Справа № 160/833/14-ц
Провадження № 6/160/22/15
У Х В А Л А

про відмову у визнанні мирової угоди

01.10.2015 року. смт. Локачі

Локачинський районний суд Волинської області

у складі: головуючого - судді Корнелюка В. С.,

за участю: секретаря - Гупалик А.С.,

боржника (відповідача) - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в селищі Локачах

заяву ВДВС Локачинського РУЮ про визнання мирової угоди, укладеної між ОСОБА_2 (в особі представника ОСОБА_3П.) та ОСОБА_1 у виконавчому провадженні № 47710439, відповідно до виконавчого листа Локачинського районного суду № 160/833/14-ц від 03.04.2015 року,

в с т а н о в и в :

24 вересня 2015 року ВДВС Локачинського РУЮ звернувся до суду із заявою про визнання даної мирової угоди.

Просить визнати мирову угоду, укладену між ОСОБА_2 (в особі представника ОСОБА_3П.) та ОСОБА_1 у виконавчому провадженні № 47710439, відповідно до виконавчого листа Локачинського районного суду № 160/833/14-ц від 03.04.2015 року про те, що:

- боржник (ОСОБА_1Л.) визнає, що на момент укладення мирової угоди має борг перед стягувачем (ОСОБА_2М.) в сумі 5141,99 доларів США;

- боржник зобов'язується сплатити стягувачу суму еквівалентну 1000 доларів США, відповідно до офіційного курсу НБУ на день виплати, до 30 вересня 2015 року;

- боржник зобов'язується сплатити решту боргу в сумі 4141,99 доларів США, відповідно до офіційного курсу НБУ на день виплати, до 31 грудня;

- стягувач зобов'язується прийняти виплати і не чинити перепон у виконання даної мирової угоди.

У разі не виконання умов даної мирової угоди сторони домовились про наступне:

- за кожен день прострочки виконання стягується пеня у розмірі 1% від простроченої суми;

- після прострочення більш як на 6 місяців, угода втрачає чинність;

- якщо угода втратила чинність, у стягувача з'являється право вимоги на залишок несплаченої суми з урахуванням пені.

Представник стягувача в судове засідання не з'явився. Від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності. Просить визнати мирову угоду.

У судовому засіданні боржник також не заперечувала щодо визнання мирової угоди.

Заслухавши думку боржника та ознайомившись зі змістом мирової угоди, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 372 ЦПК України, мирова угода, укладена між сторонами, або відмова стягувача від примусового виконання в процесі виконання рішення подається в письмовій формі державному виконавцеві, який не пізніше триденного строку передає її до суду за місцем виконання рішення для визнання.

Суд має право перевірити і не визнати мирову угоду або не прийняти відмови стягувача від примусового виконання, якщо це суперечить закону або порушує права чи свободи інших осіб.

За результатами розгляду мирової угоди або відмови від примусового виконання суд постановляє ухвалу відповідно до положень цього Кодексу.

Судом може бути визнано мирову угоду на підставі зазначених норм лише за умови наявності відкритого виконавчого провадження з примусового виконання судового рішення згідно з Законом України "Про виконавче провадження".

Якщо ухвала суду про визнання мирової угоди відповідає вимогам статті 18 Закону України "Про виконавче провадження", то вона є виконавчим документом у розумінні пункту 2 частини другої статті 17 Закону «Про виконавче провадження» і підлягає виконанню державною виконавчою службою.

У випадках невиконання зобов'язаною стороною умов мирової угоди, укладеної в процесі виконання судового рішення і затвердженої судом, заінтересована сторона може звернутися до державного виконавця на підставі статті 19 Закону України "Про виконавче провадження" із заявою про примусове виконання ухвали, якою визнано цю угоду.

Внесення в подальшому змін чи доповнень до укладеної й визнаної судом мирової угоди чинним законодавством не передбачено.

На підставі вище наведеного потрібно зазначити, що укладення мирової угоди на стадії виконання рішення суду призведе до закінчення виконавчого провадження та відповідних наслідків, передбачених ст. 50 ЗУ «Про виконавче провадження».

В силу ст.ст. 11, 202 Цивільного кодексу України визнана судом мирова угода за своєю правовою природою є правочином, який за загальними принципами цивільного законодавства має бути виконаний за правилами ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України.

Враховуючи позицію Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, яку він виклав у своєму листі від 5 грудня 2011 року, можна зробити висновок, що мирова угода є договором в розумінні Цивільного кодексу України і до неї можна застосовувати його положення.

Відповідно до ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно із ст. 631 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору.

Зі змісту мирової угоди укладеної між ОСОБА_2 (в особі представника ОСОБА_3П.) та ОСОБА_1 вбачається, що вона суперечить закону, а саме - термін закінчення дії мирової угоди встановлений сторонами є (31 грудня), тобто без зазначення конкретного року, що не відповідає вимогам цивільного кодексу України і в подальшому може спричинити колізію у визначенні строків її прострочення та виконання.

Крім того, сторонами в мировій угоді передбачена пеня в розмірі 1% за кожен день прострочки за невиконання умов мирової угоди.

Суд не може погодитись із законністю такого пункту мирової угоди із наступних міркувань.

На відміну від мирової угоди, укладеної до вирішення спору судом, мирова угода на стадії виконання рішення суду не може укладатись з метою врегулювання спору, оскільки спір уже врегульований судовим рішенням, яке набрало законної сили, за цим рішенням видано виконавчий документ, що надійшов для примусового виконання державному виконавцю.

Мирова угода в процесі виконання не може стосуватись питань про визначення фактичних обставин та відповідних правовідносин, основною метою такої угоди є встановлення (зміна) способу та порядку виконання ухваленого судового рішення, що може ґрунтуватись на взаємних поступках і, безумовно, стосуватись лише прав та обов'язків сторін й предмета спору.

Така мирова угода не може виходити за межі спірних правовідносин.

Мирова угода, що розглядається, покликана сприяти закінченню виконавчого провадження, зокрема шляхом визначення конкретних заходів, дій, рішень тощо, що сторони беруться вчинити.

Судом уже доведено, що мирова угода є правочином, договором і до неї можна застосовувати його положення.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу.

За змістом ст.ст. 599, 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання, яке припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Таким чином, можна зробити висновок, що мирова угода - хоча і за своєю правовою природою є правочином, проте, після її визнання ухвалою суду (в процесі виконання), направлена не на зміну або припинення цивільно - правових відносин, а на обовязок виконання судового рішення на умовах затвердженої мирової угоди.

У даному випадку умови мирової угоди в частині встановлення неустойки (пені) суперечать закону, позаяк доведено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання, яка передбачена лише ст. 625 ЦК України.

Крім того, одним із пунктів мирової угоди встановлено, що боржник зобов'язується сплатити стягувачу суму еквівалентну 1000 доларів США, відповідно до офіційного курсу НБУ на день виплати, до 30 вересня 2015 року.

Враховуючи, що розгляд справи про затвердження мирової угоди проходить 1 жовтня 2015 року, суд вважає, що таким чином цей пункт угоди боржнику виконати буде неможливо, що є очевидним порушенням його прав.

Підсумовуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що мирова угода не відповідає вимогам закону в деякій мірі порушу права боржника. а тому не може бути визнана судом.

На підставі викладеного та керуючись ст. 372, ст. 210 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в :

У визнанні мирової угоди, укладеної між ОСОБА_2 (в особі представника ОСОБА_3П.) та ОСОБА_1 у виконавчому провадженні № 47710439, відповідно до виконавчого листа Локачинського районного суду № 160/833/14-ц від 03.04.2015 року, відмовити.

Ухвала набирає законної сили через 5 днів з дня проголошення, у разі подання апеляційної скарги - після розгляду скарги апеляційним судом і може бути оскаржена до Апеляційного суду Волинської області протягом цього ж строку шляхом подачі апеляційної скарги через Локачинський районний суд. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення ухвали суду, можуть подати апеляційну скаргу протягом 5 днів з дня отримання копії цієї ухвали.

Суддя Локачинського районного суду Корнелюк В. С.