печерський районний суд міста києва
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 серпня 2015 року Печерський районний суд м. Києва у складі:

головуючого : судді Матійчук Г.О.,

при секретарі: Івановім Г.Д.,

за участі: позивача - ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2,

представника відповідача - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення коштів, -

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до Печерського районного суду міста Києва з позовом та просив суд стягнути з відповідача на його користь 15 000 грн.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що протягом 2010-2011 років в судах першої, апеляційної та касаційної інстанцій розглядалася справа за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про захист честі, гідності та відшкодування моральної шкоди та зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про захист честі, гідності та відшкодування моральної шкоди. Також зазначає, що ОСОБА_4, будучи народним депутатом та представником злочинної влади Партії регіонів, використовуючи службове становище, тиснув на суддів, що призвело до ухвалення ними незаконних рішень. Судовими рішеннями у вищезазначеній справі порушені права позивача, а самі рішення ухвалені з порушенням норм матеріального та процесуального права. Також зазначає, що при постановленні вказаних рішень суддями не взято до уваги ні пояснення свідків, ні норми чинного законодавства та незаконно стягнуто на користь ОСОБА_4 15 000,00 грн., які він просить стягнути з відповідача.

В судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_3 проти позовних вимог заперечував та просив відмовити у їх задоволенні.

Заслухавши сторін, розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що рішенням Київського районного суду м. Полтави від 22 червня 2010 року позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено частково. Визнано недостовірною, такою, що не відповідає дійсності інформацію, поширену ОСОБА_1 в статті «ІНФОРМАЦІЯ_1», надрукованій ІНФОРМАЦІЯ_2 в газеті «2000». Зобов'язано ОСОБА_1 та редакцію газети «2000» опублікувати спростування інформації, яка визнана судом недостовірною, такою, що не відповідає дійсності та опублікована в цьому виданні ІНФОРМАЦІЯ_2 в статті «ІНФОРМАЦІЯ_1». В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про захист честі, гідності та відшкодування моральної шкоди відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 02 грудня 2010 року, рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_4 про стягнення моральної шкоди скасовано та стягнуто зі ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 15 000 грн. в якості відшкодування за спричинену моральну шкоду. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справі від 28 липня 2011 року рішення Київського районного суду м. Полтави від 22 червня 2010 року та рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 02 грудня 2010 року залишені без змін.

Відповідно до ч 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. ч. 1. 4 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Шкода, завдана правомірними діями, відшкодовується у випадках, встановлених цим Кодексом та іншим законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Звертаючись до суду з позовом про стягнення коштів, ОСОБА_1 не надав жодних належних та допустимих доказів, які підтверджують факт порушення його прав відповідачем. Судові рішення, на які вказує позивач, набрали законної сили та ними встановлені обставини, про які зазначає позивач. ОСОБА_1 також не зазначив, в чому саме полягає завдання йому відповідачем шкоди у розмірі 15 000 грн.

У позовній заяві ОСОБА_1 фактично оскаржує рішення судів першої, апеляційної та касаційної інстанцій та вказує на обставини, які вже були предметом розгляду справи і суди дали їм правову оцінку.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Таким чином, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 через їх недоведеність та необґрунтованість.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 1166, 1169 ЦК України,ст. ст. 10, 11, 27, 31, 57, 60, 61, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення коштів - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду м. Києва через Печерський районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня проголошення рішення, а особою, яка була відсутня при проголошенні рішення протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя Г.О. Матійчук