АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/2731/15 Головуючий 1 інст. - Малихін О.О.
Справа № 630/1075/14-ц Доповідач - Кругова С.С.
Категорія: стягнення заборгованості
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2015 року судова колегія судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого - КРУГОВОЇ С.С.,

суддів - ЗАЗУЛИНСЬКОЇ Т.П.,

- МІНЕНКОВОЇ Н.О.,

секретарів - Шпарага О.О., Красношапка К.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Люботинського міського суду Харківської області від 04 лютого 2015 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,-

в с т а н о в и л а :

У грудні 2014 року позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду із вказаним позовом у якому, просило стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість у розмірі 23306,18 грн., за кредитним договором №HAXRRX17300298 від 15.11.2007 року та судовий збір у розмірі 243,60 грн.

Відповідач подав заперечення, в яких просив відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Рішенням Люботинського міського суду Харківської області від 04 лютого 2015 року у задоволенні позову відмовлено у повному обсязі.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що з рішенням суду не погоджується у зв'язку з його незаконністю та вважає його ухваленим з порушенням норм процесуального та матеріального права, із недоведеністю обставин, які мають значення для справи.

Вказує, відповідно до укладеного кредитного договору №HAXRRX17300298 від 15.11.2007 року ОСОБА_2 отримав кредит у розмірі 6 939,60 грн. зі сплатою 12,00% річних на суму залишку заборгованості за кредитом. Позивач свої зобов'язання за даним договором виконав в повному обсязі. У зв'язку із порушенням відповідачем зобов'язань за договором, у нього утворилась заборгованість станом на 03.12.2014 року у розмірі 29170,93 грн., з якої слід вирахувати суму задоволену судовим наказом Люботинського міського суду Харківської області у розмірі 7450,76 грн., тому різниця складає 21720,17 грн.

Зазначає, що відповідно до п.5.3 Умов та правил надання банківських послуг штрафи становлять 500 грн. фіксованої частини і 1086,01 грн. - процентної складової, а загалом заборгованість становить 23306,18 грн.

Стверджує, що позивач звернувся до суду з вимогою про захист свого цивільного права у межах позовної давності.

Посилаючись на ст.264 ЦК України вказує, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку, після чого перебіг позовної давності починається заново. До таких дій, зокрема, належить часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного та/або сум санкцій.

Так, з розрахунку заборгованості вбачається, що позичальник частково сплачував кредитну заборгованість, а саме після закінчення дії договору 22.12.2009 року у сумі 100,00 грн., 19.01.2010 року у сумі 250,00 грн. та 23.02.2010 року у сумі 300,00 грн., що свідчить про визнання ним свого боргу перед банком в межах строку позовної давності, наслідком чого є його переривання.

Звертає увагу, що п.5.5 Умов позовну давність за вимогами про стягнення заборгованості за кредитом, процентів за користування ним, пені, штрафу сторонами встановлено тривалістю 5 років, тобто права банку порушені у зв'язку з несплатою чергового платежу позивальником, а саме з 21.03.2010 року, оскільки за умовами договору щомісячні платежі приймаються за період з 10 по 20 число кожного місяця. Отже, банк мав право звернутися до суду за захистом своїх порушених прав до 21.03.2015 року.

Наголошує, що з матеріалів справи не вбачається, а відповідачем не доведено відсутність заборгованості та, відповідно, виконання умов договору належним чином, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

Відповідач подав заперечення на апеляційну скаргу в яких зазначав, що апеляційна скарга подана поза межами строку на апеляційне оскарження і не підлягає прийняттю до розгляду.

Заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, що з'явилися, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Постановлюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що вимоги позивача про стягнення заборгованості з відповідача є обгрунтованими, але представником відповідача подано до суду заяву від 04 лютого 2015 року про застосування позовної давності як підстави для відмови у позові, будь-яких доказів того, що позовну давність було перервано, позивачем суду не надано.

З таким висновком суду, судова колегія погоджується з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, що між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк» і ОСОБА_2 15 листопада 2007 року був укладений кредитний договір № НАХRRХ17300298.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За умовами кредитного договору відповідачу був наданий кредит в сумі 6939,60 грн. на строк користування по 15 листопада 2009 року та зі сплатою процентів за користування кредитними коштами, виходячи зі ставки 1% на місяць та щомісячних винагороди у розмірі 166,55 грн.

Згідно з п.п. 3.2.2, 3.2.3 кредитного договору ОСОБА_2 зобов'язувався проводити погашення кредиту та сплачувати відсотки за користування кредитом щомісячно, з 15 по 20 число кожного місяця, шляхом надання банку грошових коштів у сумі 493,76 грн.

Суд правильно дійшов до висновку про обгрунтованість вимог позивача про стягнення з відповідача заборгованості в сумі 23306,18 грн. з врахуванням стягнутої суми за судовим наказом.

При цьому, суд також правильно дійшов висновку про пропущення позивачем позовної давності при зверненні до суду з позовом.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлююється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України).

04 лютого 2015 року представник відповідача ОСОБА_3 звернулася з заявою до суду першої інстанції про застосування строку позовної давності.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності пов'язаний з певними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою.

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Оскільки за умовами договору погашення кредиту повинно здійснюватись позичальником частинами кожного місяця, за попередній місяць, початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобов'язань.

Згідно ч. 1 ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Відповідно до ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

З матеріалів справи вбачається, що п.п. 5.5. Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) термін позовної давності по вимогам про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафів за договором встановлена сторонами тривалістю 5 років (а.с. 9).

Відповідно до постанови ВСУ по справі № 6-240цс14 суди при застосуванні п"ятирічного строку позовної давності повинні звертати увагу на те, чи подані позивачем належні і допустимі докази, які свідчать про те, що при підписанні сторонами кредитного договору діяли Умови надання споживчого кредиту в редакції, що передбачає збільшення строку позовної давностіі те, що ці Умови не є складовою частиною укладеного між сторонами договору і відповідачем вони не підписувались.

Позивач не надав доказів, що ці умови діяли на час підписання кредитного договору і вони дійсно не підписані відповідачем, а тому не можна вважати, що сторони дійшли згоди про збільшення позовної давності до 5 років.

Отже, строк виконання кожного щомісячного зобов'язання, згідно з ч. 3 ст. 254 ЦК України, спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Кредитний договір укладено 15 листопада 2007 року. Строк повернення кредиту 15 листопада 2009 року. Як вбачається з розрахунку заборгованості відповідач ОСОБА_2 останній платіж для погашення заборгованості за кредитним договором здійснив 27 листопада 2009 року (а.с. 5 зворот). Якби суд вважав за можливе застосувати п"ятирічний строк позовної давності, то він сплинув би відповідно 15 листопада або 27 листопада 2014 року, а з позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення заборгованості за кредитом звернулось 22 грудня 2014 року, тобто поза межами не тільки трирічного, а і п"ятирічного строку позовної давності , на який позивач посилається в апеляційній скарзі.

Доказів, які б підтверджували доводи апелянта про звернення ПАТ КБ «ПриватБанк» до суду з позовом у встановлений законом строк в межах позовної давності позивачем не надано, матеріали справи таких не містять.

Згідно ч.4 ст.60 ЦПК України доказування не можуть ґрунтуватися на припущеннях.

Що стосується надання до апеляційної скарги позивачем виписки по рахунку відповідача, то судова колегія ставиться до неї критично, оскільки по-перше, зазначені в ній суми сплати відповідачем заборгованості 22.12.2009 року у сумі 100,00 грн., 19.01.2010 року у сумі 250,00 грн. та 23.02.2010 року у сумі 300,00 грн. (а.с.65,66) не були раніше зазначені в розрахунку заборгованості (а.с.5), а по друге, погодившись з тим, що ці дії свідчать про переривання позовної давності , то трирічний строк сплинув в лютому 2013 року, а з позовом позивач звернувся в грудні 2014 року.

Тому, ці відомості не впливають на вирішення справи по сутіі не спростовують висновків суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 60, 303, 304, п. 1 ч. 1 ст. 307, ст.ст. 308, 313, 314, 315, 317, 319, 324 ЦПК України, судова колегія, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» - відхилити.

Рішення Люботинського міського суду Харківської області від 04 лютого 2015 року - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення.

Касаційна скарга може бути подана безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий -

Судді -