Справа № 175/156/15-ц
Провадження № 2/175/53/15
Р і ш е н н я

І м е н е м У к р а ї н и

26 березня 2015 року Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді Борисова С.А.,

при секретарі - Єльшиній А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Ювілейне цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Орджонікідзевської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області, третя особа Дніпропетровська державна районна нотаріальна контора про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом,

В с т а н о в и в :

Сторони та їх представники у судове засідання не з'явилися, надавши письмові заяви у яких позов підтримали та визнали у повному обсязі і просили справу розглянути без їхньої участі.

Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов до наступного висновку.

Встановлено, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 є спадкоємцем за законом після смерті своєї матері, ОСОБА_2, померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 (свідоцтво про смерть серії НОМЕР_2). Спадщину позивачка прийняла в установлений законодавством термін шляхом подачі заяви про прийняття спадщини до Дніпропетровської державної нотаріальної контори.

До складу спадкового майна входить земельна ділянка, площею 4,460 га, кадастровий НОМЕР_3, для ведення товарного сільського виробництва, що розташована на території Волоської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області. На дану земельну ділянку, на ім'я померлої, ОСОБА_2, було видано державний акт серія НОМЕР_4 від 25.03.2002 року, який внесено до Книги записів реєстрації державних актів на право власності на землю та право постійного користування.

Як вбачається з матеріалів справи, спадкодавець за життя жодних заповітів не складала, що підтверджується довідкою Волоської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області від 04.06.2010 року №447.

Так, з метою отримання свідоцтва про право на спадщину за законом ОСОБА_1 звернулася до Державної нотаріальної контори з відповідною заявою, проте отримала постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 26.12.2014 року, оскільки не підтверджується факт належності померлій спадкового майна, у тому числі й спірної земельної ділянки. У свою чергу, в судовому засіданні встановлено, що позивачкою було втрачено оригінал правовстановлюючого документу на майно (вищевказаний державний акт серія НОМЕР_4 від 25.03.2002 року) та не отримано його дублікату.

Зокрема, довідкою управління Держземагенства у Дніпропетровському районі Дніпропетровської області від 24.11.2014 року №3568 підтверджується, що відповідно до відомостей, які містяться в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та право постійного користування землею договорів оренди землі, на ім'я ОСОБА_2 зареєстрована земельна ділянка (пай), що розташована за адресою: Волоська сільська рада, Дніпропетровський район Дніпропетровської області, площею 4,460 га, Державний акт серії НОМЕР_4 від 25.03.2002 року, реєстраційний номер 467, кадастровий номер: НОМЕР_5.

Згідно до ч.2 п.1 Перехідних положень Земельного кодексу України, рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок», є підставою для виготовлення та видачі цим громадянам або їх спадкоємцям державних актів на право власності на земельну ділянку за технічною документацією щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку.

Так, Декретом Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року №15/92 «Про приватизацію земельних ділянок» було встановлено, що право приватної власності громадян на земельні ділянки, передані їм для цілей, передбачених статтею 1 цього Декрету, посвідчується відповідною Радою народних депутатів, про що робиться запис у земельно-кадастрових документах, з наступною видачею державного акта на право приватної власності на землю.

Так, 01.01.2013 року реєстрація прав власності проводиться в Державному реєстрі речових прав та їх обтяжень, в якому не передбачено реєстрацію права власності на померлого громадянина.

Пунктом 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» роз'яснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання із нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину у судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Також, згідно п.10 вищезазначеної Постанови зазначено, що відповідно до статті 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом.

Відповідно до ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права й обов'язки, які належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини й не припинилися внаслідок його смерті.

Також відповідно до ст. 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки, зокрема, на підставі прийняття спадщини.

Стаття 321 ЦК України передбачає, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

В порядку, передбаченому ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право не визнається іншою особою.

Відповідно до листа Міністерства юстиції України від 21.02.2005 року №19-32/319 «Щодо порядку оформлення документів в разі смерті власника нерухомого майна» у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не була проведена і правовстановлюючий документ відсутній, питання визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного його власника (спадкоємця) повинно вирішуватись в судовому порядку.

Лист Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, від 16.05.2013 р. за №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» визначає, що за відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Місцеві органи самоврядування виступають у відповідності зі ст. 83 ЗК України суб'єктами права комунальної власності в межах населеного пункту.

Таким чином, відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Статтею 373 ЦК України передбачено, що право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону.

Статтею 1268 ЦК України передбачено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

На підставі п.1 ст. 1225 Цивільного кодексу України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Заповіту спадкодавець не залишала, таким чином згідно частини 2 статті 1223 ЦК України право на спадкування за законом одержують особи, зазначені в ст. 1261-1265 ЦК України. На підставі ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до ст.ст. 125,126 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Також право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, крім випадків, визначених частиною другою цієї статті.

Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Оскільки судом встановлено неможливість оформлення позивачем спадкового прав у встановленому законом порядку, а задоволення позову не суперечить закону, не порушує законних прав чи інтересів інших осіб, позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

На підставі ст.ст. 8, 328, 373, 376, 1216, 1233, 1268, 1270, 1296, 1297 ЦК України, ст.ст. 125, 126 ЗК України, керуючись ст.ст. 7, 10, 11, 27, 31, 57, 60, 61, 174, 212-215 ЦПК України, суд -

В и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до Орджонікідзевської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області, третя особа Дніпропетровська державна районна нотаріальна контора про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом - задовольнити у повному обсязі.

Визнати за ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, паспорт серії НОМЕР_6, виданого Дніпропетровським РВ УМВС України в Дніпропетровської області 06.11.2000 року, ІПН: НОМЕР_1) в порядку спадкування за законом, після смерті ОСОБА_2, померлої ІНФОРМАЦІЯ_2, право власності на земельну ділянку (пай), площею 4,460 га, кадастровий номер: НОМЕР_7, розташованої на території Волоської сільської ради Дніпропетровського району, Дніпропетровської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Дніпропетровської області через Дніпропетровський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя С.А. Борисов