АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 211/690/15-ц Головуючий у 1-й інстанції
Провадження №22ц/774/2014/К/15 суддя Сарат Н.О.
Категорія - 44 (І) Доповідач Бондар Я.М.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді: Бондар Я.М.

суддів: Зубакової В.П., Соколан Н.О.

при секретарі: Петренко К.І.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі, згідно із вимогами ч.2 ст.197 ЦПК України без фіксації судового засідання технічними засобами, без участі всіх осіб, які беруть участь у справі, апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 03 серпня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення перешкод в користування власністю шляхом виселення,

ВСТАНОВИЛА:

В лютому 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом виселення, в якому просив усунути йому перешкоди в користуванні належною йому на праві власності квартири, розташованої за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Л.Бородича, 4/15, виселивши з даної квартири ОСОБА_3 без надання іншого житлового приміщення.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначив, що згідно договору дарування від 10.07.2001 року він набув у власність житлову квартиру АДРЕСА_1. В 2004 році ним було укладено шлюб з ОСОБА_4, який було розірвано в 2010 році. Враховуючи усне прохання відповідача, він погодився на її тимчасове проживання у квартирі, хоча остання має інше місце реєстрації. Однак відповідач ухиляється від добровільного звільнення житла, та безпідставно продовжує проживати в ньому. Таким чином, проживання відповідача у квартирі, власником якого є позивач обмежує реалізацію його права власності щодо зазначеного нерухомого майна.

Рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 03 серпня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_1 залишено без задоволення в повному обсязі.

В апеляційній скарзі представник позивача, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, а також неповноту зясування обставин справи, просив скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування апеляційної скарги представник позивача зазначив, що судом першої інстанції не враховано, що відповідач вселившись до належної позивачу квартири не зареєструвалась в ній, більш того має інше місце реєстрації вул. Кириленка, 49 в м. Кривому Розі, в якому за нею зберігається право користування житловим приміщенням. Також зауважив на відсутності письмової згоди позивача щодо вселення відповідача в належну ОСОБА_1 квартиру. У звязку з чим представник позивача вважає помилковим висновок суду першої інстанції про те, що ОСОБА_3В . набула права користування вказаним житлом. Також зазначив про неможливість проживання сторін в одній квартирі, оскільки зі слів відповідача після розірвання їх шлюбу відповідач проживала у вказаній квартирі з іншими чоловіками. Крім того, відповідач проживаючи у спірній квартирі не приймає участі в сплаті комунальних послуг, в результаті чого борг сягає сорока тисяч грн.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін з наступних підстав.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 10.07.2001 року на праві приватної власності належить квартира, розташована за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Леоніда Бородича, 4/15 (а.с.6-9). В 2004 році ОСОБА_1 зареєстрував шлюб з ОСОБА_4, який було розірвано в 2010 році (а.с.13-14).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з недоведеності позивачем факту самовільного зайняття спірного жилого приміщення ОСОБА_3, а також неможливості проживання сторін спільно в спірній квартирі.

Колегія суддів погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сімї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.

Член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Згідно ст.157, 116 ч.1 ЖК України - член сім'ї власника житлового будинку /квартири/ може бути виселений без надання іншого житлового приміщення, якщо він систематично порушує правила проживання, робить неможливим для інших членів сім'ї спільне з ним проживання в одному будинку, а заходи попередження та впливу виявилися безрезультатними.

Згідно ст. 156 ЖК України припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням.

Члени сім'ї власника житла з моменту вселення набувають самостійного права користування приміщенням. На інше не вказує і діюче законодавство України.

Згідно ст. 116 ЖК Української РСР якщо наймач, члени його сімї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціального співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Осіб, які підлягають виселенню без надання іншого жилого приміщення за неможливістю спільного проживання, може бути зобовязано судом замість виселення провести обмін займаного приміщення на інше жиле приміщення вказане заінтересованою в обміні стороною. Осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання іншого жилого приміщення.

Таким чином за допомогою належних і допустимих доказів позивачем не спростовано того, що спільне проживання з відповідачем не можливе, а також того, що відповідач самоправно зайняла жиле приміщення.

Отже колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають задоволенню, як недоведені.

Доводи апеляційної скарги щодо відсутності письмової згоди ОСОБА_1 на вселення ОСОБА_3 до спірної квартири не приймаються до уваги колегією суду, оскільки спростовуються посилання позивача в позовній заяві про те, що сторони після розірвання їх шлюбу за усною домовленістю погодили її подальше проживання в квартирі.

Доводи апеляційної скарги щодо реєстрації відповідача за іншою адресою, де зберігається її право користування житловим приміщенням, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки згідно вимог ч.ч.1,6 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа може мати кілька місць проживання.

Інші доводи апеляційної скарги колегією суду не приймаються до уваги, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки рішення суду та незгодою з висновками суду по оцінці доказів.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв'язку із чим апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313 315 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 03 серпня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: