У х в а л а

іменем україни

28 жовтня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Дем'яносова М.В., Маляренка А.В.,Попович О.В.,
розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа - ОСОБА_6, про визнання договору купівлі-продажу недійсним, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 28 квітня 2015 року та рішення апеляційного суду Житомирської області від 27 серпня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом, у якому вказав, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер його батько − ОСОБА_7 До складу спадщини входив житловий будинок, розташований по АДРЕСА_1

У липні 2014 року йому стало відомо про існування договору купівлі-продажу вказаного житлового будинку, який укладений 15 травня 1984 року між колишнім його власником ОСОБА_6 та відповідачкою.

На думку позивача договір не відповідає вимогам законодавства, чинного на час його укладення, зокрема, ст. 134 Цивільного кодексу УРСР <nau://ukr/1540-06|st134> та ст. 77 Земельного Кодексу УРСР <nau://ukr/2874а-07|st77>, оскільки земельна ділянка для обслуговування спірного житлового будинку не була відведена у встановленому законом порядку.

Окрім того, при посвідченні цієї угоди не була отримана згода всіх членів колгоспного двору. Також відсутнє рішення загальних зборів членів колгоспу про збереження повністю або частково присадибної земельної ділянки за набувачем будинку з визначенням її розміру. Крім того, що при укладенні спірної угоди не були дотримані вимоги пунктів 62 та 63 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами УРСР, затвердженої наказом Міністерства юстиції 31 жовтня 1975 року.

Також, в порушення п. 45 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських рад народних депутатів, затвердженої наказом Міністерства юстиції УРСР №1/5 від 19 січня 1976 року, при посвідченні договору не була витребувана довідка виконавчого комітету сільської ради, в якій, окрім підтвердження належності житлового будинку відчужувачу на підставі запису у погосподарській книзі, повинно бути зазначені дані про склад будинку, розмір загальної площі і розмір земельної ділянки, страхова оцінка будинку, суспільна група господарства.

У вказаному договорі зазначено, що відповідачка придбала будинок, житлова площа якого становить 20 кв. м. Натомість, згідно з особовим рахунком за спадкодавцем ОСОБА_7 рахувався будинок, загальною площею 40 кв. м, в тому числі житловою 24 кв. м.

Позивач вказує, що зазначена угода порушує його право на отримання спадщини після смерті батька та позбавляє можливості оформити право власності на спірний житловий будинок, у якому він постійно проживає.

Рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 28 квітня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Житомирської області від 27 серпня 2015 року рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 28 квітня 2015 року скасовано, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення про задоволення позову, обґрунтовуючи свої доводи порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване рішення суду апеляційної ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи скарги цих висновків не спростовують.

Зокрема, суд апеляційної інстанції, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st212>), дійшов правильного висновку, що оскільки ОСОБА_6 помер, а суд апеляційної інстанції позбавлений можливості щодо залучення до справи його правонаступників у якості співвідповідачів, а тому позовні вимоги ОСОБА_4 не підлягають задоволенню.

Доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують та зводяться до переоцінки доказів, що не відповідає вимогам ст. 335 ЦПК України, оскільки суд касаційної інстанції позбавлений можливості встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду Житомирської області від 27 серпня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:

М.В. Дем'яносов А.В. Маляренко О.В. Попович