Справа №2-145/2009 02.11.2015 02.11.2015 02.11.2015
Провадження №22-ц/784/2618/15
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 2-145/2009 Головуючий I інстанції - Молчанов О.Г.
Провадження № 22-ц/784/2618/15 Доповідач - Темнікова В.І.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 листопада 2015 року Судова колегія судової палати з цивільних справ апеляційного суду Миколаївської області в складі :

головуючого - Темнікової В.І.,

суддів - Прокопчук Л.М., Маляренко І.Б.,

при секретарі - Богуславській О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 10 березня 2009 року за позовом ОСОБА_2 до Березнегуватської селищної ради Березнегуватського району Миколаївської області про визнання права власності на житловий будинок,-

В С Т А Н О В И Л А :

В лютому 2009 року позивачка звернувся до суду з даним позовом, в якому посилалася на те, що на засіданні КСП «1-ше Травня», учасниками якого були вона та її чоловік ОСОБА_1 було вирішено продати їм житловий будинок, який розташований за адресою- АДРЕСА_1 з відрахуванням з їх заробітних плат по 50% до повного погашення заборгованості за будинок. Згідно довідки Березнегуватської філії Миколаївського міжміського бюро технічної інвентаризації від 16.01.2009р. даний будинок має загальну вартість 20779грн. В даному будинку вона з чоловіком та синами проживала з 1990р. до 2008р. На час звернення до суду в будинку не проживають через погані побутові умови. За вказаний будинок вони з чоловіком повністю розрахувалися. Однак вона не може оформили договір купівлі - продажу, так як КСП «1-ше Травня» було ліквідовано. Також посилалася на те, що вона є власницею будинку, так як законно користується і володіє будинком на протязі 19 років. Проте Березнегуватська селищна рада відмовляється видати їй свідоцтво про право власності на будинок, мотивуючи своє рішення тим, що будинок був придбаний у КСП «1-ше Травня» без подальшого оформлення правовстановлюючих документів. Тому, посилаючись на ст. 392 ЦК України, позивачка просила визнати за нею право власності на спірний будинок.

Рішенням Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 10 березня 2009 року позовні вимоги ОСОБА_2 були задоволені. Суд визнав за ОСОБА_2 право власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 Березнегуватського району Миколаївської області, що складається з: Літ.А-житлового будинку кам'яного загальною площею 66,1кв.м., житловою площею 36,7 кв.м.; Літ.а-веранди кам'яної;№ 1- тераси кам'яної; Літ.Б - нежитлової прибудови кам'яної; Літ.В -погріба кам'яного; Літ.Г-вбиральні дерев'яної; Літ.Д-сарая кам'яного; № 5, 1 -споруди; № 2-4-огорожі.

Не погодившись з зазначеним рішенням, ОСОБА_1, який не був учасником процесу, звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалите нове про визнання за позивачкою права власності на ? частину спірного будинку, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Позивачка та її представник в судовому засіданні не визнали доводи апеляційної скарги, просили її відхилити, а рішення суду залишити без змін, вважаючи його законним та обґрунтованим.

Інші учасники процесу до судового засідання не з'явилися, хоча про час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав:

Згідно ст. 10 ЦПК України обставини цивільних справ встановлюються судом за принципом змагальності. Суд же, зберігаючи об'єктивність і неупередженість, лише створює необхідні умови для всебічного і повного дослідження обставин справи. При дослідженні і оцінці доказів, встановленні обставин справи і ухваленні рішення суд незалежний від висновків органів влади, експертиз або окремих осіб. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Крім того згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на основу своїх вимог або заперечень.

Як убачається з матеріалів справи, судом під час розгляду цієї справи дані вимоги закону в повній мірі виконані не були.

Приймаючи рішення по справі, суд виходив з того, що позивачка просила визнати право власності на житловий будинок з тих підстав, що на засіданні КСП " 1 Травня", учасниками якого була позивачка та її чоловік, було вирішено продати їм житловий будинок АДРЕСА_1 Миколаївської оласті.- з відрахуванням 50 % із заробітної плати до повного погашення заборгованності за будинок. В зазначеному будинку позивачка з сім'єю зареєстрована і проживала з 1990 року по 2008 рік. В теперішній час не проживають через погані побутові умови, що підтверджується актом обстеження з участю депутата Березнегуватської селищної Ради. За будинок позивачка і її чоловік повністю розрахувались, але оформити купівлю-продаж будинку не мають можливості, оскільки КСП "1 Травня" ліквідовано. Позивачка вважає, що виконала усі умови договору, прийняла у власність вказаний житловий будинок, сплатила його вартість. Позивачка вважає, що є власником житлового будинку та інших споруд по АДРЕСА_1 Миколаївської області. Оскільки представник відповідача визнала позов в повному обсязі, суд посилаючись на ст.ст. 220, 328, 334, 392 ЦК України дійшов висновку про необхідність визнання за позивачкою права власності на спірний будинок.

Однак, проаналізувавши встановлені судом першої інстанції обставини по справі, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції в межах заявлених позовних вимог дійшов помилково висновку про необхідність задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Як уже зазначалося раніше суд згідно зі ст. 11 ЦПК України розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Як убачається з тексту позовної заяви, позивачка, посилаючись на ст. ст. 328, 334 та 392 ЦК України, обґрунтовувала свої позовні вимоги тим, що вона не взмозі оформити право власності на спірний будинок, так як КСП «1-ше Травня» ліквідовано без правонаступників, а Березнегуватська селищна рада відмовляється видати їй свідоцтво про право власності на будинок через те, що вона його придбала у КСП «1-ше Травня» без оформлення правовстановлюючих документів. Із системного аналізу заявлених позовних вимог випливає, що у позивачки не має і ніколи не було правовстановлюючих документів на спірний будинок.

Втім, приймаючи рішення по справі, суд не врахував, що відповідно до частини п'ятої статті 11 ЦК України цивільні права і обов'язки можуть виникати з рішення суду лише у випадках, встановлених актами цивільного законодавства. Можливість виникнення права власності за рішенням суду ЦК України передбачає лише у ст.ст. 335 та 376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (ч. 1. ст. 328 ЦК України). А стаття 392 ЦК України, у якій йдеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності. Тобто за правилами статті 392 ЦК України позов про визнання права власності може бути пред'явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності.

В даному випадку, згідно змісту позовних вимог у позивачки ніколи не було правовстановлюючих документів на будинок і будь - який договір у встановленому законом порядку про придбання спірного будинку нею не укладався. Саме тому вона і просить визнати право власності на будинок, але такий позов з посиланням на ст. 392 ЦК України задоволений бути не може, так якстаття 392 ЦК України, як уже зазначалося раніше, не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах. Втім доказів того, що позивачка набула раніше право власності на спірний будинок суду надано не було.

Посилання суду в рішенні як на підставу для визнання права власності на спірний будинок за позивачкою на ст. 220 ЦК України є неправомірним, так як вимог на підставі даної норми права позивачкою заявлено не було. На підставі ч.2 ст. 220 ЦК України можливо заявлення позову про визнання укладеного, але нотаріально не посвідченого договору дійсним, а не про визнання права власності на будинок, однак таких вимог позивачкою заявлено не було. Не звернув суд при прийнятті рішення по справі належної уваги також на те, щоза даною нормою права відповідачем повинна бути саме та юридична чи фізична особа, з якою було досягнуто згоду на укладання договору. Втім, позивачка не посилалася на те, що саме з Березнегуватською селищною радою вони з чоловіком досягли згоди на купівлю- продажу спірного будинку. Натомість вона наполягала, що рішення про продаж їм будинку приймало КСП «1-ше Травня». Не звернув суд також належної уваги на те, що в матеріалах справи відсутні дані про те, що спірний будинок належав КСП «1-ше Травня» і на якій підставі, не зазначала позивачка також про те, який правочин, від якої дати треба визнати дійсним, чим підтверджене небажання КСП «1-ше Травня» оформити договір купівлі - продажу нотаріально. Все це свідчить про те, що такого позову заявлено не було. Не дав суд належної правової оцінки також тому, що згідно протоколу №6 засідання правління колгоспу «1 Травня» від 05.04.1989р. було прийнято рішення не про продаж будинку ОСОБА_1, а про виділення йому 6500 руб. для купівлі будинку.

ёёёКрім того, приймаючи рішення по справі, суд не дав належної правової оцінки обставинам, викладеним в позовній заяві, про те, що будинок був придбаний в період шлюбу позивачки з ОСОБА_1, що вони, як зазначала сама позивачка, разом з чоловіком розрахувалися за будинок, що в спірному будинку вони проживали також разом з чоловіком та дітьми. Не зважаючи на це, чоловік позивачки ( апелянт по справі) не був притягнутий до участі у справі, його думка стосовно позову не з'ясовувалася судом, що призвело до того, що право власності на весь будинок було визнано тільки за позивачкою.

Проаналізувавши зазначені вище обставини по справі у їх сукупності, колегія суддів вважає, що оскільки під час розгляду даної справи апеляційним судом встановлено неправильне застосування норм матеріального права, то апеляційний суд згідно ч.3 ст. 303 ЦПК України вважає можливим вийти за межі апеляційної скарги.

З урахуванням викладеного, рішення суду слід скасувати та ухвалити нове в межах заявлених позовних вимог, а саме про відмову у задоволенні позовних вимог.

Крім того, при прийнятті остаточного рішення по справі, апеляційний суд враховує правові позиції, викладені в постановах Верховного Суду України № 6-1622 цс15 від 07.10.2015 року та № 6-244цс14 від 18.02.2015р.

Керуючись ст. 11, 303, 307, 309, 314, 316 ЦПК України, ст. 328, 334,392 ЦК України, судова колегія, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 10 березня 2009 року скасувати та постановити нове рішення, яким у їх задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Березнегуватської селищної ради Березнегуватського району Миколаївської області про визнання права власності на житловий будинок відмовити через їх необгрунтованість.

Рішення набирає законної сили негайно після його проголошення, але може бути оскаржене безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання ним законної сили в касаційному порядку.

Головуючий

Судді