АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№ апеляційного провадження: Доповідач - Ратнікова В.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 квітня 2015 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах Апеляційного суду місті Києва в складі:

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Борисової О.В.

- Гаращенка Д.Р.

при секретарях - Пилипчук В.Є., Кутц А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою третьої особи ОСОБА_3 на рішення Солом'янського районного суду міста Києва від 23 січня 2015 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, треті особи: ОСОБА_3, Головне управління юстиції в місті Києві про визнання права власності в порядку спадкування, за зустрічним позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_4, третя особа: Кіровоградське міське управління юстиції у Кіровоградській області про встановлення факту родинних відносин та визнання шлюбу недійсним, -

в с т а н о в и л а:

Рішенням Солом'янського районного суду міста Києва від 23 січня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, треті особи: ОСОБА_3, Головне управління юстиції в місті Києві про визнання права власності в порядку спадкування задоволено.

Визнано за ОСОБА_4 в порядку спадкування після ОСОБА_7 право власності на 1/2 частину двокімнатної квартири АДРЕСА_1, загальною площею 43 кв.м., житловою площею 28,3 кв.м.; право власності на однокімнатну квартиру АДРЕСА_2, загальною площею 38,7 кв.м., житловою площею 18,6 кв.м.; право власності на однокімнатну квартиру АДРЕСА_3, загальною площею 29,2 кв.м., житловою площею 12,9 кв.м.

Стягнуто з ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в рівних долях на користь ОСОБА_4 судові витрати в розмірі 3441 грн.

В задоволенні позовних вимогах ОСОБА_6 до ОСОБА_4, третя особа: Кіровоградське міське управління юстиції у Кіровоградській області про встановлення факту родинних відносин та визнання шлюбу недійсним відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, треті особи: ОСОБА_3, Головне управління юстиції в місті Києві про визнання права власності в порядку спадкування, третя особа ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення Солом'янського районного суду міста Києва від 23 січня 2015 року в частині задоволення позовних ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, треті особи: ОСОБА_3, Головне управління юстиції в місті Києві про визнання права власності в порядку спадкування скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Свою апеляційну скаргу мотивує тим, що рішення суду 1-ї інстанції в цій частині є необгрутованим, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та з порушенням норм процесуального права. Зазначає, що спадкоємцями першої черги після смерті ОСОБА_7 є її син ОСОБА_5 та чоловік ОСОБА_4. На підставі рішення суду ОСОБА_5 визнано безвісно відсутнім з 01.12.2011 року. 26 січня 2015 року він, як батько ОСОБА_5, звернувся до Солом'янського районного суду міста Києва з заявою про визнання сина ОСОБА_5 померлим. Якщо за рішенням суду ОСОБА_5 буде визнано померлим, то спадкоємцем після його смерті буде його батько ОСОБА_3. Проте, в порушенні вимог закону, суд 1-ї інстанції не зупинив провадження у даній справі до вирішення Солом'янським районним судом міста Києва заяви про визнання ОСОБА_5 померлим, тим самим не визначив коло спадкоємців після смерті ОСОБА_7. Посилається в скарзі також на те, що, визнаючи право власності за ОСОБА_4 на квартиру АДРЕСА_2 в порядку спадкування, суд 1-ї інстанції не з'ясував чи належала дана квартира на праві власності спадкодавцю ОСОБА_7 на день її смерті. Вказує, на те, що після смерті матері ОСОБА_7, остання отримала лише свідоцтво про право на спадщину за законом, а право власності на вказану квартиру у встановленому законом порядку не зареєструвала. Тобто, судом визнано за позивачем право власності в порядку спадкування на квартиру, яка не перебула у власності спадкодавця ОСОБА_7 відповідно до вимог чинного законодавства.

В судовому засіданні представник ОСОБА_3 ОСОБА_8 повністю підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити.

ОСОБА_4 та його представник ОСОБА_10 проти доводів апеляційної скарги заперечували, посилаючись на те, що вони є безпідставними, а рішення суду першої інстанції повністю відповідає вимогам закону.

ОСОБА_5, ОСОБА_6 та представник Головного управління юстиції в місті Києві в судове засідання повторно не з'явились, про день та час слухання справи судом повідомлені у встановленому законом порядку, причину неявки суду не повідомили, а тому, колегія судів вважає можливим слухати справу в їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з слідуючих підстав.

Судом встановлено, що 21 березня 1992 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_7 було укладено шлюб. Від цього шлюбу у них народився син - ОСОБА_5 -ІНФОРМАЦІЯ_1.

05 вересня 1996 року шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_7 було розірвано.

Рішенням Солом'янського районного суду міста Києва від 08 жовтня 2013 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 19.11.2013 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 30.04.2014 року, заяву ОСОБА_3 про визнання особи безвісно відсутньою задоволено.

Визнано ОСОБА_5 безвісно відсутнім з 01.12.2011 року.

Судом також встановлено, що 27 січня 2000 року між ОСОБА_13, яка діяла від свого імені та від імені своїх неповнолітніх дітей ОСОБА_14 та ОСОБА_15, та ОСОБА_11 (матір'ю ОСОБА_7) було укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2

На підставі даного договору Київським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна за ОСОБА_11 було зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_2.

26 грудня 2002 року між ОСОБА_16 та ОСОБА_7 і ОСОБА_5 було укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1.

На підставі даного договору купівлі-продажу Київським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна за ОСОБА_7 і ОСОБА_5 було зареєстровано право власності в рівних долях на квартиру АДРЕСА_1

03 березня 2003 року між ОСОБА_17, ОСОБА_18, яка діяла від свого імені та від імені неповнолітніх ОСОБА_19 та ОСОБА_20, ОСОБА_21, та ОСОБА_22 (батьком ОСОБА_7) і ОСОБА_11 (матір'ю ОСОБА_7) було укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_3.

На підставі даного договору купівлі-продажу Київським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна за ОСОБА_22 і ОСОБА_11 було зареєстровано право власності в рівних долях на квартиру АДРЕСА_3.

Після смерті ОСОБА_22, ІНФОРМАЦІЯ_2 державним нотаріусом П'ятої Київської державної нотаріальної контори ОСОБА_11 було видано свідоцтво про право на спадщину, а саме: на 1/2 частину квартири АДРЕСА_3.

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_11 померла.

05 листопада 2011 року ОСОБА_7 звернулась до П'ятої Київської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_11, яка складалася з квартири АДРЕСА_3 та квартири АДРЕСА_2.

05 листопада 2011 року державним нотаріусом П'ятої Київської державної нотаріальної контори ОСОБА_7 було видано свідоцтва про право на спадщину, а саме: на квартиру АДРЕСА_3 та квартиру АДРЕСА_2

Судом також встановлено, що 28 квітня 2012 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_7 було укладено шлюб.

ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_7 померла.

15 березня 2013 року ОСОБА_4 звернувся до П'ятої Київської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини своєї померлої дружини ОСОБА_7, яка складалася з квартири АДРЕСА_3 та квартири АДРЕСА_2 та 1/2 частини двокімнатної квартири АДРЕСА_1

02 липня 2013 року П'ятою Київською державною нотаріальною конторою ОСОБА_4 було надано листа-повідомлення про те, що видати свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру АДРЕСА_3, квартиру АДРЕСА_2 та 1/2 частину квартири АДРЕСА_1, що належали померлій ОСОБА_7 неможливо, оскільки ОСОБА_4 не надано оригіналів документів, що підтверджують право власності померлої на вищезазначене майно.

03 вересня 2013 року ОСОБА_4 повторно звернувся до П'ятої Київської державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтв про право на спадщину за законом після смерті дружини ОСОБА_7, яка складається з квартири АДРЕСА_3, квартири АДРЕСА_2 та 1/2 частини двокімнатної квартири АДРЕСА_1

Постановою державного нотаріуса П'ятої Київської державної нотаріальної контори від 11.09.2013 року ОСОБА_4 відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_7.

Оскільки ОСОБА_4 позбавлений можливості в нотаріальному порядку оформити спадщину після смерті дружини через відсутність у нього оригіналів правовстановлюючих документів на спадкове майно, то він змушений був звернутися до суду з позовом про визнання за ним права власності на дане майно в порядку спадкування за законом.

Під час розгляду справи судом 1-їнстанції, ОСОБА_6 звернулась з позовом до ОСОБА_4, третя особа: Кіровоградське міське управління юстиції у Кіровоградській області про встановлення факту родинних відносин та визнання шлюбу недійсним.

Свою позовну заяву мотивувала тим, що за життя ОСОБА_7 ніхто з рідних не знав про укладення нею шлюбу з ОСОБА_4, такого наміру вона ніколи не висловлювала. ОСОБА_7 протягом останніх років життя зловживала алкогольними напоями, практично постійно перебуваючи у стані сп'яніння. У зв'язку з цим вважає, що ОСОБА_7 уклала шлюб під впливом стану алкогольного сп»яніння, а тому шлюб має бути визнаний недійсним, оскільки він не відповідав волі останньої.

Відмовляючи ОСОБА_6 в задоволенні позовних вимог до ОСОБА_4, третя особа: Кіровоградське міське управління юстиції у Кіровоградській області про встановлення факту родинних відносин та визнання шлюбу недійсним, суд 1-ї інстанції виходив з того, що позовні вимоги є необгрутованими, не підтверджені належними та допустимими доказами, а тому правових підстав для їх задоволення немає.

Рішення Солом'янського районного суду міста Києва від 23 січня 2015 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 до ОСОБА_4, третя особа: Кіровоградське міське управління юстиції у Кіровоградській області про встановлення факту родинних відносин та визнання шлюбу недійсним сторонами не оскаржується, а тому колегія суддів перевіряє правильність висновків суду першої інстанції лише в межах доводів апеляційної скарги.

Задовольняючи позовні вимоги та визнаючи за ОСОБА_4 в порядку спадкування після ОСОБА_7 право власності на 1/2 частину двокімнатної квартири АДРЕСА_1, загальною площею 43 кв.м., житловою площею 28,3 кв.м.; право власності на однокімнатну квартиру АДРЕСА_2, загальною площею 38,7 кв.м., житловою площею 18,6 кв.м.; право власності на однокімнатну квартиру АДРЕСА_3, загальною площею 29,2 кв.м., житловою площею 12,9 кв.м., суд 1-ї інстанції посилався на те, що позовні вимоги є обґрунтованими, підтверджені належними та допустимими доказами, а тому підлягають задоволенню.

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду 1-ї інстанції зроблений на підставі повного та об'єктивного дослідження наданих сторонами доказів та в повній мірі відповідає вимогам закону.

За правилами ст.ст.1216, 1217, 1218 ЦК України спадкування є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Статтею 1258 ЦК України встановлено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Згідно з ч.1 ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

ОСОБА_7 за життя заповіту не залишила, а тому спадкування після її смерті здійснювалося по закону.

Спадкоємцями по закону після смерті ОСОБА_7 були її син ОСОБА_5 та чоловік ОСОБА_4, батьки померли раніше.

Відповідно до ч.1 ст.1269, ч.1 ст.1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Пунктом 4.15 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 р. за №296/5, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 р. за № 282/20595встановлено, що видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, провадиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів про належність цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна.

З матеріалів справи вбачається, що син Спадкодавця ОСОБА_5 в установленому законом порядку спадщину після смерті матері не прийняв, з 01.12.2011 року визнаний безвісно відсутнім.

Чоловік спадкодавця ОСОБА_4 у строк встановлений законом звернувся до П'ятої Київської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. Проте, свідоцтва про право на спадщину за законом отримати не може через відсутність у нього оригіналів документів на спадкове майно, які знаходяться у колишнього чоловіка спадкодавця ОСОБА_3 та який відмовляється передати правовстановлюючі документи ОСОБА_4.

Враховуючи викладене вище, колегія суддів приходить до висновку, що суд 1-ї інстанції правильно визначив характер правовідносин між сторонами, застосував норми матеріального права, що їх регулюють, надав вірну правову оцінку доказам у справі та дійшов законного та обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_4.

Безпідставними є доводи апеляційної скарги про те, що після смерті матері ОСОБА_7 право власності на квартиру АДРЕСА_2 у встановленому законом порядку не оформила, а тому суд 1-ї інстанції не мав правових підстав для визнання за позивачем права власності на вказану квартиру в порядку спадкування, з огляду на таке.

При розгляді справ про визнання права власності на спадкове нерухоме майно у випадках, якщо спадщина прийнята, проте спадкоємцем не було одержано свідоцтво про право на спадщину (ст. 1297 ЦК) або не здійснено державну реєстрацію права на спадщину (ст. 1299 ЦК), слід брати до уваги, що законодавець розмежовує поняття «виникнення права на спадщину» та «виникнення права власності на нерухоме майно, що входить до складу спадщини», і пов'язує із виникненням цих майнових прав різні правові наслідки.

Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Статтею 1297 ЦК встановлено обов'язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов'язку у виді втрати права на спадщину.

Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов'язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті 1296, 1297 ЦК) та не здійснив його державної реєстрації (ст. 1299 ЦК).

Отже, прийнявши в установленому законом порядку спадщину спадкоємець з часу її відкриття набуває речові права на успадковане нерухоме майно - право володіння та право користування ним. Право ж розпорядження нерухомим майном виникає в спадкоємця з часу державної реєстрації його права власності.

З матеріалів справи вбачається, що після смерті матері ОСОБА_7 в установленому законом порядку прийняла спадщину, а саме: квартиру АДРЕСА_2 шляхом отримання свідоцтва про право на спадщину, а тому в силу вимог закону вона набула речові права на успадковану квартиру - право володіння та право користування нею.

В установленому законом порядку ОСОБА_7 не здійснила державної реєстрації права власності дану на квартиру, проте в силу вимог закону, дана обставина жодним чином не впливає на право власності ОСОБА_7 на вказану квартиру, як наслідок, після її смерті не впливає на право спадкоємців на оформлення права власності на дану квартиру в судовому порядку.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом 1-ї інстанції не визначено коло спадкоємців після смерті ОСОБА_7, оскільки якщо за рішенням суду ОСОБА_5 буде визнано померлим, то спадкоємцем після його смерті буде його батько ОСОБА_3, правильність висновків суду не спростовують, з огляду на таке.

Відповідно до норм цивільного законодавства фізична особа може бути оголошена померлою, якщо у місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування протягом трьох років, а якщо вона зникла безвісти за обставин, що загрожували їй смертю, або дають підстави припускати її загибель від нещасного випадку, - протягом шести місяців. Фізична особа оголошується померлою від дня набрання законної сили рішенням суду про це. Після набрання законної сили рішенням про оголошення фізичної особи померлою суд надсилає рішення відповідному органу державної реєстрації актів цивільного стану для реєстрації смерті фізичної особи, а також до нотаріуса за місцем відкриття спадщини. Оголошення громадянина померлим тягне за собою ті самі наслідки, що і смерть фізичної особи, зокрема відкривається спадщина, відбувається перехід майна до правонаступників. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Судом встановлено, матеріалами підтверджується, апелянтом не заперечується той факт, що на час смерті ОСОБА_7 її син ОСОБА_5 разом з матір'ю не проживав і до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини після смерті матері не звертався, а тому спадщину в установленому законом порядку не прийняв та не набув права власності на спадкове майно. У випадку визнання його померлим за рішенням суду спадкуванню підлягатиме майно, яке належало йому на праві власності на момент визнання його померлим.

Твердження апелянта про те, що суд 1-ї інстанції фактично не вдавався до оцінки доказів у даній справі та не здійснював аналізу фактичних обставин справи, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки суд 1-ї інстанції дотримався встановленого ст.212 ЦПК України принципу оцінки доказів, відповідно до якого суд на підставі всебічного, повного й об'єктивного розгляду обставин справи аналізує і оцінює докази як кожен окремо, так і в їх сукупності, у взаємозв'язку, в єдності і протиріччі, і ця оцінка повинна спрямовуватися на встановлення достовірності чи відсутності обставин, які обґрунтовують доводи і заперечення сторін, та дав їм належну оцінку.

Інші доводи апеляційної скарги правильність висновків суду першої інстанції також не спростовують.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, постановлено з дотриманням норм процесуального та матеріального права, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги третьої особи ОСОБА_3 відсутні.

Керуючись ст.ст.303, 307, 308, 313-315 ЦПК України колегія суддів,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу третьої особи ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Солом'янського районного суду міста Києва від 23 січня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Судді: