Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний номер 233/9225/13-ц Головуючий у 1 інстанції: Леміщенко О.О.
Номер провадження 22-ц/778/3770/15 Суддя-доповідач: Бабак А.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Спас О.В.

Суддів Бабак А.М.

Полякова О.З.

При секретарі: Бабенко Т.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 на рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 06 квітня 2015 року

у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3, ОСОБА_6 про стягнення матеріальних збитків та відшкодування моральної шкоди, спричинених злочином,-

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2013 року ОСОБА_5 звернулась до Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області з позовом, який в процесі розгляду справи уточнила до ОСОБА_3, ОСОБА_6 про стягнення матеріальних збитків та відшкодування моральної шкоди, спричинених злочином.

В обґрунтування позову позивач зазначала, що 12 листопада 2011 року під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась з вини ОСОБА_6, її чоловік отримав тяжкі тілесні ушкодження від яких помер.

Вина ОСОБА_6 встановлена вироком Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 02 серпня 2013 року, яким ОСОБА_6 визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 ЦПК України та визначено покарання у вигляді 5 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на 3 роки.

При розгляді судом кримінальної справи, ОСОБА_5 заявила цивільний позов про відшкодування шкоди, завданої злочином, а саме: стягнення витрат на поховання в сумі 6645,00 грн., витрат на спорудження пам'ятника в сумі 8100,00 грн., витрат на проведення поминальних обідів в сумі 15400,00 грн., витрат на власне лікування в сумі 1176,00 грн. та моральної шкоди в сумі 200000,00 грн.

За вироком Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 02.08.2013 року на користь ОСОБА_5 стягнуто з ВАТ НАСК "Оранта" витрати на поховання в сумі 6645,00 грн., витрати на спорудження пам'ятника в сумі 8100,00 грн. та моральну шкоду в сумі 2550,00 грн.; з ФОП ОСОБА_3 витрати на проведення поминальних обідів у сумі 15400,00 грн. та моральну шкоду в сумі 97450,00 грн.; у задоволенні решти позовних вимог було відмовлено.

Відповідно ухвали апеляційного суду Донецької області від 22.11.2013 року вирок Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 02.08.2013 року відносно ОСОБА_6 частині стягнення з ОСОБА_3 матеріальної та моральної шкоди на користь ОСОБА_5 скасований та справу в цій частині направлено на новий судовий розгляд в той же суд в порядку цивільного судочинства.

Позов ОСОБА_5 розглядався судом в частині витрат на поминальний обід у сумі 15400,00 грн. та моральної шкоди спричиненої ОСОБА_5 у зв'язку зі смертю чоловіка у сумі 197450,00 грн., що є різницею між заявленими та задоволеними позовними вимогами.

Ухвалою Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 24 квітня 2014 року залучено до участі у справі в якості співвідповідача Відкрите акціонерне товариство Національна акціонерна страхова компанія «Оранта».

Ухвалою Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 06 квітня 2015 року провадження у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3, ОСОБА_6, Відкритого акціонерного товариства Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» про стягнення матеріальних збитків та моральної шкоди, спричинених злочином закрито в частині позовних вимог до Відкритого акціонерного товариства Національна акціонерна страхова компанія «Оранта».

Рішенням Костянтинівського районного суду Донецької області від 06 квітня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_5 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 в рахунок відшкодування моральної шкоди 197 450,00 грн.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір в сумі 1947,50 грн.

У задоволенні іншої частини позову відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду 16.04.2015 року ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу в якій, посилаючись на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають обставинам справи, оскільки суд першої інстанції не вірно застосував ст. 1172 ЦК України. Посилаючись на норми ст. 1172 ЦК України, суд визначив відповідальність ОСОБА_3 за завдану позивачу шкоду з приватної особи, так як у відповідності до умов трудового договору роботодавцем ОСОБА_6 є фізична особа-підприємець ОСОБА_3 Крім того, оскільки ОСОБА_5 не заявляла вимог до ОСОБА_6, який є винний у даній ДТП, тому і до роботодавець ОСОБА_3 не повинна нести відповідальність за дії свого працівника. Також суд не визначився, що позовні вимоги про стягнення моральної шкоди вже вирішені вироком суду від 02.08.2013 року, а тому суд мав закрити провадження в цій частині позовних вимог ОСОБА_5 Крім того, моральна шкода ОСОБА_5 не доведена.

Просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення яким у задоволенні позову ОСОБА_5 до неї відмовити.

Відповідно до розпорядження ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ № 2710/38-14 від 02.09.2014 року про зміну територіальної підсудності судових справ, підсудність даної справи визначена апеляційному суду Запорізької області.

Сторони у судове засідання не з'вилися. Про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Позивач ОСОБА_5 судову повістку отримала 08.10.2015 року та 15.10.2015 року надала заяву про розгляд справи за її відсутності. Апелянт ОСОБА_3 судову повістку не отримала, рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення повернулося до апеляційного суду без вручення з відміткою пошти «за закінченням терміну зберігання». Натомість, представник апелянта ОСОБА_7, який діє на підставі довіреності від 19.02.2015 року судову повістку отримав 06.10.2015 року. В силу ч.5 ст.76 ЦПК України, вручення судової повістки представникові особи, яка бере участь у справі, вважається врученням повістки і цій особі. Заяви про відкладення розгляду справи стороною не надано. Передбачене законом право на участь у судовому засіданні сторони не використали. У відповідності до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_3 підлягає відхиленню з наступних підстав.

Відповідно ч.1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, а оскільки рішення суду оскаржується в частині задоволення позовних вимог про стягнення моральної шкоди у сумі 197450,00 грн., у відповідності до ч.3 п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 24.10.2008 року «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку», рішення переглядається лише в цій частині про задоволення позову про стягнення моральної шкоди.

Відповідно ч.1 ст. 307 ЦПК України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_5 та стягуючи на її користь з ОСОБА_3 моральну шкоду у сумі 197450,00 грн., суд першої інстанції виходив з того, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася з вини працівника відповідача, який перебував у трудових правовідносинах з ФОП ОСОБА_3, відповідно до укладеного 11.11.2011 року трудового договору, що був зареєстрований у Дзержинському міському центрі зайнятості 14.11.2011 року, тому позивачу завдана моральна шкода, яка підлягає відшкодуванню саме в такому розмірі з роботодавця ОСОБА_3

Судова колегія вважає, що висновок суду є вірним. Розглядаючи спір, суд першої інстанції, у відповідності до вимог ст. 212-214 ЦПК України, повно, всебічно та об'єктивно з'ясував обставини справи на які посилалися сторони, дав належну правову оцінку правовідносинам, які склалися між учасниками процесу, та закон, що їх регулює.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно з ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Відповідальність юридичної або фізичної особи настає лише у випадках, коли особа, з вини якої заподіяна шкода, знаходиться з даною організацією в трудових відносинах, і шкода, заподіяна нею у зв'язку з виконанням трудових (службових) обов'язків.

При цьому під виконанням працівником своїх трудових (службових) обов'язків розуміється виконання ним роботи, зумовленої трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоча і виходить за межі трудового договору чи посадової інструкції, але доручається юридичною або фізичною особою, або спричинена необхідністю, як на території роботодавця, так і за її межами. Це можуть бути дії виробничого, господарського, технічного та іншого характеру, вчинення яких безпосередньо входить до службових обов'язків працівника.

Судом установлено, що 12 листопада 2011 року приблизно о 08 годині 00 хвилин, ОСОБА_6, керуючи технічно справним автомобілем НОМЕР_1, що належить фізичній особі-підприємцю ОСОБА_3 та знаходяться відповідно до укладеного 10 січня 2011 року договору оренди в користуванні у фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, з якою ОСОБА_6 перебував у трудових правовідносинах відповідно до укладеного 11 листопада 2011 року трудового договору, порушив Правила дорожнього руху і при виборі безпечної швидкості руху, діючи необережно, проявляючи злочинну самовпевненість на ділянці дороги, покритій ожеледицею не обрав безпечну швидкість руху керованого ним транспортного засобу - автомобіля НОМЕР_1, не впорався з керуванням автомобілем і при русі в некерованому стані виїхав на нерівнозначне перехрестя, де передньою лівою частиною керованого автомобіля скоїв зіткнення з передньою правою частиною автомобіля НОМЕР_2 з напівпричепом "Coachworks SK 40 R3" державний номер НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_8, що рухався по автодорозі "Слов'янськ-Донецьк-Маріуполь" з боку м. Донецька в бік м. Костянтинівка.

В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди пасажиру вказаного автомобіля ОСОБА_9 спричинені тяжкі тілесні ушкодження, від яких він помер на місці.

Позивач ОСОБА_5 є дружиною померлого ОСОБА_9, що не заперечується сторонами.

Вироком Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 02 серпня 2013 року, яким ОСОБА_6 визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 ЦПК України та визначено покарання у вигляді 5 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на 3 роки.

За вироком Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 02.08.2013 року на користь ОСОБА_5 стягнуто з ВАТ НАСК "Оранта" витрати на поховання в сумі 6645,00 грн., витрати на спорудження пам'ятника в сумі 8100,00 грн. та моральну шкоду в сумі 2550,00 грн.; з ФОП ОСОБА_3 витрати на проведення поминальних обідів у сумі 15400,00 грн. та моральну шкоду в сумі 97450,00 грн.; у задоволенні решти позовних вимог було відмовлено.

Відповідно ухвали апеляційного суду Донецької області від 22.11.2013 року вирок Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 02.08.2013 року відносно ОСОБА_6 частині стягнення з ОСОБА_3 матеріальної та моральної шкоди на користь ОСОБА_5 скасований та справу в цій частині направлено на новий судовий розгляд в той же суд в порядку цивільного судочинства.

При розгляді позову ОСОБА_5 суд встановив, що ФОП ОСОБА_4, який є власником автомобіля НОМЕР_1, 10.01.2011 року передав його в оренду ФОП ОСОБА_3, що підтверджено договором оренди транспортного засобу (т.1 а.с.192-193). Надалі, 11.11.2011 року фізичною особою, яка використовує найману працю ОСОБА_3 укладений трудовий договір з водієм автомобіля ОСОБА_6 (т.1 а.с.191).

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_3, як роботодавець зобов'язана відшкодувати позивачу завдану моральну шкоду, а тому довід апелянта по те, що, оскільки, позивач не заявляла вимог до винної особи, то і вона не має нести таку відповідальність є безпідставними.

Щодо інших доводів апелянта, зокрема, відносно того, що суд стягнув моральну шкоду з неї як фізичної особи, а не як фізичної особи-підприємця, то судова колегія зазначає наступне.

Відповідно ст. 42 Конституції України кожен має право на зайняття підприємницькою діяльністю, яка не заборонена законом.

Відповідно ч.1,2 ст. 50 ЦК України, право на здійснення підприємницької діяльності, яку не заборонено законом, має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Фізична особа здійснює своє право на підприємницьку діяльність за умови її державної реєстрації в порядку, встановленому законом.

З матеріалів справи вбачається, що фізична особа ОСОБА_3 зареєстрована як фізична особа-підприємець (т.1 а.с.197). Відповідно ліцензії на зайняття господарською діяльністю із надання послуг з перевезення пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, Міністерством транспорту та зв'язку України така ліцензія видана фізичній особі ОСОБА_3 (т.1 а.с.195) та трудовий договір між ОСОБА_6 та ОСОБА_3 укладений як з фізичною особою, а не з фізичною особою-підприємцем (т.1 а.с.191).

Таким чином, доводи апелянта про те, що позов пред'явлений не до тієї особи є безпідставними, оскільки цивільне законодавство не передбачає звільнення фізичної особи від покладеного обов'язку про відшкодування шкоди фізичною особою-підприємцем, тому доводи про те, що фізична особа ОСОБА_3 не відповідає за зобов'язаннями фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 не ґрунтуються на положеннях ст. 50 ЦК України.

Не знайшли свого підтвердження і доводи апелянта відносно того, що позовні вимоги про стягнення моральної шкоди вже вирішені вироком суду від 02.08.2013 року, а тому суд мав закрити провадження в цій частині позовних вимог ОСОБА_5

Відповідно ухвали апеляційного суду Донецької області від 22.11.2013 року вирок Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 02.08.2013 року відносно ОСОБА_6 частині стягнення з ОСОБА_3 матеріальної та моральної шкоди на користь ОСОБА_5 скасований та справу в цій частині направлено на новий судовий розгляд в той же суд в порядку цивільного судочинства, тому підстави для закриття провадження відсутні.

Щодо недоведеності заявлених вимог ОСОБА_5 про відшкодування моральної шкоди, то судова колегія зазначає, що визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції виходив із вимог розумності, справедливості та виваженості, що відповідає вимогам ст.23 ЦК України.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі, гідності, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до ч. 2 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам які проживали однію сім'єю.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Суд першої інстанції при визначенні розміру на відшкодування моральної шкоди виходив саме з цих критеріїв, та врахував, той факт, що позивач втратила рідну їй людину, понесла значні моральні страждання, які носять триваючий характер; зазнала істотних змін в особистому житті, перенесла страждання, пов'язані зі смертю чоловіка, його похованням й продовжує нести ці душевні страждання - сум, спустошення, тривогу. Суд зазначив, що життя людини є найвищою соціальною цінністю та взагалі не може бути відновлено або замінено іншими благами, а тому втрата близької людини є тяжкою моральною травмою, після якої людина потребує тривалого часу для відновлення нормального ритму життя та адаптації у суспільстві.

Покладаючи на відповідача обов`язок по відшкодуванню завданої позивачу моральної шкоди, суд взяв до уваги зазначені положення закону та прийшов до обґрунтованого висновку про задоволення позову у розмірі 197 450,00 грн., оскільки позивач є дружиною загиблого ОСОБА_9, тому не можна вважати, що із втратою близької їй людини вона не зазнала моральної шкоди.

За таких обставин судова колегія дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_5 є законним та обґрунтованим, ухвалено з додержанням вимог матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому підстав для скасування рішення суду першої інстанції в цій частині та ухвалення нового рішення колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст.307,308,313,314,315,317 ЦПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 06 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді:

Дата документу Справа №