АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 541/649/15-ц Номер провадження 22-ц/786/2170/15Головуючий у 1-й інстанції Чернюк В. Д. Доповідач ап. інст. Бондаревська С. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2015 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого судді: Бондаревської С.М.

суддів: Обідіної О.І., Панченка О.О.

при секретарі: Рибак О.О.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 11 червня 2015 року

у справі за позовом ОСОБА_3 в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні квартирою.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, -

В С Т А Н О В И Л А :

У березні 2015 року позивач ОСОБА_3 в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні квартирою.

В обґрунтування своїх позовних вимог вказував, що він із сином зареєстрований в АДРЕСА_1, власником якої є ОСОБА_2 Після розірвання шлюбу між ним та відповідачкою, а саме у лютому 2015 року остання у їх відсутність у помешканні, змінила замки на вхідних дверях квартири та перестала пускати їх в це житло, порушуючи його житлові права і житлові права їхнього неповнолітнього сина, зважаючи на те, що іншого житла вони не мають, окрім того, в даній квартирі знаходяться їхні особисті речі та майно.

Рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 11 червня 2015 року позов ОСОБА_3 в його інтересах та в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_4 - задоволено.

Зобов"язано ОСОБА_2 не чинити перешкод ОСОБА_3 та його неповнолітньому сину ОСОБА_4 у користуванні квартирою АДРЕСА_1 Полтавської області шляхом забезпечення вільного доступу до цієї квартири.

Не погодившись з даним рішенням суду першої інстанції, відповідач ОСОБА_2 оскаржила його в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права; неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків суду обставинам справи, просила оскаржуване нею судове рішення - скасувати та ухвалити нове рішення, яким у позові ОСОБА_3 відмовити.

На апеляційну скаргу ОСОБА_2 своє заперечення надав позивач ОСОБА_3, в якому, спростовуючи доводи апелянта, просив апеляційну скаргу відхилити, а рішення місцевого суду залишити без змін.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 308 ЦПК України,апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, підтверджується наявними у справі доказами, що позивач ОСОБА_3 та відповідачка ОСОБА_2 з 08 лютого 1997 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано за позовом ОСОБА_2 рішенням Миргород-ського міськрайонного суду Полтавської області від 12 грудня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 03 лютого 2015 року.

Від цього шлюбу сторони мають неповнолітнього на час вирішення даного спору сина - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Судом також встановлено, що за укладеним та нотаріально посвідченим договором дарування від 12 квітня 1997 року, ОСОБА_2 прийняла в дар квартиру АДРЕСА_1 в м. Миргороді Полтавської області, право власності на яку зареєстровано за відповідачкою в Бюро технічної інвентаризації.

Також встановлено, що позивач ОСОБА_3та неповнолітній син сторін - ОСОБА_4 зареєстровані в квартирі НОМЕР_1, що знаходиться в будинку, розташованому за вищевказаною адресою відповідно з травня та липня 1997 року по теперішній час, тобто, мають речове право користування зазначеним житлом.

Окрім того, судом встановлено, підтверджується свідченнями допитаного в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_5, що протягом лютого-березня 2015 року позивач ОСОБА_3 неодноразово звертався до нього, як до голови будинкового комітету, з питання не допуску відповідачкою його та неповнолітнього сина в квартиру, за місцем їх реєстрації та з приводу того, що остання змінила замки на вхідних дверях квартири НОМЕР_1 і не надає їм ключів від неї.

Також встановлено, що з приводу порушення речових житлових прав позивача та його неповнолітнього сина мали місце звернення до органів міліції та Служби у справах дітей Миргородської міської ради Полтавської області, за результатами яких з відповідачкою ОСОБА_2 проводилися профілактичні бесіди, які не дали позитивних результатів.

Факт порушення відповідачкою житлових прав позивача ОСОБА_3 визнавався самою відповідачкою та підтверджується копією її листа, адресованого позивачу 18 лютого 2015 року, в якому вона в категоричній формі наполягала на знятті позивача з реєстрації з належної їй на праві приватної власності квартири в зв"язку припиненням шлюбу /а.с.52,53/.

Таким чином, встановивши вищенаведені обставини, суд першої інстанції, з урахуванням положень ч. 4 ст. 9, ч. ч. 1, 4 ст. 156 ЖК України дійшов вірного висновку про обґрунтованість позову ОСОБА_3 та наявність правових підстав для задоволення його позовних вимог.

Посилання апелянта на те, що позивач вже не є членом її сім"ї, оскільки шлюб між ними розірвано, а відтак втратив право користування квартирою, єдиним власником якої вона являється, не заслуговує на увагу, з огляду на ч. 4 ст. 156 ЖК України, за нормами якої припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням.

Крім того, статтею 396 ЦК України передбачено, що особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, в тому числі і від власника майна, відповідно до положень глави 29 цього Кодексу.

За наведених обставин, доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, як і не підтверджують належними доказами їх неправомірність.

Рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, тому підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 11 червня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: /підпис/

Судді: /підписи/

З оригіналом згідно: