АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№ а/п 22-ц/796/1126/2015 Головуючий у 1 інстанції: Луценко О.М.
Доповідач: Нежура В.А.
У Х В А Л А

Іменем України

31 березня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді: Нежури В.А.

суддів: Соколової В.В., Усика Г.І.

при секретарі: Троц В.О.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1, який діє в інтересах ОСОБА_2 на рішення Оболонського суду міста Києва від 05 грудня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-

В С Т А Н О В И Л А

Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 05 грудня року в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, ОСОБА_1, який діє в інтересах ОСОБА_2 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове рішення, яким задовольнити позов у повному обсязі вимоги, посилаючись на порушення судом матеріального та процесуального права.

Зокрема, суд надав перевагу доказам наданих з боку відповідачки, і безпідставно не взято до уваги пояснення свідків з боку позивача, відповідача у 2006 році вийшла заміж і добровільно залишила спірну квартиру, проживаючи до цього часу по місцю проживання чоловіка. Те, що вона до 2013 року сплачувала комунальні платежі не має правового значення, так як ці обставини відбулися поза шестимісячним строком, встановленим ст. 71 ЖК України.

В суді апеляційної інстанції апелянт і її представник підтримали подану скаргу, із викладених в ній підстав, відповідач проти задоволення апеляційної скарги заперечувала, просила залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, ОСОБА_5 на сім'ю з 3 осіб: ОСОБА_5, ОСОБА_6 і ОСОБА_7 була надана двохкімнатна квартира АДРЕСА_1.

На час розгляду справи в спірній квартирі зареєстровані ОСОБА_5.(власник особового рахунку), ОСОБА_3 (дочка), ОСОБА_8 (онука). Квартира не приватизована, перебуває у державній власності.

Вказана квартира складається з двох кімнат, жилою площею 31,1 кв.м., знаходиться на дев'ятому поверсі дев'ятиповерхового будинку.

Відповідно до ст. 71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім*і за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору -судом.

Згідно з статтями 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно з ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участи у справі.

Позивачка обґрунтовувала свої вимоги тим, що відповідач не проживає в спірному приміщенні понад 6 місяців - більш ніж 10 років без поважних причин, перешкод в користуванні жилим приміщенням їй ніхто не чинив.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд виходів із того, пояснення позивача спростовуються окрім пояснень самої відповідачки показами свідків: ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11. Посилання на відсутність відповідачки в квартирі протягом останніх шести місяців до подання позовної заяви не підтверджене жодними доказами, окрім сумнівних показів свідків, однин з яких - ОСОБА_12, яка проживає за межами міста, але свідчення дала щодо відсутності відповідачки за місцем проживання в м. Києві у вихідні дні. Більш того, твердження свідків про відсутність речей відповідачки в квартирі сприймається досить критично через те, що вони не змогли пояснити яким чином вони визначають приналежність конкретної речі тієї чи іншої особи, а в судовому засіданні встановлено і не заперечувалося сторонами, що кімната, якою користується відповідачка зі своєю дочкою, є закритою від позивачки на ключ, відтак і доступу до оцінки цих речей на предмет їх належності у "свідків - відвідувачів" не було.

Із висновку Оборонського РУ ГУ МВС України в м. Києві від 07.02.2014 р. вбачається, що між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 склались неприязні стосунки, які не уможливлюють спільне проживання в спірній квартирі.

В квітні 2014 року позивачка звернулася д суду із даним позовом.

На даний час у сторін по справі склалися конфліктні відносини, що підтверджується як їх поясненнями у справі в ході розгляду справи, так і показами свідків, допитаних у судовому засіданні

Відповідачкою ОСОБА_3 в судовому засіданні були надані копії рахунків на сплату житлово-комунальних послуг з яких вбачається, що весь час з 2006 року по 2013 рік вона сплачувала комунальні послуги в повному обсязі, окрім того вона жодним чином не відмовляється від сплати комунальних послуг і докази про таке до суду не надані, борги відсутні, вимоги про таке до них не направлялися.

Наведені обставини свідчать про те, що відповідачка не втратила інтересу до спірної квартири, як свого місця проживання.

Колегія суддів погоджується із таким висновком суду першої інстанції, який відповідає встановленим обставинам у справі, а також нормам матеріального і процесуального права.

Відхиляючи доводи апеляційної скарги як безпідставні, колегія суддів вважає необхідним зауважити, що як встановлено в ході розгляду справи однією із кімнат постійно користувалася відповідачка разом із своєю дочкою (1992 р.. народження), - онукою позивача.

Ця кімната закривалася на ключ, і в ній зберігалися речі останніх. З наведеного можна зробити висновок, що між особами, які мають право користуватися жилою площею в спірній квартирі фактично був визначений порядок користування жилою площею в ній, і тим самим позивач визнавала за відповідачкою право користування жилою площею в квартирі.

З пояснень сторін в суді апеляційної інстанції колегія суддів зробила також висновок про те, що дійсною причиною пред*явлення даного позову є не стільки тривала відсутність відповідачки в квартирі без поважних причин, а майнові претензії однієї сторони до іншої, які не мають ніякого відношення до предмету спору у цій справі.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, і підстав для їх зміни або скасування не встановлено

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, який діє в інтересах ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Оболонського суду міста Києва від 05 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий:

Судді: