НОВОМОСКОВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 183/4053/15
№ 2/183/2461/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 вересня 2015 року м. Новомосковськ

Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області, у складі:

головуючого судді Мельника О.М.,

за участю секретаря судового засідання Гончарової С.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про зменшення розміру аліментів на утримання неповнолітніх дітей, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, в якому просить зменшити розмір аліментів, утримуваних з нього за рішеннями суду на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, до 1/6 частини його заробітку (доходу) на кожну дитину, але не менше 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення дітьми повноліття.

Позов обґрунтований наступним. За рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21.03.2012 року з нього утримуються аліменти на користь ОСОБА_3 на утримання їх спільної неповнолітньої дочки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу), але не менше 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно. Також, за рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 31.07.2013 року з нього утримуються аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання їх спільного неповнолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, у розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу), але не менше 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно.

На даний час матеріальний стан позивача сильно змінився, він втратив роботу та не має стабільного заробітку. Крім того, позивач проживає разом з бабою ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, та матірю ОСОБА_7, яка є пенсіонеркою. Вказані особи отримують мінімальну пенсію, якої не вистачає на ліки та харчування. Тому всі витрати, повязані з утриманням його рідних лягли на позивача. Вказані обставини змушують позивача звернутись з даним позовом до суду.

Відповідач ОСОБА_3 надала до суду письмові заперечення на позов, в яких зазначила наступне. Позивач з рідними мешкає в двоповерховому будинку з шести кімнат, мають можливість утримувати двох породистих собак, позивач має власний автомобіль марки ВАЗ 21063, а мати позивача має власний автомобіль марки ОСОБА_8. Позивач постійно працював і працює в ДП «Готельний комплекс «Самара» ПАТ «Дніпротурист», керівником якого є його рідна тітка ОСОБА_9, але офіційно працевлаштовується лише коли йому це необхідно. Мати позивача ОСОБА_7 також постійно працює на вказаному підприємстві, але офіційно не працевлаштована щоб розмір її пенсії не зменшився. Згідно з рішенням суду з позивача стягуються аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу), але не менше 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, що на сьогоднішній день складає до 500 грн. на місяць. Але їх з позивачем дитина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, перебуває на обліку у лікаря ортопеда з діагнозом «скаліотична осанка, скорочення правої нижньої кінцівки, астено-неврологічний синдром,

асиметрія тазового кільця», змушена постійно носити ортопедичне взуття, вартість якого приблизно складає від 900 до 1500 грн. Також дитині рекомендовано курс масажу спини та нижніх кінцівок один раз на три місяці, вартість якого складає від 500 до 1000 грн. Позивач як батько дитини зобовязаний брати участь у додаткових витратах на доньку, що викликані особливими обставинами, що останній не робить і взагалі не цікавиться життям та потребами дитини. Загальний розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати її пятдесяти відсотків, але це обмеження не поширюється на випадки стягнення аліментів на неповнолітніх дітей, коли допускається відрахування із заробітної плати не більше сімдесяти відсотків. Отже, позивач має постійний достатній заробіток, а його посилання на скрутне матеріальне становище не підтверджено жодним доказом. У звязку із цим просила відмовити позивачу в задоволенні позову.

Відповідач ОСОБА_2 надала до суду письмові заперечення на позов, в яких зазначила наступне. Позивач з матірю мешкає в двоповерховому будинку, кожен мають власний автомобіль та неофіційно працюють в ДП «Готельний комплекс «Самара» ПАТ «Дніпротурист», тож позивач має можливість сплачувати аліменти в існуючому розмірі. Їх з позивачем дитина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, часто хворіє, потребує лікування та відвідування басейну, однак позивач обмежується лише сплатою аліментів у мінімальному розмірі. Зазначає, що максимальний розмір аліментів, які стягуються з боржника, відповідно до ч. 3 ст. 70 Закону України "Про виконавче провадження" не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи. Стягувані з позивача аліменти не перевищують вказаний розмір. У звязку із цим також просила відмовити позивачу в задоволенні позову.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_10 позовні вимоги підтримали та надали пояснення відповідно до змісту позову.

Відповідач ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_11 в судовому засіданні проти позову заперечували та надали пояснення відповідно до письмових заперечень на позов.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні проти позову заперечувала та надала пояснення відповідно до письмових заперечень на позов.

Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін та їх представників, вважає, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач та відповідач ОСОБА_3 є батьками ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.9). Також, позивач та відповідач ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.10).

Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21.03.2012 року з позивача стягнуто аліменти на користь ОСОБА_3 на утримання їх спільної дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно (а.с.4). Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 31.07.2013 року з позивача стягнуто аліменти на користь ОСОБА_2 (в рішенні суду зазначено прізвище відповідача до розірвання шлюбу ОСОБА_4) на утримання їх спільної дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно (а.с.5,6).

Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч. 1 ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника

аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

З матеріалів справи та оглядом в судовому засіданні оригіналу трудової книжки позивача

встановлено, що останній з 01.03.2010 року працював на різних посадах в ДП «Готельний комплекс «Самара» ПАТ «Дніпротурист» та 30.04.2014 року був звільнений за власним бажанням (а.с.80). Позивач 05.05.2015 року знову був прийнятий на роботу на вказане підприємство та 16.06.2015 року звільнений за власним бажанням.

Позивач проживає разом із бабою ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, та матірю ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.8).

Згідно з ч. 8 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї.

З наявних матеріалів суд вбачає, що малолітня донька позивача ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, перебуває на обліку у лікаря ортопеда з діагнозом «скаліотична осанка, скорочення правої нижньої кінцівки, астено-неврологічний синдром, асиметрія тазового кільця», потребує носіння ортопедичного взуття та відповідного лікування (а.с.37-41). Також, малолітній син позивача ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, перебуває на обліку у лікаря невролога з діагнозом «залишкові явища рахіту, гіпертензійно-гідроцефальний синдром у фазі субкомпенсації», потребує відповідного лікування, відвідування басейну тощо (а.с.55-64).

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. 7 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей.

Положеннями ч. 2 ст. 182 СК України визначено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу.

Прожитковий мінімум у 2015 році для дитини віком до 6 років визначено у розмірі 1 032 грн. Таким чином, аліменти на дитину віком до 6 років не можуть бути меншими ніж 309 грн. 60 коп., крім випадків присудження аліментів у твердій грошовій сумі.

Судом приймається до уваги наступне. Позивач є молодою працездатною особою, ним не надано доказів погіршення його стану здоровя, наявності у нього інших дітей чи непрацездатної дружини. Позивач самостійно за власним бажанням 30.04.2014 року та 16.06.2015 року звільнявся з роботи в ДП «Готельний комплекс «Самара» ПАТ «Дніпротурист», тому посилання позивача на втрату ним роботи, на думку суду, є невиправданим. Пояснення ж позивача про його звільнення через «рейдерське захоплення» вказаного підприємства не приймається судом до уваги, оскільки позивачем не надано належних і допустимих доказів на підтвердження цих обставин. Судом також встановлено, що позивач є власником автомобіля марки «ВАЗ 21063» (а.с.50,51), який, як пояснив позивач в судовому засіданні, він використовує в якості таксі. Судом враховуються відомості про сплату позивачем аліментів на утримання ОСОБА_4 (а.с.76,77), ОСОБА_5 (а.с.78,106). Стягувані з позивача аліменти не перевищують максимального розміру відрахувань із заробітної плати, який визначений ч. 3,4 ст. 70 Закону України "Про виконавче провадження".

Аналізуючи наявні у справі докази в їх сукупності, суд приходить до переконання, що матеріальний стан позивача не зазнав таких змін, які унеможливлюють сплату аліментів в існуючому розмірі, який на даний час складає 514 грн. на одну дитину на місяць.

Так, доводи позивача про знаходження на його утриманні баби ОСОБА_6 та матері ОСОБА_7 судом не приймаються до уваги, оскільки позивачем не надано жодного доказу на підтвердження вказаних обставин. ОСОБА_7 є пенсіонеркою з 2011 року, що підтверджується пенсійним посвідченням (а.с.7). Відповідно до ст. 202 СК України повнолітні дочка, син

зобов'язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. З матеріалів справи суд вбачає, що у власності матері позивача ОСОБА_7 перебуває автомобіль марки «Mitsubishi Colt» (а.с.96,97) та остання отримує відповідну пенсію (а.с.101,102). Однак позивачем не доведено, що його мати, з огляду на вказані обставини, потребує матеріальної допомоги. Крім того, з пояснень позивача, наданих в судовому засіданні, суд вбачає, що у ОСОБА_7 є ще один син (брат позивача), який, за наявності потреби, також повинен утримувати свою матір. Вказана обставина додатково спростовує доводи позивача.

Судом також враховується, що відповідно до ст. 266 СК України, повнолітні внуки зобов'язані утримувати непрацездатних бабу, діда, які потребують матеріальної допомоги і якщо у них немає чоловіка, дружини, повнолітніх дочки, сина або ці особи з поважних причин не можуть надавати їм належного утримання, за умови, що повнолітні внуки можуть надавати матеріальну допомогу. З огляду на те, що у ОСОБА_6 є повнолітні дочки ОСОБА_7 та ОСОБА_9, яка є керівником ДП «Готельний комплекс «Самара» ПАТ «Дніпротурист» (а.с.49), які і повинні її утримувати, доводи позивача щодо утримання ним баби ОСОБА_6 є необгрунтованими і з цих підстав.

До того ж, з тексту вищевказаних рішень суду вбачається, що позивачем при стягненні з нього аліментів у 2012-2013 роках жодним чином не зазначалась та обставина, що на його утриманні перебувають непрацездатні мати та баба, які потребують матеріальної допомоги.

Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України, сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

З огляду на вищезазначене, суд вважає, що позивачем не надано достатніх та переконливих доказів, які можуть свідчити про наявність підстав для зменшення розміру аліментів на утримання його малолітніх дітей. Надані позивачем документи та пояснення не спростовують висновків суду. Так, наданий позивачем договір на відкриття поточного рахунку та використання платіжної картки, укладений з ПАТ «Дельта Банк», та квитанції (а.с.82-86), датовані 2012 роком і не доводять тих обставин, на які посилається позивач в обгрунтування свого позову.

При цьому, суд керується принципами розумності і справедливості, і, вирішуючи спір виходить, перш за все, з інтересів малолітніх дітей, які, з огляду на їх стан здоровя, потребують особливого догляду та лікування. Отже, суд вважає, що за таких обставин, розмір стягуваних з позивача аліментів на утримання його малолітніх дітей не підлягає зменшенню. Тому в задоволенні позову суд вважає за необхідне відмовити.

Враховуючи вищенаведене та керуючись ст.ст. 10, 60, 88, 209, 213-215 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про зменшення розміру аліментів на утримання неповнолітніх дітей, відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення складено 16 вересня 2015 року.

Суддя О.М. Мельник