Справа № 524/4291/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.09.15 року Автозаводський районний суд м.Кременчука Полтавської області в складі: головуючого судді Предоляк О.С.

при секретарі КовальТ.М.

з участю представника позивача ОСОБА_1, відповідача - ОСОБА_2, її представника ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Кременчуці цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства " Полтава - Банк" до ОСОБА_2, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про розірвання договору та стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В :

До суду звернулося публічне акціонерне товариство " Полтава - Банк" з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про розірвання договору та стягнення заборгованості.

Зазначали, що 07 вересня 2012 року між ПАТ " Полтава - Банк" та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № 7, відповідно до якого банк надав ОСОБА_2 кредит у сумі 10 000 грн. строком на 36 місяців з 07.09.2012 року по 06.09.2015 року зі сплатою 33 відсотків річних.

Банк виконав свої зобовязання перед відповідачем. відповідно до умов вищевказаного договору відповідач ОСОБА_2 взяла на себе зобов'язання щодо своєчасного повернення кредиту, сплати комісії, але взятих на себе зобов'язань не виконала, кредитні кошти не повернуті.

В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором №7 від 07 вересня 2012 року укладено договір поруки №7/1 від 07.09.2012 року з ОСОБА_5 та договір порки № 7 від 07.09.2012 року з ОСОБА_4 Згідно вказаних договорів поруки поручителі взяли зобовязання відповідати за кредитором в повному обсязі боргових зобовязань боржника.

Просили розірвати кредитний договір №7 від 7.09.2012 року, укладений між ПАТ " Полтава - Банк" та ОСОБА_2 та солідарно стягнути з відповідачів заборгованість за кредитом на користь публічного акціонерного товариства «Полтава банк» станом на 06 травня 2015 року у сумі 19 152, 90 грн., а саме: заборгованість за кредитом у сумі 6572, 18 грн., несплачені відсотки у сумі 3084, 06 грн., суму нарахованої пені у сумі 9 496, 66 грн., а також стягнути понесені позивачем судові витрати.

У судовому засіданні представник позивача ПАТ « Полтава банк» ОСОБА_1 позов підтримує, просить задовольнити, посилаючись на обставини і підстави, викладені у позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_2 підтримує письмові заперечення. Вважає свій розрахунок суми заборгованості більш вірним. Крім іншого, у відповідності до положень ст. 18 ЗУ ""Про захист прав споживачів», Постанови Верховного суду України від 03 вересня 014 року по справі №6-100цс14, Рішень Конституційного Суду України від 02 листопада 2004 року№ 15рп/2004, 10 листопада 2011 року № 15рп/2011, від 11 липня 2013 року №7-рп/201 зменшити суму пені на прострочені відсотки за користування кредитом до розміру, який не перевищує 50% нарахованої суми прострочених відсотків.

Представник відповідача ОСОБА_2- ОСОБА_3 просить відмовити у позові за безпідставністю. Вважає, що розмір пені необхідно зменшити до 1 грн.

Відповідачі ОСОБА_5 та ОСОБА_4 у судове засідання не прибули.

Суд, вислухавши пояснення представника позивача, відповідача та її представника, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню.

Відповідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі й на умовах, установлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит і виплатити відсотки.

Згідно ст.ст. 1049, 1050 Цивільного Кодексу України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти) у строк і в порядку, встановленому договором.

У відповідності до ст. 536 цього Кодексу, за користування чужими коштами, боржник зобов'язується виплачувати відсотки, якщо інше не встановлено договором.

Статтею 625 цього Кодексу передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також не звільняється від відповідальності за неможливість виконання їм грошового зобов'язання, якщо інший розмір відсотків не установлений договором.

У відповідності ст. 1052 ЦК України, у разі невиконання позичальником обов'язків, встановлених договором позики, позикодавець має право вимагати від позичальника дострокового повернення позики та сплати процентів.

Судом встановлено, що 07 вересня 2012 року між сторонами по справі: ПАТ «Полтава банк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № 7. Відповідно до якого ОСОБА_2 отримала кошти в сумі 10 000 грн. строком на 36 місяців з 07.09.2012 року по 06.09.2015 року зі сплатою 33 % річних та зі сплатою одноразової комісії в розмірі 1% від загальної суми кредиту на умовах, визначених цим договором (п.1 договору).

Банк виконав зобов'язання перед відповідачем шляхом надання кредитних коштів.

Відповідач допускає прострочення виконання зобов'язання щодо сплати грошових коштів.

Станом на 18.05.2015 року заборгованість за кредитом становить 19 152, 90 грн. з яких : сума основного кредиту 6 572, 18 грн., сума прострочених відсотків за користування кредитом - 3 084, 06 грн., сума пені на прострочені відсотки за користування кредитом - 9 496, 66 грн.

Останній платіж в погашення заборгованості по кредитному договору здійснений позичальником 03.12.2014 року.

Відповідно до п. 4.3.4 кредитного договору у разі виникнення простроченої заборгованості по кредиту або прострочення сплати процентів по ньому банк має право достроково стягнути у судовому порядку суму кредиту, процент, комісії, пеню, штрафи та інші платежі, передбачені договором.

Відповідач не надав суду належних і допустимих доказів на спростування позову. Зокрема, розрахунок заборгованості проведений позивачем у відповідності до п. 2.4 кредитного договору: при надходженні від позичальника коштів, погашення заборгованості здійснюється у наступній черговості: - сплата пені на прострочені відсотки за користування кредитом, сплата пені на прострочену суму боргу за користування кредитом, сплата прострочених відсотків за користування кредитом, сплата простроченої заборгованості за кредитом, сплата нарахованих строкових відсотків за користування кредитом, сплата строкової заборгованості за кредитом, витрати повязані з виконанням. Уклавши кредитний договір та отримавши кредитні кошти відповідач ОСОБА_2 створила для себе обов'язки які зобов'язана виконувати у розумінні ст. 629 Цивільного Кодексу України - договір є обов'язковим до виконання сторонами. Відповідач, отримуючи кредитні кошти зобов'язалась повернути кредит у повному обсязі в терміни та розмірах, що встановлені графіком погашення кредиту.

На підставі встановлених обставин, суд приходить до висновку, що позов в частині стягнення з позичальника суми основного кредиту 6572, 18 грн. та суми прострочених відсотків за користування кредитом у розмірі 3084, 06 грн., підлягає задоволенню.

Відповідачу ОСОБА_2 та її представнику судом роз'яснювалось право на проведення судової бухгалтерської експертизи для перевірки суми заборгованості, але такого клопотання у письмовому вигляді суду не подано.

Щодо обчислення банком пені.

За правилами ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Отже, ч. 3 ст. 551 ЦК України з урахуванням положень ст. 3 цього Кодексу щодо загальних засад цивільного законодавства та ч. 4 ст. 10 ЦПК України щодо обов'язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що він значно перевищує розмір збитків та за наявності інших обставин, які мають істотне значення (постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 3 вересня 2014 р. у справі N 6-100цс14).

Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року № 5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" положення частини третьої статті 551 ЦК України про зменшення розміру неустойки може бути застосовано судом лише за заявою відповідача до відсотків, які нараховуються як неустойка, і не може бути застосовано до сум, які нараховуються згідно з частиною другою статті 625 ЦК, які мають іншу правову природу. При цьому проценти, які підлягають сплаті згідно з положеннями статей 1054, 1056-1 ЦК, у такому порядку не підлягають зменшенню через не співмірність із розміром основного боргу, оскільки вони є платою за користування грошима і підлягають сплаті боржником за правилами основного грошового боргу.

Згідно п.5.3 кредитного договору при порушенні строків погашення основної суми кредиту або при неповній сплаті позичкової заборгованості, при порушенні строків погашення нарахованих процентів або при неповній сплаті нарахованих процентів, Банк має право нарахувати та стягнути пеню у розмірі 1 (одного) відсотка від суми несплаченого платежу, за кожний день прострочення, але не нижче подвійної облікової ставки Національного Банку України, яка діяла за період, за який сплачується пеня.

Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п'ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов'язань за договором є несправедливою умовою договору.

З доданого позичальником інформаційного повідомлення розрахунку реальної процентної ставки, згідно графіку оплати кредитної заборгованості, реальна процентна ставка за користування кредитом, зазначена у розмірі 51, 07 %.

Істотними обставинами в розумінні частини третьої статті 551 ЦК є також майновий стан позичальника ОСОБА_2, яка є пенсіонером і отримує мінімальну за розміром пенсію, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов'язання та вважає за можливе зменшити розмір пені відповідно до вимог ч. 3 ст. 551 ЦК України до 1 500 грн

Щодо позовної вимоги про стягнення солідарно з відповідачів на користь банку суми заборгованості, то у задоволенні позову в цій частині необхідно відмовити у звязку з наступним.

Так, в забезпечення зобовязань за кредитним договором №7від 07 вересня 2012 року укладено договори поруки від 07 вересня 2012 року: за №7/1 з ОСОБА_5 та за №7 з ОСОБА_4

У п. 2.1 Договорів поруки ( по кожному окремо) зазначено, що у випадку невиконання позичальником своїх зобовязань перед кредитором по кредитному договору, визначених в п. 1.1 даного договору, кредитор має право вимагати від поручителя виконання боргових зобовязань позичальника на суму, вказану у п. 1.1. цього договору.

Статтею 554 ЦК України передбачено, що у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

Норми закону, якими врегульована порука, не містять положень щодо солідарної відповідальності поручителів за різними договорами, якщо договорами поруки не передбачено іншого, у разі укладення між ними кількох договорів поруки на виконання одного й того самого зобовязання між ними не виникає солідарної відповідальності між собою.

За таких обставин кредитор, керуючись статтею 543 ЦК України, має право на свій розсуд предявити вимогу до боржника й кожного з поручителів разом чи окремо, в повному обсязі чи частково, але поручитель, що виконав зобовязання, не вправі предявити вимогу до іншого поручителя на предмет розподілу відповідальності перед кредитором.

Ураховуючи викладене, а також те, що ні нормами закону, ні умовами договорів поруки не встановлена солідарна відповідальність поручителів, підстави для солідарного стягнення з поручителів кредитної заборгованості згідно з вимогами статті 554 ЦК України відсутні. До такого висновку дійшов Верховний суд України в постанові від 01 липня 2015 року №6-745ц15.

Необхідно розірвати кредитний договір № 7 від 07.09.2012 року, укладений між публічним акціонерним товариством " Полтава - Банк" та ОСОБА_2 та стягнути з ОСОБА_2 на користь публічного акціонерного товариства " Полтава - Банк" заборгованість за кредитним договором № 7 від 07 вересня 2012 року станом на 18 травня 2015 року, а саме: суму основного кредиту - 6572, 18 грн., несплачені відсотки у сумі 3084, 06 грн., суму нарахованої пені у розмірі 1 500 грн.

Судові витрати підлягають розподілу відповідно до ст.. 88 ЦПК України з урахуванням положень п. 39 Постанови ВССУ "Про судовий збір," а саме: у разі якщо суд на підставі частини третьої статті 551 ЦК зменшує розмір неустойки, витрати позивача, повязані зі сплатою судового збору, відшкодовуються за рахунок відповідача у сумі, сплаченій позивачем за позовною вимогою, яка підлягала б задоволенню, якби зазначений розмір судом не було зменшено.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 57-61, 212, 215, 218 ЦПК України, ст. ст. 509, 525, 526, 551, 611, 625 Цивільного кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В

Позов публічного акціонерного товариства " Полтава - Банк" до ОСОБА_2, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про розірвання договору та стягнення заборгованості задовольнити частково.

Розірвати кредитний договір № 7 від 07.09.2012 року, укладений між публічним акціонерним товариством " Полтава - Банк" та ОСОБА_2.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь публічного акціонерного товариства " Полтава - Банк" заборгованість за кредитом у сумі 6572, 18 (шість тисяч п"ятсот сімдесят дві, 18)грн., несплачені відсотки у сумі 3084, 06 (три тисячі вісімдесят чотири, 06) грн., суму нарахованої пені у розмірі 1 500 (одна тисяча п"ятсот )грн. та у повернення сплаченого судового збору 243, 60 ( двісті сорок три, 60) грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного Суду Полтавської області через Автозаводський районний суд м. Кременчука Полтавської області шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду протягом десяти днів.

Рішення набирає законної сили після закінчення строків подання апеляційної скарги або розгляду справи Апеляційним судом, якщо рішення не скасовано.

Суддя: О.С. Предоляк