Справа №2-412/11 11.09.2015 11.09.2015 11.09.2015
Провадження №22-ц/784/1888/15
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2015 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого: Буренкової К.О.;

суддів: Кутова Т.З., Крамаренко Т.В.,

із секретарем судового засідання: Горенко Ю.В.,

за участю: позивача ОСОБА_1, його представника ОСОБА_2 та ОСОБА_3 - представника відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_1

на рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 16 червня 2015 року у справі за його позовом до ОСОБА_4, виконавчого комітету Миколаївської міської ради, садово - виноградарського товариства «Колективний труд» (далі - СВТ «Колективний труд»), треті особи - ОСОБА_5, ОСОБА_6, про визнання права користування земельною ділянкою та визначення її меж в натурі,

В С Т А Н О В И Л А:

В березні 2007 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_7, третя особа - ОСОБА_8, СВТ «Колективний труд», про визначення меж земельної ділянки у відповідності до плану розташування земельних ділянок СВТ «Колективний труд».

В позові ОСОБА_1 зазначав, що він є членом СВТ «Колективний труд» та відповідно до рішення правління зазначеного товариства від 16 березня 1994 року йому було виділено у користування земельну ділянку НОМЕР_1 загальною площею 7,15 соток, що знаходиться у колективній власності СВТ «Колективний труд». Суміжним землекористувачем із його земельною ділянкою є ОСОБА_7, який відмовляється визнавати межі (його) позивача земельної ділянки, визначені на плані, розробленому проектним інститутом «Укрземпроект». Дана обставина перешкоджає йому здійснити приватизацію належної йому земельної ділянки НОМЕР_1.

Позивач також зазначав, що відповідач ОСОБА_7, який є користувачем суміжної земельної ділянки НОМЕР_2, самочинно використовує частину належної йому (позивачу) земельної ділянки.

В листопаді 2008 року ОСОБА_1 уточнив позовні вимоги та просив суд визнати за ним право користування земельною ділянкою НОМЕР_1 у СВТ «Колективний труд» у межах, зазначених на плані розташування земельних ділянок, розробленому проектним інститутом «Укрземпроект».

Із урахуванням уточнених позовних вимог позивач просив про визначення меж земельної ділянки НОМЕР_1 та визнання за ним права користування цією земельною ділянкою у відповідності до плану розташування земельних ділянок СВТ «Колективний труд», розробленому проектним інститутом «Укрземпроект».

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 13 лютого 2009 року СВТ «Колективний труд» залучено до участі у справі в якості співвідповідача.

Ухвалою цього ж районного суду від 17 вересня 2009 року відповідача ОСОБА_7 замінено на правонаступника ОСОБА_4, а третю особу ОСОБА_8 - на її правонаступника ОСОБА_5

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 16 червня 2015 року в позові ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач просить рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове рішення про задоволення його позовних вимог. Позивач посилається на те, що судом першої інстанції не повно з'ясовані всі суттєві обставини справи, дана неналежна правова оцінка доказам, які він надав на підтвердження своїх вимог, внаслідок чого висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню із наступних підстав.

Із матеріалів справи вбачається, що рішенням виконкому Миколаївської міської Ради депутатів трудящих №898 від 20 липня 1971 року було створено садівничо-виноградарське товариство «Колективний труд», затверджено його статут, список членів товариства. Зазначене товариство створено на земельній ділянці, що 04 квітня 1967 року була відведена місцевому комітету профспілки автоколони №2209 (а.с 202, т.2).

Із матеріалів справи також видно, що ОСОБА_11 - батько позивача, був членом товариства з 1974 року і йому в користування була надана земельна ділянка площею 400 кв. м (а.с. 210, т.2).

У 1976 році Миколаївським філіалом Республіканського проектного інституту землевпорядкуванню «Укрземпроект» було розроблено план земельної ділянки садівничо-виноградарського товариства «Колективний труд» та складена експлікація окремих садових ділянок в межах ділянки СВТ «Колективний труд» (а.с. 205-207, т.2). Згідно списків членів цього товариства, затвердженого головою правління 28 січня 1980 році, у фактичному користуванні ОСОБА_11 - батька позивача перебувала земельна ділянка площею 480 кв. м (а.с. 208-210, т.2). Аналогічна площа була зазначена в списку його членів станом на 01 березня 1982 року (а.с. 217-220, т.2).

Рішенням загальних зборів СВТ «Колективний труд» від 09 липня 2006 року (протокол №1) було затверджено нову редакцію статуту товариства, який зареєстровано рішенням виконкому Миколаївської міської ради №1290 від 14 липня 2006 року, про що видане реєстраційне свідоцтво за №491 (а.с. 129-130, т.2).

Відповідно до рішення загальних зборів СВТ «Колективний труд (протокол №49 від 29 вересня 1993 року) у вересні 2009 року позивача ОСОБА_1 прийнято у члени цього товариства, що підтверджується членською книжкою садовода, яка видана у жовтні 1993 року (а.с.8-9, т.2).

Відповідно до рішення виконавчого комітету Миколаївської міської Ради народних депутатів від 24 грудня 1997 року №809 СВТ «Колективний труд» передано у колективну власність для ведення садівництва земельну ділянку площею 4,0157 по вул. Північній в районі Варварівка, про що видано державний акт на право колективної власності на землю №1-МК №000116 від 15 травня 2000 року (т.2 а.с.125-127). Відповідно до постанов Верховної Ради України від 15 листопада 1996 року №518/96-ВР «Про затвердження меж міста Миколаєва Миколаївської області» та від 22 грудня 1998 року №339-XIV «Про зміну меж Жовтневого, Миколаївського та Новоодеського районів Миколаївської області» земельна ділянка СВТ «Колективний труд», яка розташована на території смт. Варварівка, увійшла до меж Центрального району м. Миколаєва. ( а.с.161, т.2).

Позивач включений у список громадян членів товариства, який є додатком до вказаного державного акту на право колективної власності на землю серії НОМЕР_3 від 15 травня 2000 року.

Спірна земельна ділянка ОСОБА_1 не є приватизованою і знаходиться у його користуванні, що підтверджується листом Управління держкомзему у м. Миколаїв №311/751-5/1300 від 09.10.2008 р. (а.с.97, т.2).

Згідно змісту рішень правління СВТ «Колективний труд» (протоколи від 27.09.2009 року та від 03.10.2009 року) у користування позивача виділено 480, 9 кв. м, але згідно обміру земельної ділянки у фактичному користуванні останнього знаходиться земельна ділянка площею 483,9 кв. м (а.с., 17, т.1; а.с. 213-216; т.2).

В матеріалах справи наявні довідки СВТ "Колективний труд" від 16 серпня 2006 року, від 07.06.2000 року, копія книжки члена цього товариства, із яких вбачається, що у користуванні ОСОБА_1 знаходиться земельна ділянка площею 715 кв. м (а.с., 17, т.1; а.с. 4 - 5; т.1).

Наполягаючи на задоволенні позову, у тому числі із врахуванням уточнених вимог, ОСОБА_1 просив визнати за ним право користування земельною ділянкою в СВТ "Колективний труд" та визначити її межі відповідно до плану земельної ділянки цього товариства, розробленого Миколаївською філією Республіканського проектного інституту із землеустрою «Укрземпроект», посилаючись на те, що відповідач ОСОБА_4 як суміжний землекористувач відмовляється надати йому згоду на приватизацію земельної ділянки, яка знаходиться у його користуванні.

В матеріалах справи відсутні докази відмови позивачу з боку СВТ "Колективний труд" та Миколаївського міськвиконкому в здійсненні приватизації земельної ділянки.

Відповідно до змісту ст.ст. З ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Встановивши наведені обставини, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про відсутність підстав для задоволення вимог позивача до СВТ "Колективний труд" та Миколаївського міськвиконкому, оскільки він не довів належними доказами, як це передбачено ст. ст. 59, 60 ЦПК України, обставини, які свідчать про порушення останніми його права користування належною йому земельною ділянкою.

Із змісту позовних вимог ОСОБА_1 видно, що він також звернувся до суду із вимогою СВТ "Колективний труд", Миколаївського міськвиконкому та ОСОБА_4 про визначення меж його земельної ділянки відповідно до плану розташування земельних ділянок, розробленого Миколаївською філією Республіканського проектного інститут землевпорядкуванню «Укрземпроект».

Згідно зі ст. 158 ЗК України виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей.

Органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах.

Як роз'яснено у п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», згідно зі ст. 158 ЗК України суди розглядають справи за спорами про межі земельних ділянок, що перебувають у власності чи користуванні громадян-заявників, які не погоджуються з рішенням органу місцевого самоврядування чи органу влади з питань земельних ресурсів.

Аналіз наведених положень закону, свідчить про те, що встановлення межі між суміжними земельними ділянками, які знаходять у користуванні чи власності осіб, до повноважень суду не відноситься.

Тому суд обгрунтовано відмовив ОСОБА_1 у задоволенні вимог щодо встановлення меж земельної ділянки, яка знаходиться у його користуванні.

Доводи ОСОБА_1 про помилковість висновку суду стосовного того, що ним обрано неналежний спосіб захисту в частині позовних вимог про визначення меж належної йому земельної ділянки не заслуговують на увагу, оскільки суперечать положенням ст. 16 ЦК України, ст. 158 ЗК України, відповідно до яких встановлення (визначення) меж земельної ділянки до компетенції суду не відноситься.

Аргументи позивача стосовно того, що при розгляді справи суд не дав належної оцінки доказам, які свідчать про те, що у його користуванні фактично знаходиться земельна ділянка площею 700 кв. м теж не підлягають задоволенню, так як вимоги до СВТ «Колективний труд» та Миколаївського міськвиконкому щодо визнання за ним права користування земельною ділянкою площею 700 кв. м не заявлялись. Із змісту позовних заяв видно, що вимоги позивача зводились до визнання за ним права користування земельною ділянкою в межах плану земельної ділянки, виготовленого у 1976 році Миколаївською філією Республіканського проектного інституту із землеустрою «Укрземпроект».

Разом з тим, судом першої інстанції встановлено, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 - власником суміжної земельної ділянки НОМЕР_2, виник спір з приводу суміжного землекористування. Відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_4 від 20 березня 2008 року власником земельної ділянки НОМЕР_2 площею 637 кв. м являлась ОСОБА_12 16.02.2009 року ОСОБА_12 продала зазначену земельну ділянку ОСОБА_4, що підтверджується договором купівлі-продажу, посвідченим приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Князевою Ю.А. (а.с. 190-191,т.2).

Згідно п. 4 висновку судової будівельно-технічної експертизи №125-7 від 20 жовтня 2014 року фактичний розмір земельної ділянки НОМЕР_2, власником якої є ОСОБА_4, більше площі 637 кв. м, яка зазначена у державному акті на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_4 від 20 березня 2008 року, що підтверджує факт самовільного захвату частини земельної ділянки НОМЕР_1, яка знаходиться у користуванні позивача по всій довжині суміжного землекористування шириною 2,98 м у фасадній частині, 4,06 - м у середній частині та 3, 63 м - у задній торцевій частині. Експерт також зазначив, що на вказаній самовільно зайнятій частині земельної ділянки позивача знаходяться споруди власника земельної ділянки НОМЕР_2 (а.с. 70 -77, т.4).

Наведене свідчить про порушення відповідачкою ОСОБА_4 права позивача на користування належною йому земельною ділянкою.

Згідно з ч. З ст. 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом, а саме: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів захисту (ст. 16 ЦК України).

Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, у тому числі, і шляхом визнання права.

Відмовляючи у задоволенні вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про визнання права користування земельною ділянкою НОМЕР_1 у межах плану земельної ділянки СВТ «Колективний труд», розробленого Миколаївською філією Республіканського проектного інституту із землеустрою «Укрземпроект» у 1976 році, суд не звернув належну увагу на висновок судової будівельно-технічної експертизи, якою встановлено факт порушення ОСОБА_4 прав позивача щодо користування земельною ділянкою, та на положення ч.3 ст. 152 ЗК України. А тому прийшов по помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 в цій частині, що відповідно до ст. п.п. 3, 4 ч.1 ст. 309 ЦПК України є підставою для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції в цій частині і ухвалення в цій частині нового рішення, яким слід задовольнити його вимоги до ОСОБА_4 щодо користування земельною ділянкою в межах плану земельної ділянки СВТ «Колективний труд», розташованої у м. Миколаєві, урочище «Родники», виготовленого Миколаївською філією Республіканського проектного інституту із землеустрою «Укрземпроект».

У п.4 вказаного висновку судової будівельно-технічної експертизи зазначено спосіб відновлення порушеного права позивача щодо користування належною йому земельною ділянкою НОМЕР_1 у СВТ «Колективний труд».

Між тим, із змісту позовних заяв ОСОБА_1 видно, що ним не заявлялись вимоги до ОСОБА_4 про усунення перешкод в користуванні належною йому земельною ділянкою. А тому відповідно до ст. 11 ЦПК України у суду першої інстанції не було повноважень вирішувати це питання. Але це не позбавляє права позивача звернутись із відповідним позовом до ОСОБА_4

Відповідно до ст.88 ЦПК України з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 слід стягнути 18 грн. витрат по сплаті судового збору.

Керуючись статтями 307, 308, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 16 червня 2015 року в частині відмови в задоволенні позову про визнання права користування земельною ділянкою до ОСОБА_4 скасувати і в цій частині ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_11 до ОСОБА_4, треті особи - ОСОБА_5, ОСОБА_6, про визнання права користування земельною ділянкою задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право користування земельною ділянкою НОМЕР_1, яка розташована у садово - виноградарському товаристві «Колективний труд», у межах плану земельної ділянки садово - виноградарського товариства «Колективний труд», розташованої у м. Миколаєві, урочище «Родники», виготовленого Миколаївською філією Республіканського проектного інституту із землеустрою «Укрземпроект».

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 187 (сто вісімдесят сім) грн. витрат по сплаті судового збору.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, але з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді: