої інстанції було заявлено клопотання про забезпечення доказів шляхом допиту зазначених свідків (т.1 а.с.76-77).

В судовому засіданні 10.12.2013 року в суді першої інстанції в задоволенні такого клопотання відмовлено (т.1 а.с.82-83).

В подальшому при розгляді справи в суді першої інстанції таке клопотання відповідачем не заявлялось.

В задоволенні такого клопотання в суді апеляційної інстанції відмовлено, оскільки відповідачем та її представником не надано доказів того, що в суді першої інстанції в задоволенні такого клопотання було неправомірно відмовлено, оскільки обставини, які на думку відповідача мали довести свідки, а саме стан квартири до і після залиття, підтверджені іншими доказами, зокрема актом про залиття та висновком експертного дослідження, сумніви відповідача в їх достовірності не обґрунтовані іншими доказами.

В акті від 30.07.2013 року наведено повний перелік наявних пошкоджень внаслідок залиття квартири (т.1 а.с.52).

За висновком експертного будівельно-технічного дослідження від 12.09.2013 року на час дослідження, яке здійснено експертом через тиждень після залиття, в квартирі позивача виявлено збільшення наслідків залиття внаслідок появи плесні та грибка, що перевищую розмір пошкоджень, зафіксованих в акті від 30.07.2013 року (т.1 а.с.9-16,17-28,29-43).

З огляду на це суд першої інстанції правильно виходив з обсягу ремонтно-відновлювальних робіт необхідних не лише для усунення пошкоджень, наявних після залиття, а необхідних для ремонту пошкоджених приміщень (кухні та коридору) в цілому.

Згідно ч.1 ст.1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі; розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Як вбачається зі справи, згідно з договором підряду від 20.08.2013 року ремонт квартири позивача здійснено ТОВ «ЛІТ ІНЖИНІРИНГ» (т.1 а.с.213-217), згідно з кошторисом вартість робіт становить 53738,39 грн. (т.1 а.с.218-221).

За клопотаннями представників обох сторін в суді апеляційної інстанції призначені судові експертизи: ухвалою апеляційного суду від 02.09.2014 року - судову будівельно-технічну експертизу (т.1 а.с.236-241) та ухвалою апеляційного суду від 03.03.2015 року - судову товарознавчу експертизу (т.2 а.с.8-9).

За висновком судової будівельно-технічної експертизи (т.1 а.с.243-252):

-фактично перевірена експертом вартість ремонтно-відновлювальних робіт відповідно до переліку виконаних робіт та інших робіт складає 35876,67 грн. та 629,30 грн. без ПДВ, що становить 36505,97 грн. (тобто з ПДВ - 43807,16 грн.),

-вартість проведених ремонтно-будівельних робіт відповідно до кошторисної документації та акктів виконаних робіт складає 41337,22 грн. без ПДВ (тобто з ПДВ - 49604,66 грн.);

-визначити вартість матеріалів не вбачається можливим.

За висновком судової товарознавчої експертизи вартість матеріалів, що були використані для проведення ремонтно-будівельних робіт не надається можливим (т.2 а.с.12-16).

Відповідно до наданих позивачем квитанцій ремонтні роботи нею сплачені у розмірі 14854,17 грн. (т.1 а.с.192-194).

Тому апеляційний суд вважає, що вартість ремонту слід рахувати в розмірі 43807,16 грн. (з ПДВ), оскільки позивачем не надано квитанцій про понесення витрат на ремонті роботи саме в розмірі 49604,66 грн. (з ПДВ).

На підтвердження понесених нею витрат на ремонт квартири після залиття позивачем надані квітанції про придбання будівельних матеріалів, які апеляційним судом при розрахунку розміру шкоди враховуються на суму 27781,99 грн., оскільки надання експертного висновку з цього питання є не можливим.

При цьому апеляційним судом не враховані квитанції про придбання матеріалів, в яких покупцями зазначені інші особи, а не позивач, а тому їх неможливо ідентифікувати як витрати позивача (т.1 а.с.190-195).

Отже витрати позивача на ремонт, які складаються з витрат на матеріали та витрат на проведення ремонтних робіт, враховуються апеляційним судом в сумі 71589,15 грн., яка складається з витрат на ремонтні роботи, визначеному експертним висновком, в сумі 43807,16 грн. та з реальних витрат позивача на придбання будівельних матеріалів в сумі 27781,99 грн., з розрахунку: 43807,16 грн. + 27781,99 грн. = 53738,39 грн.

Такий розмір шкоди, спричиненої позивачу внаслідок залиття його квартири відповідачем ґрунтується на доказах, наданих самим позивачем, та не спростований відповідачем.

Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідач доказів того, що залиття квартири позивача відбулося не з її вини, суду не надала.

З огляду на це колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги про необґрунтованість рішення суду першої інстанції є безпідставними.

Разом з тим рішення суду першої інстанції в частині розміру шкоди, стягнутої з відповідача на користь позивача, підлягає зміні шляхом зменшення розміру шкоди з 81403,00 грн. до 53738,39 грн.

У зв'язку з викладеним і керуючись ст.ст.307,308,309,314,316 Цивільного процесуального кодексу України, апеляційний суд, -

В И Р І Ш И В :

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 10 квітня 2014 року змінити в частині розміру стягнутої матеріальної шкоди.

Зменшити розмір стягнутої з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 матеріальної шкоди з 81403,00 грн. до 53738,39 грн.

В решті рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 10 квітня 2014 року - залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий:

Судді: