У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,
суддів:Закропивного О.В.,Хопти С.Ф.,
Черненко В.А., Штелик С.П.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про усунення перешкод у користуванні житлом та виселення, за касаційною скаргою ОСОБА_7 на рішення апеляційного суду Волинської області від 20 квітня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2015 року ОСОБА_6 звернулась до суду з указаним вище позовом, в якому просила на підставі ст. 116 ЖК України виселити відповідача з належної їй квартири АДРЕСА_2. В обґрунтування позовних вимог указувала на те, що ОСОБА_7 своєю поведінкою порушує її право користування та володіння зазначеною вище квартирою, не бере участі в оплаті житлово-комунальних послуг, систематично порушує правила співжиття та влаштовує сварки, спричиняє їй матеріальні збитки, зловживає спиртними напоями, а застосовані до відповідача заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними.

З огляду на зазначене просила позов задовольнити.

Рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 17 березня 2015 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Волинської області від 20 квітня 2015 року скасовано рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 17 березня 2015 року.

Ухвалено у справі нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_6 задоволено.

Виселено ОСОБА_7 з квартири АДРЕСА_1 без надання іншого житлового приміщення.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_7, посилаючись на порушення апеляційним судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду апеляційної інстанції скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню на таких підставах.

Судами встановлено, що позивачу ОСОБА_6 на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_2, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 23 листопада 2009 року.

З пояснень сторін судами також було встановлено, що за згодою позивача відповідач вселився у належну їй квартиру і за згодою власника був зареєстрований за вказаною адресою. Дана обставина підтверджується копією будинкової книги.

З копій постанов у справах про адміністративне правопорушення №159/2498/14-п (провадження №3/159/882/14); №159/3173/14-п (провадження №3/159/1127/14); №159/3374/14-п (провадження №3/159/1176/14); №159/5526/14-п (провадження №3/159/1893/14); №159/6805/14-п (провадження №3/159/2288/14); №159/2026/14-п (провадження №3/159/740/14) вбачається, що ОСОБА_7 впродовж 2014 року шість разів (10 і 28 квітня, 30 травня, 11 червня, 15 вересня, 03 грудня) притягався до адміністративної відповідальності за вчинення стосовно ОСОБА_6 діянь, які містять склад правопорушення, передбаченого ст. 173-2 КУпАП <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_983119/ed_2015_04_10/pravo1/KD0005.html?pravo=1> (насильство в сім'ї).

Відмовляючи у позові, суд першої інстанції виходив з того, що позивач сама запропонувала відповідачу проживати у своїй квартирі і знала про звички свого сина, зокрема те, що він зловживає спиртними напоями, а також спонукала його до продажу квартири, за яку отримала більшу частину коштів, не виконала своєї обіцянки забезпечити відповідача окремим житлом, а тому прийшов до висновку, що передбачені законом підстави для виселення останнього відсутні.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення, суд апеляційної інстанції виходив з того, що позовні вимоги обґрунтовані положеннями ст.ст. 157, 116 ЖК України і матеріалами справи підтверджені обставини, зокрема, систематичного порушення відповідачем правил співжиття, неможливість для інших осіб проживати з ним в одному будинку та безрезультатність заходів запобігання і громадського впливу на відповідача, що згідно з положеннями указаних норм ЖК України дає підстави для виселення ОСОБА_7 зі спірної квартири без надання іншого житлового приміщення.

Проте, з такими висновками суду апеляційної інстанції повністю погодитись не можна з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону рішення суду апеляційної інстанції не відповідає.

Звертаючись до суду із позовом, ОСОБА_6 просила усунути перешкоди у користуванні її власністю - квартирою АДРЕСА_2 та виселити ОСОБА_7 зі спірної квартири без надання іншого житлового приміщення.

Відповідно до ст. 47 Конституції України ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Частиною 1 ст. 156 ЖК України передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сім'ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім'ї.

Відповідно до ст. 157 ЖК України власник жилого будинку (квартири) має право вимагати у судовому порядку виселення членів сім'ї, але за наявності обставин, передбачених ч. 1 ст. 116 ЖК України, зокрема, якщо вони систематичним порушенням правил співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними.

Відповідно до ст. 116 ЖК України, виселення члена сім'ї наймача (власника) будинку та інших осіб, які проживають разом з ним, можливо в тому випадку, коли вони систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематично порушують правила співжиття та роблять неможливим для інших проживання з ними в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними.

При вирішенні справ про виселення на підставі ст.116 ЖК України мають враховуватися порушення правил співжиття у сфері даних житлових відносин, а не такі правопорушення, що допущені відповідачем в іншому місці й не мають відношення до користування сторонами жилим приміщенням.

Вирішуючи спір, суд апеляційної інстанції у порушення статей 213, 214, 303, 316 ЦПК України на зазначене уваги не звернув, не в повній мірі визначився з характером спірних правовідносин та правовою нормою, що підлягає застосуванню, зокрема, не перевірив, чи стосуються допущені відповідачем порушення правил співжиття (вчинення насильства в сім»ї) саме житлових відносин, чи мали ці порушення відношення до користування спірним жилим приміщенням.

Встановлення вказаних обставин та надання належної оцінки доводам сторін у цій частині буде відповідати вимогам ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 04.XI.50).

Отже, неповно з'ясувавши дійсні обставини справи, не давши належної оцінки доводам сторін, суд апеляційної інстанції допустив вирішення справи без належного врахування норм матеріального й процесуального права, що призвело до ухвалення передчасних висновків у справі та відповідно до ч. 2 ст. 338 ЦПК України є підставою для скасування оскарженого судового рішення із передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст.ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_7 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Волинської області від 20 квітня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник
Судді:О.В. Закропивний
С.Ф. Хопта
В.А. Черненко
С.П. Штелик