УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Червинської М.Є.,

суддів: Леванчука А.О., Мазур Л.М.,

Нагорняка В.А., Писаної Т.О.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» про стягнення коштів за банківським вкладом за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» в особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» Славкіної Марини Анатоліївни на заочне рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 4 листопада 2014 року та ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 19 травня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» про стягнення коштів за договором банківського вкладу, посилаючись на те, що 10 січня 2014 року між ним та ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» було укладено договір банківського вкладу, а 10 березня 2014 року було укладено додаткову угоду про продовження строку внесення депозитного вкладу в національній валюті на суму 60 тис. грн до 10 травня 2014 року. Крім того, між ним та банком 6 вересня 2013 року було укладено договір банківського вкладу, а 6 грудня 2013 року, 6 березня 2014 року було укладено додаткові угоди про продовження строку внесення депозитного вкладу в національній валюті на суму 43 тис. грн до 6 червня 2014 року. 6 вересня 2013 року та 10 січня 2014 року ОСОБА_3 вніс на рахунок відповідача кошти в сумі 43 тис. грн та 60 тис. грн. Позивач указує на те, що після закінчення дії договорів він звертався до банку з проханням повернути йому суму депозитного вкладу готівкою з нарахованими відсотками, на що отримав відмову. З урахуванням викладеного просив суд стягнути з відповідача на його користь суму банківського вкладу в розмірі 116 187 грн 57 коп. та у рахунок відшкодування моральної шкоди 3 тис. грн.

Заочним рішенням Придніпровського районного суду Черкаської області від 4 листопада 2014 року позов ОСОБА_3 задоволено. Стягнуто з ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» на користь ОСОБА_3 116 197 грн 57 коп. банківського вкладу.

Додатковим рішенням Придніпровського районного суду Черкаської області від 5 лютого 2015 року стягнуто з ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» у рахунок відшкодування моральної шкоди 3 тис. грн.

Ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 19 травня 2015 року заочне рішенням Придніпровського районного суду Черкаської області від 4 листопада 2014 року залишено без змін.

У касаційній скарзі ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» в особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» Славкіної М.А. просить скасувати заочне рішення Придніпровського районного суду Черкаської області від 4 листопада 2014 року та ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 19 травня 2015 року, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та ухвалити нове рішення про відмову в позові.

Заслухавши доповідь судді судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені в скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов виходив із того, що банк зобов'язаний повернути позивачу депозитний вклад із належними йому процентами за договором, а неповернення відповідачем вкладу та нарахованих процентів позивачу є порушенням умов договорів банківських вкладів та норм ч. 1 ст. 1058 ЦК України.

Апеляційний суд погодився з такими висновками місцевого суду зазначивши, що рішення є законним та обґрунтованим.

Проте повністю з такими висновками апеляційного суду погодитись не можна.

Відповідно до положень ст. ст. 303, 304 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Справа розглядається в апеляційному суді за правилами, встановленими для розгляду справи судом першої інстанції, з винятками і доповненнями, встановленими законом.

Судом установлено, що 10 січня 2014 року між ОСОБА_3 та ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» було укладено договір банківського вкладу, а 10 березня 2014 року було укладено додаткову угоду про продовження строку внесення депозитного вкладу в національній валюті на суму 60 тис. грн до 10 травня 2015 року. Крім того між ОСОБА_3 та ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» 6 вересня 2013 року було укладено договір банківського вкладу, а 6 грудня 2013 року та 6 березня 2014 року було укладено додаткові угоди про продовження строку внесення депозитного вкладу в національній валюті на суму 43 тис. грн до 6 червня 2014 року.

6 вересня 2013 року та 10 січня 2014 року ОСОБА_3 вніс на рахунок банку кошти в сумі 43 тис. грн та 60 тис. грн (а.с. 7, 8).

Станом на 25 червня 2014 року на рахунку позивача був доступний залишок коштів в сумі 116 197 грн 57 коп., які перераховані банком на поточний рахунок.

Згідно з умовами договорів банківського вкладу № № 643298/2013, 723346/2014, укладених між сторонами, установлено, що вклад виплачується за закінченням строку розміщення вкладу, зазначеного у п. 1.2 цих договорів, шляхом зарахування на поточний рахунок (а. с. 4-5).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно із ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно із ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.

Згідно із ч. 1 ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад).

Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення.

Крім того, згідно з правовою позицією Верховного Суду України від 10 червня 2015 року, викладеною у постанові № 6-36цс15, закінчення строку дії договору банківського вкладу і невиконання зобов'язань не припиняє зобов'язальні правовідносини, а трансформує їх в охоронні, що містять обов'язок відшкодувати заподіяні збитки, які встановлені договором чи законом.

Відповідно до положень ч. ч. 1, 2 ст. 1070 ЦК України за користування грошовими коштами, що знаходяться на рахунку клієнта, банк сплачує проценти, сума яких зараховується на рахунок, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка або законом. Сума процентів зараховується на рахунок клієнта у строки, встановлені договором, а якщо такі строки не встановлені договором, - зі спливом кожного кварталу. Проценти, передбачені частиною першою цієї статті, сплачуються банком у розмірі, встановленому договором, а якщо відповідні умови не встановлені договором, - у розмірі, що зазвичай сплачується банком за вкладом на вимогу.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Статтею 212 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Однак на порушення вищенаведених норм процесуального права суд не надав належної оцінки як доказам укладеним між сторонами у справі договорам, не дослідив у достатньому обсязі їхніх умов, що призвело до неможливості встановити фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.

Залишаючи рішення суду першої інстанції без змін, апеляційний суд всупереч вимог ст. ст. 212, 303, 304, 315 ЦПК України помилково відхилив та не звернув достатньої уваги на доводи апеляційної скарги про переведення банком грошових коштів на поточні рахунки позивача, які відкриті в цьому банку, а отже належне виконання ним умов договорів.

Разом з тим, п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз'яснено, що відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати у порушенні права власності, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми при настанні інших негативних наслідків.

Ураховуючи те, що договором строкового банківського вкладу не було передбачено відшкодування моральної шкоди (ст. 611 ЦК України), апеляційний суд дійшов до передчасного висновку про задоволення позову у цій частині.

Оскільки суд апеляційної інстанції на порушення вимог ст. ст. 212-214, 303, 304, 315 ЦПК України в достатньому обсязі не перевірив доводів апеляційної скарги, а також законності й обґрунтованості рішення суду першої інстанції по суті вирішеного спору, чим порушив норми процесуального права, що призвело до неможливості встановити фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, тому колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково, а ухвалене у справі рішення суду апеляційної інстанцій - скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції з підстав, передбачених ч. ч. 2, 3 ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» в особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» Славкіної Марини Анатоліївни задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 19 травня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.Є. Червинська
Судді:А.О. Леванчук
Л.М. Мазур
В.А. Нагорняк
Т.О. Писана