Справа № 298/210/15-ц
У Х В А Л А

Іменем України

11 вересня 2015 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області в складі :

головуючої : Готри Т.Ю.,

суддів : Кондора Р.Ю., Леска В.В.,

при секретарі : Дашковській С.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 04 червня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, 3-х осіб ОСОБА_4 та Забрідської сільської ради про визнання факту, визнання права власності та зобов'язання вчинити певні дії,-

в с т а н о в и л а :

Позивач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу на рішення Великоберезнянського районного суду від 04 червня 2015 року, яким у позові ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, 3-х осіб ОСОБА_4 та Забрідської сільської ради про визнання факту, визнання права власності та зобов'язання вчинити певні дії - відмовлено.

У скарзі просить скасувати зазначене рішення, як постановлене з порушенням норм матеріального і процесуального права, і ухвалити нове рішення про задоволення позову.

У судовому засіданні ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_5 апеляційну скаргу підтримали.

Позивач ОСОБА_2, відповідач ОСОБА_3, 3-я особа ОСОБА_4 та представник Забрідської сільської ради у судове засідання не з»явилися, хоча про час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином (під розписку), а тому їх неявка згідно ч.2 ст.305 ЦПК України не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши доповідача, пояснення позивача ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_5, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.

Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів визначений у ст.16 ЦК України.

Згідно з п.1 ч.2 ст.16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права, що в рівній мірі означає як наявність права, так і його відсутність або й відсутність обов'язків.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом (ч.3 ст.16 ЦК України).

Як вбачається з позовної заяви ОСОБА_1 і ОСОБА_2, то позивачі просили визнати факт користування джерелом питного водопостачання (криницю) на право спільної власності, яке обладнане залізобетонними кільцями та знаходиться в урочищі «Джамбуль» у с.Забрідь Великоберезнянського району Закарпатської області та водопровідною мережею від криниці до розподільника питної води для водопостачання до будинків позивачів та відповідача на праві спільної власності; - визнати право власності на водопровідний шланг за ОСОБА_1, придбаний ним за власні кошти, що проходить від розподільника і з допомогою якого надходить вода до їхніх будинків; - зобов'язати ОСОБА_6 відновити водопостачання до їхніх будинків шляхом встановлення нового водопровідного шлангу спільного водокористування із розподільника.

Однак, такого способу захисту цивільних прав на інтересів як - визнання факту, статтею 16 ЦК України не передбачено. А тому суд не може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, ніж такий, що встановлений договором або законом (ч.3 ст.16 ЦК України).

Стосовно вимоги про визнання права власності на водопровідний шланг за ОСОБА_1, придбаний ним за власні кошти, що проходить від розподільника і з допомогою якого надходить вода до їхніх будинків, - то суд першої інстанції правильно дійшов висновку про відсутність передбачених законом підстав для її задоволення, оскільки відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України така повинна стверджуватися відповідними чеками, квитанціями, накладними, які позивачем ОСОБА_1 суду надані не були.

Щодо вимоги позивачів про зобов'язання ОСОБА_6 відновити водопостачання до їхніх будинків шляхом встановлення нового водопровідного шлангу спільного водокористування із розподільника, то суд першої інстанції також дійшов правильного висновку про відсутність підстав для її задоволення виходячи з того, що спірна мережа постачання води споруджена господарським способом, без виготовлення технічної документації, договірні відносини між споживачами та підприємством, яке б надавало послуги з водопостачання відсутні, земельного сервітуту не встановлено.

Колегія суддів погоджується із зазначеним висновком суду першої інстанції, оскільки відповідно до ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно частини 2 статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Таким чином, за відсутності передбачених законом підстав для зобов'язання відповідача ОСОБА_7 відновити водопостачання до будинків позивачів, суд першої інстанції правильно дійшов висновку про відмову у задоволенні цієї вимоги.

Посилання представника позивача ОСОБА_5, як на підставу для задоволення вимог про зобов'язання відповідача відновити водопостачання до будинків позивачів на положення ч.3 ст.386 ЦК України, згідно якої власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди, та положення ч.1 ст.1166 ЦК України, згідно якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала, - не заслуговують на увагу, оскільки в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази на підтвердження тієї обставини, що діями відповідача їм було завдано матеріальної шкоди. Відсутність такої шкоди стверджується і постановою про закриття кримінального провадження слідчого СВ Перечинського РВ УМВС України в Закарпатській області від 16 грудня 2013 року з якої слідує, що в ході розслідування кримінального провадження встановлено, що в 2012 році ОСОБА_3 відрубав шланг, який вів з криниці до будинку ОСОБА_1 та ОСОБА_2. Однак, допитані ОСОБА_1 та ОСОБА_2 показали, що вказаною подією їм матеріальної шкоди завдано не було, лише моральна (а.с.9-10). Таким чином, за відсутності доказів завдання позивачам діями відповідача матеріальної шкоди, відсутні передбачені законом підстави для її відшкодування.

З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції у відповідності до ст.308 ЦПК України підлягає залишенню без зміни, а апеляційна скарга позивача ОСОБА_1 відхиленню, оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції і не дають суду апеляційної інстанції підстав для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення по справі нового рішення.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Великоберезнянського районного суду від 04 червня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку на протязі двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуюча : Судді :