АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
провадження № 22-ц/796/8212/2015 Головуючий у 1-й інстанції: Демидовська А.І.
справа №760/7872/15-ц Доповідач: Поліщук Н.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2015 року Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м.Києва в складі:

Головуючого - судді Поліщук Н.В.

Суддів Білич І.М., Болотова Є.В.

при секретарі Задорожному А.Г.

за участю представника заявника Скрипачова В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Києві справу за апеляційною скаргою Дочірнього підприємства «Автомобіліст» Відкритого акціонерного товариства «Київське автотранспортне підприємство 13062» на ухвалу Солом»янського районного суду м.Києва від 20 квітня 2015 року у справі за заявою Дочірнього підприємства «Автомобіліст» Відкритого акціонерного товариства «Київське автотранспортне підприємство 13062» про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_3 плати за проживання в гуртожитку та житлово-комунальних послуг,-

ВСТАНОВИЛА:

17 квітня 2015 року ДП «Автомобіліст» ВАТ «КАТП 13062» звернулося до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_3 8800,18 грн. боргу по оплаті за проживання в гуртожитку та житлово-комунальних послуг.

Ухвалою Солом»янського районного суду м.Києва від 20 квітня 2015 року у прийнятті заяви відмовлено.

Не погодившись із вказаною ухвалою, ДП «Автомобіліст» ВАТ «КАТП 13062» подано апеляційну скаргу, у якій просить ухвалу скасувати, матеріали заяви направити до суду першої інстанції для розгляду по суті.

В апеляційній скарзі посилається на помилковість висновків суду першої інстанції про те, що вимоги заявника є спірними, оскільки заявлені поза межами строків позовної давності.

В судовому засіданні представник заявника доводи апеляційної скарги підтримав.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника заявника, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленої ухвали, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відмовляючи у прийнятті заяви про видачу судового наказу, суд першої інстанції виклав свої висновки на підставі п.2 ч.3 ст.100 ЦПК України, з посиланням на те, що грошова вимога заявника нарахована за період з 01 травня 2012 року по 31 грудня 2014 року, від так виходить поза установлені ст.257 ЦК України строки позовної давності.

З такими висновками колегія суддів погодитися не може.

Наказне провадження є самостійним і спрощеним видом судового провадження у цивільному судочинстві при розгляді окремих категорій справ, у якому суддя в установлених законом випадках за заявою особи, якій належить право вимоги, без судового засідання і виклику стягувача та боржника на основі доданих до заяви документів видає судовий наказ, який є особливою формою судового рішення.

Відповідно до п.2 ч.3 ст.100 ЦПК України суддя відмовляє у прийнятті заяви про видачу судового наказу, у разі якщо із заяви і поданих документів вбачається спір про право.

Відповідно до викладених у п.9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №14 від 23 грудня 2011 року «Про практику розгляду судами заяв у порядку наказного провадження» наявність спору про право (пункт 2 частини третьої статті 100 ЦПК), яке є підставою для відмови у прийнятті заяви про видачу судового наказу, вирішується суддею у кожному конкретному випадку, виходячи із характеру та обґрунтованості заявленої матеріально-правової вимоги і документів, доданих до заяви. Наявність спору можна встановити відсутністю документів, що підтверджують наявність суб'єктивного права у заявника; документів, що підтверджують порушення суб'єктивного права або документів, що підтверджують виникнення права вимоги. Крім того, мають ураховуватися обставини, якщо із доданих документів вбачається, що боржник заперечує, не визнає або оспорює свій обов'язок перед заявником (кредитором); із доданих документів вбачається пропуск позовної давності. Така вимога може бути вирішена лише у позовному провадженні (частина третя статті 267 Цивільного кодексу України (далі - ЦК). Разом із тим лише той факт, що договірні зобов'язання (наприклад, у частині оплати заборгованості телекомунікаційних послуг чи послуг телебачення і радіомовлення) не виконуються, без обґрунтування причин, не вважається наявністю спору про право.

З обставин заяви убачається, що заборгованість у сумі 8800,18 грн. утворилась за період з 01 травня 2012 року по 31 грудня 2014 року.

Відповідно до ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

До суду заявник звернувся 17 квітня 2015 року, відтак, заявлені у заяві про видачу судового наказу вимоги із зазначеним періодом виникнення заборгованості заявлені в межах трьох років до дня звернення до суду.

Висновки суду першої інстанції з цього питання є помилковими, у зв»язку із чим ухвала підлягає скасуванню з передачею питання на новий розгляд.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.312 ЦПК України розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд скасовує ухвалу і передає питання на новий розгляд до суду першої інстанції, якщо останній порушив порядок, встановлений для його вирішення.

Керуючись ст.ст. 218, 303, 304, 305, 307, 312, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Дочірнього підприємства «Автомобіліст» Відкритого акціонерного товариства «Київське автотранспортне підприємство 13062» задовольнити.

Ухвалу Солом»янського районного суду м.Києва від 20 квітня 2015 року скасувати, питання передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, оскарженню не підлягає.

Головуючий - суддя Н.В. Поліщук

Судді І.М. Білич

Є.В. Болотов