У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 листопада 2015 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області у складі: головуючого Буцяка З.І.,

суддів Боймиструка С.В., Гордійчук С.О.;

секретар судового засідання Коробчук А.М.,

з участю представника позивачки,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду в м. Рівному цивільну справу за апеляційною скаргою представника позивачки ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Кузнецовського міського суду від 16 вересня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про збільшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини та стягнення додаткових витрат на дитину,

в с т а н о в и л а :

30 червня 2015 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_3 про збільшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини та щомісячне стягнення 1 540 грн. додаткових витрат на дитину.

Рішенням Кузнецовського міського суду від 16 вересня 2015 року позов задоволено частково. Розмір аліментів, які за рішенням апеляційного суду Рівненської області від 2 жовтня 2008 року стягуються з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3., збільшено з 1/9 до 1/7 частини заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання про судові витрати.

В поданій на це рішення апеляційній скарзі представник позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_2 покликалася на те, що суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про те, що покращився не лише матеріальний стан відповідача, але й позивачки також.

Насправді фінансове навантаження на її довірительку збільшилося, оскільки відповідач, припинивши проживати у квартирі № 4, корп. „А", м-н Перемоги, 49, у м. Кузнецовську Рівненської області, однак залишившись власником ? її частини, перестав сплачувати за квартиру комунальні платежі.

Відповідач на відміну від позивачки не обтяжений фінансовими зобов'язаннями, окрім сплати аліментів на неповнолітню дитину.

Відмовляючи позивачці у задоволенні вимог про щомісячне стягнення з відповідача 1 540 грн. додаткових витрат на дитину, суд першої інстанції не врахував того, що позивачка зверталася до відповідача з вимогою не про відшкодування вже фактично понесених витрат на дитину, а відповідно до ст. 185 СК України просила суд про їх щомісячне стягнення наперед.

При розгляді питання про стягнення додаткових витрат на дитину наперед суд не врахував, що положення частини 1 ст. 185 СК України стосуються особливих обставин, приблизний перелік яких зазначений у даній статті. До таких обставин, зокрема, відносяться додаткові витрати на дитину у зв'язку із розвитком її здібностей.

Розмір суми, що стягується з одного з батьків, зобов'язаного брати участь у додаткових витратах на дитину, зумовлених особливими обставинами, повинен визначатися залежно від понесених або передбачуваних витрат і не може бути визначений у частці від заробітку (доходу) платника.

Усього додаткові витрати на дитину на рік складають 40 480 грн., або близько 1 700 грн. у місяць на одного з батьків.

Однак Кузнецовський міський суд на ці обставини при вирішенні спору сторін належної уваги не звернув.

Покликаючись на наведене, представник позивачки рішення місцевого суду вважала незаконним та необґрунтованим і просила апеляційний суд його скасувати й ухвалити у справі нове рішення про задоволення позову ОСОБА_1 у повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі і з'явилися в судове засідання, перевіривши подані докази та доводи апелянта, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Частиною 1 ст. 303 ЦПК України встановлено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Судом установлено, що з 4 серпня 1990 року сторони перебували у шлюбі, який розірвано рішенням Кузнецовського міського суду від 10 березня 2011 року (а. с. 7).

Від шлюбу мають трьох дітей: дочку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, дочку ОСОБА_6., ІНФОРМАЦІЯ_2, які на даний час досягли повноліття, та неповнолітню дочку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3.

З рішення Апеляційного суду Рівненської області від 2 жовтня 2008 року вбачається, що з відповідача ОСОБА_3 на користь позивачки ОСОБА_1 на утримання кожного з трьох на той час неповнолітніх дітей було стягнуто щомісячні аліменти у розмірі 1/3 частини усіх видів його заробітку, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 26 лютого 2008 року і до їх повноліття (а. с. 8-9).

Відповідно до частин 1 і 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

За змістом ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181 СК України).

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно з ч. 3 ст. 183 СК України, якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття.

З урахуванням викладеного після досягнення старшими дітьми повноліття (відповідно у липні 2009 та липні 2011 року) з відповідача ОСОБА_3 на користь позивачки на утримання найменшої дочки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, стали стягуватися аліменти у частці, яка припадала на неї на момент винесення Апеляційним судом Рівненської області рішення від 2 жовтня 2008 року, а саме - у розмірі 1/9 частини щомісячного заробітку відповідача.

Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" також роз'яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них.

Зважаючи на те, що на момент ухвалення судового рішення від 2 жовтня 2008 року ОСОБА_3 зобов'язаний був сплачувати аліменти на утримання всіх трьох неповнолітніх дітей, а з липня 2009 та липня 2011 року такий його обов'язок щодо сплати аліментів на двох старших дітей, які досягли повноліття, припинився, і зараз відповідач аліментів на утримання старших дітей не сплачує, колегія суддів з висновком місцевого суду про те, що матеріальний стан відповідача змінився в сторону покращення, а тому є передбачені законом підстави для часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про збільшення розміру аліментів на утримання їх найменшої неповнолітньої дитини, погоджується.

Статтею 7 Закону України "Про державний бюджет України на 2015 рік передбачено, що у 2015 році прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років з 1 січня 2015 року залишився у розмірі 1 286 грн., а з 1 грудня 2015 року буде складати 1 455 грн.

Судом установлено, що середньомісячна заробітна плата відповідача ОСОБА_3 становить 25 186, 09 грн.

Це означає, що розмір щомісячних аліментів, які за оскаржуваним рішенням Кузнецовського міського суду від 16 вересня 2015 року у випадку набрання ним законної сили будуть стягуватися з відповідача ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3., буде становити майже 3 600 грн., що більш як у 9 разів перевищуватиме 30 % установленого законом прожиткового мінімуму на дітей віком від 6 до 18 років (3600 : 385,8=9,3) та, поряд із гарантованим забезпеченням установленого законом прожиткового мінімуму для неповнолітньої дитини, охоплюватиме також і розмір додаткових витрат, на які претендує позивачка (385,8 + 1700 = 2085,8).

Частиною 1 ст. 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Тому у випадку, коли позивачка буде приймати таку ж саму участь в утриманні дитини, як і відповідач, їх неповнолітній дитині будуть створені умови життя, які є достатніми та необхідними для її розвитку.

Статтею 185 СК України передбачено, що той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Згідно з роз'ясненнями, що містяться у п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", статтею 185 Сімейного кодексу України передбачена участь батьків у додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом). У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.

До особливих обставин, викладених у ст. 185 СК України, закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв'язку із розвитком певних її здібностей, страждає на тяжку хворобу, є калікою. Особливі обставини можуть бути зумовлені як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, навчання дитини відповідно до навиків та здібностей дитини, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Такі особливі обставини є індивідуальними у кожному конкретному випадку.

Доказами, що підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які свідчать про витрати на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей людини (наприклад, музичного інструменту або спортивного спорядження тощо), витрати на навчання дитини у платному навчальному закладі, на заняття у музичних, мистецьких або спортивних закладах, на додаткові заняття, висновки МСЕК, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров'я дитини (хвороба, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат (на лікування, на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо).

З довідки ДЗ „СМСЧ № 3" від 10 червня 2015 року вбачається, що ОСОБА_4, 2004 р. н., часто хворіє простудними захворюваннями, перебуває на диспансерному обліку з діагнозом: дискенезія жовчовивідних шляхів, потребує покращеного харчування та санаторно-курортного лікування, а також медикаментозного лікування під час загострення хвороби (а. с. 15).

З довідки Кузнецовської дитячої музичної школи від 3 червня 2015 року слідує, що ОСОБА_4 дійсно навчається у початковому спеціалізованому мистецькому навчальному закладі по класу фортепіано, щомісячна батьківська плата за навчання складає 90 грн., а фінансові витрати несе позивачка ОСОБА_1 (а. с. 16). Учениця характеризується виключно позитивно (а. с. 17).

З довідки Палацу культури УСР ВП „Рівненська АЕС" ДП НАЕК „Енергоатом" вбачається, що неповнолітня ОСОБА_4 дійсно займається у гуртку образотворчого мистецтва та ліпки з пластиліну з 2011 року (а. с. 18).

З позовної заяви ОСОБА_1 видно, що свої вимоги до відповідача про стягнення додаткових витрат на дитину, позивачка обґрунтовувала необхідністю: щомісячної плати за навчання дитини у музичній школі, оплати репетитора з англійської мови, щорічної купівлі нотної літератури, щорічних витрат на поїздки дитини до інших міст, придбання сценічного одягу та аксесуарів, придбання розхідних матеріалів для образотворчого мистецтва, придбання фортепіано, санаторно-курортного лікування дитини, придбання ліків - всього витратами на суму 40 480 грн., або близько 1 700 грн. у місяць на кожного з батьків (а. с. 2 зв.).

Проте позивачкою не подано суду доказів, які б підтверджували, що на оплату репетитора з англійської мови, щорічну купівлю нотної літератури, на щорічні витрати на поїздки дитини до інших міст, на придбання сценічного одягу та аксесуарів, придбання розхідних матеріалів для образотворчого мистецтва, на придбання фортепіано, санаторно-курортне лікування дитини, придбання ліків тощо щороку дійсно необхідно 40 480 грн.; що такі витрати є дійсно необхідними та що вони не покриваються розміром аліментів, які реально сплачує зараз та буде сплачувати у майбутньому на неповнолітню дитину відповідач.

Як уже було зазначено вище, частиною 1 ст. 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Це означає, що позивачка як мати повинна нести такі ж витрати на утримання дитини як і батько-відповідач.

З урахуванням наведеного та зважаючи на те, що позивачка не довела наявність особливих обставин в розумінні ст. 185 СК України, які зумовлюють необхідність участі відповідача у додаткових витратах на дитину, місцевий суд, на переконання колегії суддів, законно й обґрунтовано відмовив їй у задоволенні позовних вимог до відповідача про стягнення додаткових витрат на дитину.

У зв'язку з викладеним колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, повно і всебічно з'ясувавши всі дійсні обставини спору сторін та виконавши інші вимоги цивільного судочинства, вирішив дану справу згідно із законом.

Підстав для скасування ухваленого у справі судового рішення та задоволення поданої апеляційної скарги, виходячи з меж її доводів, апеляційний суд не вбачає.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 141, 150, 180, 182, 183, 185, ч. 1 ст. 192 СК України,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника позивачки ОСОБА_1 - ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Кузнецовського міського суду від 16 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала Апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення. Вона може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді: