АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/9431/2015 Головуючий у 1-й інстанції Шкірай М.І.
Доповідач Кравець В.А.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого Кравець В.А.,

суддів Семенюк Т.А., Шиманського В.Й.

за участю секретаря Круглика В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 05 травня 2015 року в справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И Л А :

У лютому 2015 року Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію ПАТ «КБ «Надра» Стрюкова І.О. звернулася до суду з указаним позовом, в якому просила стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором (№87/0/41/2007-840 від 13.07.2007 року в сумі: 2 671,45 долар США та 12 400.63 грн.

В мотивування вимог посилався на те, що ОСОБА_1 свої зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконує, у зв'язку з чим утворилася заборгованість.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 05 травня 2015 року - позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Надра» заборгованість за договором № 87/П/41/2007-840 від 13.07.2007 року в сумі 32 166 гривень 91 коп. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення та ухвалити нове по суті позовних вимог, посилаючись на те, що суд ухвалив рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, висновки не відповідають обставинам справи та наявним в матеріалах справи доказам.

Вказує на те, що суд порушив вимоги ч.4 ст. 169 ЦПК України, оскільки у справі було призначене лише одне судове засідання, тоді як заочний розгляд справи передбачає повторну неявку відповідача повідомленого належним чином.

Вважає, що розрахунок наданий банком не відповідає вимогам належності та допустимості доказів, які закріплені в ст. ст. 57-59 ЦПК України, а також ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Розрахунок за підписом особи, повноваження якої не підтверджено, не може свідчити про здійснення бухгалтерської операції щодо видачі готівкових коштів.

Зазначив, що сума здійснених ним платежів дорівнює 5352 дол. США, в той час як позивач в своєму розрахунку вказав 4 268.48 дол. США. Різниця складає 1084.52 дол. США.

Також, суд апеляційної інстанції зобов'язаний зупинити розгляд справи, оскільки ухвалою від 08 травня 2015 року судді Шевченківського районного суду міста Києва Мальцева Д.О. відкрито провадження по цивільній справі № 761/12658/15-ц за його позовною заявою до ПАТ КБ «Надра» про захист прав споживача, визнання кредитного договору недійсним.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_1 скаргу підтримав та просив її задовольнити з вищевказаних підстав.

Представник позивача в судове засідання не з»явився, про день і час розгляду справи повідомлений належним чином.

Заслухавши доповідь судді Кравець В.А., обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав:

Задовольняючи позов, суд виходив з того, що ОСОБА_1 взяті на себе зобов'язання за кредитним договором не виконав, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка підлягає стягненню з відповідача згідно вимог закону.

Разом з тим, в повній мірі з таким висновком суду погодитись неможливо, оскільки такого висновку суд дійшов, не з'ясувавши дійсні обставини спору, не перевіривши доводи і заперечення сторін та без належної оцінки доказів.

Зазначені порушення норм матеріального та процесуального права є підставою відповідно до ст. 309 ЦПК України до скасування рішення суду та ухвалення нового рішення по суті заявлених позовних вимог.

Судом встановлено, що 13.07.2007 року ВАТ КБ «Надра», правонаступником якого з 04.02.2011 року є ПАТ «КБ «Надра» та відповідач по справі - ОСОБА_1 уклали кредитний договір № 87/П/41/2007-840, згідно з умовами якого позивач надав відповідачу грошові кошти на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності грошові кошти в доларах США з метою придбання автотранспортного засобу на загальну суму 8394,06 доларів США із розрахунку 12,90 % на рік строком з 13.07.2007 року по 12.07.2012 юку. Нарахування відсотків за користування кредитом здійснюється за фактичну кількість днів у періоді на залишок заборгованості.

Відповідно до п.п. 2.3.1-2.3.3 вказаного договору відповідач зобов'язався вносити чергові мінімальні платежі по кредиту, щомісячно 18 числа поточного місяця.

Пунктом 5.1 кредитного договору передбачено, що у разі прострочення відповідачам строку сплати мінімальних необхідних платежів по погашенню кредиту, він сплачує банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на час виникнення заборгованості, за кожен день .прострочення.

5.2 кредитного договору у разі порушення відповідачем вимог пп. 4.3.1,4.3.2, 4.3.7, 4.3.10 договору, останній зобов'язаний сплатити Банку штраф у розмірі 10 % від суми кредиту, визначеної в п. 1.1 договору, за кожен випадок

Позивач виконав свої зобов'язання, надавши відповідачу кредитні кошти в повному обсязі.

Натомість, відповідач свої зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконує, у зв'язку з чим утворилася заборгованість, яка станом на 09.06.2014 року складається з: непогашеного кредиту 1503,27 доларів США; несплачених відсотків -168,18 доларів США; несплаченої пені за прострочення строків виконання зобов'язань - 209,20 доларів США; несплаченого штрафу за прострочення строків виконання зобов'язань 839,41 доларів США, всього у розмірі 2 720,06 доларів США, що за курсом НБУ станом на 09.06.2014 року 1 182,58 за 100 доларів США становить 32 166,91 грн.

Згідно зі ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов'язання мають виконуватись належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язань не допускається.

Згідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Таким чином, колегія суддів погоджується з аргументованим висновком суду першої інстанції про те, що умови кредитного договору не виконуються належним чином, а тому заборгованість має бути стягнута в судовому порядку.

Разом з тим, колегія суддів не може погодитися з розрахунком заборгованості по справі, з огляду на таке.

З доданих до апеляційної скарги копій квитанцій убачається, що відповідач погашав заборгованість та сплачував кошти, але вони не були повністю зараховані.

Так, наприклад 17.08.07р. відповідач сплатив 242 дол. США в рахунок погашення заборгованості, але банком було зараховано лише 193,02 дол.США. (а.с.77-88)

Отже, колегія суддів приходить до висновку про те, що заборгованість, що була розрахована має бути змінена на суму тих коштів, які не були зараховані, тобто на 1 026,52 дол. США. Квитанція №3412 від 18.09.2007 року судом не враховується, оскільки грошові кошти у розмірі 250 дол. США були зараховані на поточний рахунок НОМЕР_1, тобто не на погашення кредитної заборгованості за договором.(а.с.77)

Таким чином, апеляційна інстанція приходить до висновку про стягнення з відповідача (1503,27 дол.США непогашеного кредиту + 168,18 дол.США несплачених відсотків - 1 026,52 дол. США. сплачених, але не зарахованих банком коштів) = 644,93 дол. США. та 12 400,63 грн. штрафів та пені .

За правилами ч.3 ст. 303 ЦПК апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів не може погодитися з викладенням судом резолютивної частини рішення, з огляду на таке.

Згідно зі ст. 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Використання іноземної валюти, a також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом (ч.ч. 1, 3 ст. 533 ЦК України).

Статтею 5 Декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 р. № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» установлено, що операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій НБУ. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральна ліцензія) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до п. 2 ст. 5 цього Декрету.

Отже, вирішуючи спір про стягнення боргу за кредитним договором в іноземній валюті, суд повинен установити наявність в банку ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями, а встановивши вказані обставини, - стягнути грошову суму в іноземній валюті.

Відповідно до ч. 2 ст. 533 ЦК України, якщо в зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті в гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

В даному рішенні суду у мотивувальній та резолютивній частинах рішення наведені розрахунки заборгованості за кредитним договором із переведенням іноземної валюти в українську за курсом, установленим НБУ на час виникнення заборгованості.

Такий висновок суду першої інстанції є необґрунтованим і не узгоджується з вимогами ч. 2 ст. 533 ЦК України.

Отже, оскільки банк, звертаючись до суду із позовом, просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитом та заборгованість по процентам за користування кредитом в доларах США, то вони за наявності відповідної ліцензії банку мають бути стягнуті у доларах США.

Відповідно до ч. 2 ст. 524 ЦК України - сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті, період сплати тіла, процентів, інших платежів, розмір щомісячного платежу, що і було передбачено сторонами при укладенні кредитного договору - отримання кредиту, його погашення, сплати відсотків в доларах США на виконання взятих на себе зобов'язань за кредитним договором позивачем з метою зарахування обов'язкових платежів відповідно до умов кредитного договору відкрито рахунок в іноземній валюті, що повністю відповідає чинному законодавству та умовам кредитного договору.

Відповідно видача кредиту, внесення щомісячних платежів на погашення заборгованості за кредитом, процентів, інших обов'язкових платежів в валюті зобов'язання - долар США є правомірним.

Отже, виходячи із вимог, заявлених у позові, заборгованість має бути стягнута у доларах США без зазначення гривневого еквіваленту.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України у справі №6-145цс14 від 24 вересня 2014 року.

В силу ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

У відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягають стягненню сума судового збору в розмірі 200,27 грн.

На основі повно та всебічно з'ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, колегія суддів приходить до висновку про скасування рішення суду та ухвалення нового по суті позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 218,303,304,307,309,313,314,316,317 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 05 травня 2015 року - скасувати та ухвалити нове рішення , наступного змісту.

Позов Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» заборгованість за договором №87/П/41/2007-840 від 13.07.2007 року в сумі 644,93 дол. США. та 12 400,63 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 200,27 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий Судді