Номер провадження: 22-ц/785/4155/15
Головуючий у першій інстанції Калашнікова О. І.
Доповідач Комаровська Н. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.09.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

Головуючого - Комаровської Н.В.,

Суддів - Гончаренко В.М., Короткова В.Д.,

З участю секретаря -Абалдової О.С. ,

Розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до державного підприємства «Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу» про стягнення заборгованості по заробітній платі за апеляційною скаргою державного підприємства «Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу» на заочне рішення Київського районного суду м.Одеси від 23.09.2014р.,-

в с т а н о в и л а :

03.04.2014р. ОСОБА_2 звернувся з позовом до державного підприємства «Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу» про стягнення заборгованості по заробітній платі .

В обґрунтування своїх вимог посилався на те,що він з 19.04.2013р. по 13.01.2014р. працював на посаді інженера з охорони праці Запоріжської філії ДП «Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу»,яка є відокремленим структурним підрозділом ДП «ЦСЕНСМ» без права юридичної особи і діє від імені ДП «ЦСЕНСМ».

Наказом директора філії №1/14-К від 20.04.2013 року на ОСОБА_2 покладено виконання обов*язків інженера Запоріжської філії ДП «ЦСЕНСМ» з доплатою 50% посадового окладу інженера.

22 квітня 2013 р. наказом директора філії №1-15-К на ОСОБА_2 покладено виконання обов*язків підсобного робітника Вільнянської сортодослідної станції Запоріжської філії ДП «ЦСЕНСМ» і встановлено доплату в розмірі 50% посадового окладу підсобного робітника.

17 червня 2013 р. директор філії видав наказ № 59-в про закріплення виконання обов*язків водія за ОСОБА_2 та вставлено доплату за ненормований робочий день. Крім того, наказом передбачена виплата витрачених грошових коштів на утримання автомобіля по авансовим звітам.

Позивач стверджував, що за період роботи в Запорожській філії, він отримував заробітну плату тільки по основній посаді, без виплати встановлених доплат за виконання додаткових обов*язків,в зв*язку з чим заборгованість по зарплаті склала 17514,72 грн.,за виконання обов*язків водія по авансових звітах - 11700 грн.,по відрядженням- 2000 грн.

Крім того на час звернення до суду,тобто на 01.04.2014р.,не виплачена заробітна плата в повному обсязі,тому за затримку виплати зарплати необхідно стягнути середній заробіток на 2 місяці - 7416 грн.

Загальна сума стягнення,на думку позивача,складає 38630,72 грн.

В зв*язку з порушенням трудових прав позивач просив відшкодувати моральну шкоду в сумі 50.000 грн.

Відповідач в судове засіданні не з*явився.

Заочним рішенням Київського районного суду м.Одеси від 23.09.2014р. позов задоволений частково.З відповідача на користь позивача стягнуто 39446,54 грн.,в задоволенні вимог про відшкодування моральної шкоди відмовлено.

Ухвалою Київського районного суду м.Одеси від 02.03.2015р. відмовлено відповідачу в перегляді заочного рішення.

В апеляційній скарзі ДП «Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу» просить про скасування рішення та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_2,мотивуючи тим,що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи.

В засідання судової колегії представник апелянта двічи не з*явився,сповіщений про розгляд справи належним чином.

За клопотанням відповідача розгляд справи відкладений 18.08.2015р. на 15.09.2015р. в зв*язку із зайнятістю представника в іншій справі.

Апелянт повторно звернувся із заявою про відкладення розгляду справи в зв*язку із зайнятістю представника.

Враховуючи вимоги ч.4 ст.169 ЦПК України,яка передбачає розгляд справи за наявними в справі доказами в разі повторної неявки відповідача незалежно від причини неявки, та характер виникших правовідносин ( трудові),судова колегія вважає можливим розглянути справу у відсутність представника апелянта.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,доводи апеляційної скарги,розглянувши матеріали справи,перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах апеляційної скарги та заявлених вимог,колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з таких підстав.

При розгляді справи судом встановлено,що з 19.04.2013р. по 13.01.2014р. працював на посаді інженера з охорони праці Запоріжської філії ДП «Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу»,яка є відокремленим структурним підрозділом ДП «ЦСЕНСМ» без права юридичної особи і діє від імені ДП «ЦСЕНСМ».

Наказом директора філії №1/14-К від 20.04.2013 року на ОСОБА_2 покладено виконання обов*язків інженера Запоріжської філії ДП «ЦСЕНСМ» з доплатою 50% посадового окладу інженера.

22 квітня 2013 р. наказом директора філії №1-15-К на ОСОБА_2 покладено виконання обов*язків підсобного робітника Вільнянської сортодослідної станції Запоріжської філії ДП «ЦСЕНСМ» і встановлено доплату в розмірі 50% посадового окладу підсобного робітника.

17 червня 2013 р. директор філії видав наказ № 59-в про закріплення виконання обов*язків водія за ОСОБА_2 та вставлено доплату за ненормований робочий день. Крім того, наказом передбачена виплата витрачених грошових коштів на утримання автомобіля по авансовим звітам.

Відповідно до ст.115 КЗпП України і Закону «Про оплату праці» заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, але не рідше двох разів на місяць.

Звертаючись з позовом до суду,позивач стверджував, що за період роботи в Запорожській філії, він отримував заробітну плату тільки по основній посаді, без виплати встановлених доплат за виконання додаткових обов*язків,в зв*язку з чим заборгованість по зарплаті склала 17514,72 грн.,за виконання обов*язків водія по авансових звітах - 11700 грн.,по відрядженням- 2000 грн.

Задовольняючи позов ОСОБА_2 та стягуючи з ДП «Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу» 39446,54 грн., обґрунтовано виходив з того,що позивач має право на отримання заробітної плати за свою працю,однак не послався на докази в підтвердження стягнутої суми та не навів її розрахунку.

В п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18.12.009р. зазначено,що в мотивувальній частині рішення суд повинен дати оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог.

Разом з тим,матеріали справи свідчать про те,що позивач не надав суду фінансових документів,які б підтверджували наявність заборгованості по заробітній платі та її розмір.

Територіальна інспекція з питань праці, яка повела відповідну перевірку і повідомила ОСОБА_2, що факти, викладені ним у заяві, з якою він звертався до органів прокуратури,підтвердились, що при звільненні з ним не проведено остаточний розрахунок в сумі 21709,61 грн., і що відносно керівника підприємства складено протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.41 КУпАП.

Таким чином,стягнута сума в розмірі 39446,54 грн. не підтверджена доказами і не мотивована судом в рішенні.

В період знаходження справи в апеляційній інстанції відповідач направив до апеляційного суду довідку про суму заборгованості по заробітній платі в сумі 5147,62 грн.,заборгованість по авансових звітам - 15078,35 грн. ,компенсацію за несвоєчасну виплату коштів в сумі 1438,64 грн. а також про середній заробіток позивача ( а.с.210,212).

ОСОБА_2 визнав в судовому засіданні розмір заборгованості,вказаний в довідці.

Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України обставини,визнані сторонами та іншими особами,які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Відповідно до ст.10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з*ясуванню обставин справи.Разом з тим,суд не вправі за власною ініціативою збирати докази у справі.

Позивач ОСОБА_2 ні в суді першої інстанції,ні в апеляційному суді не заявляв клопотання про витребування будь-яких доказів щодо розміру заборгованості по заробітній платі розміру його середнього заробітку.

Виходячи з наведеного,судова колегія вважає,що на користь ОСОБА_2 підлягає стягненню заборгованість по заробітній платі,яку він визнав,в сумі 20225,97 грн.(5147,62 грн. + 15078,35 грн.)

Згідно з вимогами ст.116 КЗпП України у день звільнення власник підприємства (або уповноважений ним орган) повинен виплатити працівнику усі належні грошові суми.

Ст.117 КЗпП України передбачає, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Територіальною інспекцією праці в результаті проведеної перевірки було встановлено,що на день звільнення ОСОБА_2 не отримав повний розрахунок,тому вимоги позивача про стягнення середнього заробітку в порядку ст. 117 КЗпП України підлягають задоволенню за період з 13.01.2014р. по 01.04.2014р.,виходячи з наступного розрахунку: середній заробіток за листопад-грудень 2013р. = 5279,36 грн.,середньоденний - 99,61 грн. ( 5279,36 грн. : 53 дні) х 76 днів = 7570,40 грн.

Таким чином,загальна сума стягнення на користь позивача ОСОБА_2 складає 27.796,37 грн. ( 20225,97 + 7570,40).

Відповідно до ч.3 ст.303 ЦПК України апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги,якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права,які є обов*язковою підставою для скасування рішення.

Стаття 2371 КЗпП України передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

За змістом указаного положення закону підставою для відшкодування моральної шкоди згідно із ст. 2371 КЗпП України є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" (зі відповідними змінами) роз'яснено, що відповідно до ст. 2371 КЗпП України (набрав чинності з 13 січня 2000 року) за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Таким чином, захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права (наприклад, поновлення на роботі), так і механізмом компенсації моральної шкоди, як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв'язку з посяганням на її трудові права та інтереси. Конкретний спосіб, на підставі якого здійснюється відшкодування моральної шкоди обирається потерпілою особою, з урахуванням характеру правопорушення, його наслідків та інших обставин (ст. ст. 3, 4, 11, 31 ЦПК України).

Отже, компенсація завданої моральної шкоди не поглинається самим фактом відновлення становища, яке існувало до порушення трудових правовідносин, шляхом поновлення на роботі, а має самостійне юридичне значення.

Тобто за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум тощо) відшкодування моральної шкоди на підставі ст. 2371 КЗпП України здійснюється в обраний працівником спосіб, зокрема у вигляді одноразової грошової виплати.

Такий висновок викладений в постанові Верховного Суду України від 25.04.2012р.

Кожен громадянин має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується (ст. 43 Конституції України), гарантії забезпечення цього права регламентовані ст. 5-1 КЗпП.

Виходячи з того,що судовому захисту підлягає порушене право позивача на працю,гарантоване Конституцією України,а також ґрунтуючись на вищенаведених нормах матеріального права та обставинах справи,судова колегія не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови в задоволенні вимог ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди,заподіяної невиплатою заробітної плати,в зв*язку з чим позивач переніс душевні страждання,вимушений був звертатись до органів прокуратури,до суду,тобто приклав додаткові зусилля для організації свого життя.

Судова колегія вважає,що компенсація моральної шкоди в розмірі 3.000 грн. буде відповідати тяжкості страждань ОСОБА_2 і буде належною сатисфакцією з зв*язку з порушенням його права на труд ,яке передбачає також своєчасну виплату заробітної плати.

Відповідно до п.п.3,4 ч.1 ст.309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення чи неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Враховуючи,що суд порушив норми цивільно-процесуального права,які регулюють питання,пов*язані із ухваленням судового рішення, що призвело до невідповідності висновків суду обставинам справи,рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_2 на підставі п.п.3,4 ч.1 ст.309 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 307 ч.1.п.2,309 ч.1 п.п.3,4 ЦПК України,колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу державного підприємства «Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу» задовільнити частково.

Заочне рішення Київського районного суду м.Одеси від 23.09.2014р. скасувати.

Позов ОСОБА_2 задовільнити частково.

Стягнути з державного підприємства «Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу» на користь ОСОБА_2 заборгованість по заробітній платі в сумі 27.796,37 грн. та компенсацію моральної шкоди в сумі 3000 ( три тисячі) грн.

В решті позову відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржено до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів.

Головуючий Н.В.Комаровська

Судді: В.М.Гончаренко

В.Д.Коротков