У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Євтушенко О.І.,
суддів: Гвоздика П.О., Іваненко Ю.Г.,
Завгородньої І.М, Ситнік О.М.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_6, Юкрейн мортгейдж лоун файненс № 1 ПІ-ЕЛ-СІ про стягнення заборгованості за кредитним договором, визнання виконаними зобов'язань за кредитним договором та договором купівлі-продажу (відступлення) прав вимоги; за позовом ОСОБА_6 до Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про розірвання кредитного договору, відшкодування шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 29 вересня 2014 року та рішення апеляційного суду Полтавської області від 18 листопада 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2012 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом, у якому зазначало, що 30 серпня 2007 року між ним та ОСОБА_6 укладений кредитний договір № PLRMGK00007887, відповідно до умов якого остання отримала кредит у розмірі 30 тис. доларів США терміном до 28 серпня 2027 року.

У зв'язку з неналежним виконанням кредитних зобов'язань станом на 09 липня 2014 року за ОСОБА_6 утворилася заборгованість у розмірі 97 544,64 доларів США, з якої: заборгованість за кредитом - 30 589,12 доларів США; заборгованість за процентами за користування кредитом - 24 633,04 доларів США; заборгованість за комісією за користування кредитом - 3 636,01 доларів США; пеня - 38 686,47 доларів США.

Просило стягнути вказану заборгованість з відповідачки та визнати виконаними зобов'язання перед Юкрейн мортгейдж лоун файненс № 1 ПІ-ЕЛ-СІ за активом ОСОБА_6 за кредитним договором від 10 листопада 2006 року № PLRMGK21367719.

У листопаді 2013 року ОСОБА_6 звернулася до суду з позовом, у якому зазначала, що всупереч умовам кредитного договору банк не надав їй кредитні кошти, лише 31 серпня 2007 року вона отримала 80 доларів США, з 28 вересня 2007 року по 27 жовтня 2009 року на виконання умов спірного кредитного договору сплатила банку 8 164,50 доларів США.

Просила розірвати кредитний договір від 30 серпня 2007 року № PLRMGK00007887, укладений між нею та банком; стягнути з банку на її користь майнову шкоду у розмірі 8 080,90 доларів США, пеню за прострочення виконання зобов'язань у розмірі 147 649 грн 80 коп. та штраф за порушення умов кредитного договору у розмірі 405 600 грн.

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 29 вересня 2014 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» 29 236,12 доларів США заборгованості за кредитом; 24 633,04 доларів США заборгованості за процентами за користування кредитом; 3 636,01 доларів США заборгованості за комісією за користування кредитом; пеню у розмірі 12 908 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат. У задоволенні іншої частини позову банку відмовлено. У задоволенні позову ОСОБА_6 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Полтавської області від 18 листопада

2014 року рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 29 вересня 2014 року у частині стягнення заборгованості змінено. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 30 серпня 2007 року № PLRMGK00007887 у розмірі 30 589,12 доларів США; за пенею за несвоєчасне зобов'язання - 38 686,47 доларів США. В іншій частині рішення суду залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_6, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити рішення, яким її позов задовольнити.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши доповідь судді, вивчивши матеріали цивільної справи та дослідивши доводи касаційної скарги, вважає, що вона має бути задоволена частково.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

За вимогами ст. ст. 213, 214, 316 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

При ухваленні рішення суд зобов'язаний з'ясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов'язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Вказані вимоги судами не дотримано.

Із матеріалів справи вбачається, що 10 листопада 2006 року між Закритим акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» (далі - ЗАТ КБ «ПриватБанк), правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_6 укладений кредитний договір № PLRMGK21367719, відповідно до умов якого остання отримала кредит у розмірі 30 тис. доларів США терміном до 10 листопада 2016 року на придбання житла (а. с. 7−8, т. 1).

На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 10 листопада 2006 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_6 укладений договір іпотеки, згідно з яким остання передала в іпотеку банку квартиру АДРЕСА_1. 14 листопада 2006 року до Державного реєстру іпотек було внесено запис приватним нотаріусом Прокопом О.Е. (а. с. 9−11, т. 1).

19 лютого 2007 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс № 1 ПІ-ЕЛ-СІ укладений договір купівлі-продажу (відступлення) прав вимоги за договорами про іпотечний кредит (а. с. 29−31, т. 1).

У наступному між банком та ОСОБА_6 був укладений кредитний договір, згідно з умовами якого банк зобов'язався надати позичальнику у строк з 31 липня 2007 року по 28 липня 2009 року включно кредитні кошти у розмірі 1 950 доларів США на споживчі цілі (а. с. 14−16, т. 1).

Також між банком та ОСОБА_6 укладений кредитний договір, згідно з умовами якого банк зобов'язався надати позичальнику у строк з 31 серпня 2007 року по 28 серпня 2009 року включно кредитні кошти у розмірі 35 400 доларів США, з яких 30 тис. доларів США на придбання житла, а 5 400 доларів - на сплату страхових платежів. За п. 7.3 договору забезпеченням виконання зобов'язань за цим договором є квартира АДРЕСА_1 (а. с. 17−19, т. 1).

Рішенням апеляційного суду Полтавської області від 10 серпня 2010 року, залишеним без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 грудня 2011 року, у позові ПАТ «ПриватБанк» про стягнення з ОСОБА_6 заборгованості за кредитним договором від 30 серпня 2007 року у розмірі 285 496 грн 83 коп. відмовлено (а. с. 82−86, т. 1).

Вказаним рішенням встановлено, що 30 серпня 2007 року кредитний договір від 10 листопада 2006 року був переукладений на ту ж саму суму зі сплатою тих же відсотків терміном до 28 серпня 2027 року.

Суд при ухваленні рішення врахував, що 19 лютого 2007 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» (продавець) та Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс № 1 ПІ-ЕЛ-СІ (покупець) укладений договір купівлі-продажу (відступлення) прав вимоги за договорами про іпотечний кредит. Відповідно 16 березня 2007 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Козіною А.В. змінено іпотекодежателя квартири АДРЕСА_1 у Державному реєстрі іпотек із ЗАТ КБ «ПриватБанк» на Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс № 1 ПІ-ЕЛ-СІ.

Таким чином, на час укладання кредитного договору від 30 серпня 2007 року ЗАТ «КБ «ПриватБанк» не було кредитором за договором від 10 листопада 2006 року, а всі дії міг вчиняти лише як представник ОСОБА_6 «Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс № 1 ПІ-ЕЛ-СІ».

Будь-яка угода між Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс № 1 ПІ-ЕЛ-СІ та ОСОБА_6 з приводу порядку погашення заборгованості за кредитом відсутня.

У запереченнях ПАТ «ПриватБанк» зазначало, що кредитний договір від 30 серпня 2007 року був укладений з метою недопущення порушення виконання зобов'язань перед Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс № 1 ПІ-ЕЛ-СІ у частині активу ОСОБА_6 та з метою розрахунку з «Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс № 1 ПІ-ЕЛ-СІ», тому грошові кошти за кредитним договором від 30 серпня 2007 року були спрямовані на повне погашення заборгованості перед «Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс № 1 ПІ-ЕЛ-СІ» (а. с. 182, т. 1).

Проте з умов кредитного договору від 30 серпня 2007 року вбачається, що кредит був наданий ОСОБА_6 на споживчі цілі і зміни до договору щодо його цільового призначення не вносилися. Підпису на меморіальних касових ордерах про перерахунок коштів на погашення кредиту за кредитним договором від 10 листопада 2006 року ОСОБА_6 не ставила.

Крім того, ні у договорі від 30 серпня 2007 року, ні у будь-якому іншому документі не зазначено, на які саме страхові платежі спрямовуються 5 400 доларів США, оскільки, як встановив апеляційний суд Полтавської області у рішенні від 10 серпня 2010 року, ОСОБА_6 отримала кредит у розмірі 30 тис. доларів США. Суди не надали правової оцінки наданим банком меморіальним ордерам, які на порушення п. 4.8 постанови Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254 «Про затвердження Положення про організацію операційної діяльності в банках України», згідно з яким у первинних документах, на підставі яких здійснюються записи в бухгалтерському обліку, мають зазначатися номери кореспондуючих рахунків за дебетом і кредитом, сума операції в грошовому виразі, дата виконання, підпис відповідального виконавця, підпис контролера (якщо операція підлягає додатковому контролю), підпис уповноваженої особи (якщо підставою для здійснення операції було відповідне розпорядження), що свідчить про необхідність наявності розпорядження позичальника на перерахування грошових коштів не у відповідності з їх цільовим призначенням, зазначеним у кредитному договорі.

Незважаючи на тривалий розгляд справи, банком не було надано належних і допустимих доказів на підтвердження того, що ОСОБА_6 погодилася на перерахунок грошових коштів за кредитним договором від 30 серпня 2007 року на погашення інших кредитних зобов'язань.

З урахуванням рішення апеляційного суду Полтавської області від 10 серпня 2010 року про відмову у позові про стягнення заборгованості за кредитним договором від 30 серпня 2007 року суд не перевірив виконання банком своїх зобов'язань з надання кредиту, оскільки єдиним доказом отримання грошових коштів ОСОБА_6 є заява на видачу готівки у розмірі 80 доларів США (а. с. 355, т. 2).

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог − відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Доказів належного виконання банком своїх зобов'язань матеріали справи не містять.

Судами не дотримано вимоги ч. 4 ст. 10 ЦПК України, не встановлено фактичні обставини, не досліджено докази, надані сторонами, та не надано цим доказам відповідної правової оцінки, а суд касаційної інстанції зазначеними повноваженнями не наділений, тому судові рішення належить скасувати, а справу - передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 333, 336, 338, 343, 344, 345, 347 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити частково.

Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 29 вересня 2014 року та рішення апеляційного суду Полтавської області від 18 листопада 2014 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: О.І. Євтушенко
Судді: П.О. Гвоздик
І.М. Завгородня
Ю.Г. Іваненко
О.М. Ситнік