Справа 574/1232/15-ц
Провадження 2/574/363/2015
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2015 року Буринський районний суд Сумської області

в складі: головуючого судді Міщенко В. М.

при секретарі Ключник О. М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Буринь справу за позовом ОСОБА_1 до Пісківська сільська рада Буринського району Сумської області про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Пісківської сільської ради про визнання права власності на спадкове майно.

Свої вимоги позивач мотивує тим, що являючись спадкоємцем за законом отримати свідоцтво про право на спадщину за законом у приватного нотаріуса він не може так як спадкодавець правовстановлюючі документи на майно за життя не отримував

Викладені вище обставини фактично унеможливлюють прийняття спадщини.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 позовні вимоги ОСОБА_1 підтримала і просить їх задовольнити.

Відповідач в судове засідання не зявився, позов визнає, просить його задовольнити та просить слухати справу без їх участі.

Суд, дослідивши обставини справи, вислухавши сторони, приходить до висновку, що позов доведено і він підлягає задоволенню.

В судовому засіданні встановлено, що 28 лютого 1995 року в с. Піски Буринського району Сумської області померла ОСОБА_3.

Після її смерті відкрилася спадщина, яка складається, в тому числі, із житлового будинку «А-1» з прибудовою «а» та тамбуром «а1», а також господарських будівель та споруд: ПГ - погріб, Б - навіс, В - сарай, Г - сарай, огорожа 1-3, що розташовані по вул. Чкалова, 2 в с. Піски Буринського району Сумської області.

При житті, ОСОБА_3 склала заповіт від 3 січня 1991 року, посвідчений головою Пісківської сільської ради Буринського району Сумської області, в якому все своє майно, яке на день смерті буде йому належати, з чого б воно не складалось і де б воно не знаходилось заповіла ОСОБА_4.

Заповіт не змінювався та не скасовувався.

ОСОБА_4 прийняв спадщину після смерті ОСОБА_3 шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном.

Згідно ч. 2 ст. 548 ЦК УРСР - прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

03 липня 2014 року в с. Піски Буринського району Сумської області помирає ОСОБА_4.

Після його смерті також відкрилася спадщина, до складу якої ввійшов і житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами по вул. Чкалова, 2 в с. Піски Буринського району Сумської області, який він прийняв від ОСОБА_3, але юридично не встиг оформити через смерть.

Позивач є спадкоємцем першої черги за законом на майно ОСОБА_4, оскільки являється його сином.

Після спливу шестимісячного строку позивач звернувся до нотаріуса з питанням видачі йому свідоцтва про право на спадщину на вищевказане майно, але останній відмовив у його видачі, оскільки відсутні правовстановлюючі документи на дане спадкове майно.

Крім того, відповідно до п. 4.15 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстицію України № 296/5 від 22.02.2012 року - видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві.

При таких обставинах право позивача підлягає захисту судом, шляхом визнання права власності на спадкове майно.

Відповідно до ч.І ст. 1220 ЦК України - спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Із ст. 1218 ЦК України випливає, що до складу спадщини входять всі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ч.І ст.1222 ЦК України - спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя і народженими живими після відкриття спадщини.

Згідно ч. 1 ст. 1258 ЦК України - спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України - у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України - незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 391 ЦК України - власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ст. 328 ЦК України - право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Згідно ст. 392 ЦК України - власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Правовстановлюючі документи на даний житловий будинок відсутні, в той же час вважаю, що він належить спадкодавцю виходячи зі слідуючого.

При встановленні належності будинку спадкодавцю врахуванню підлягає і те, що підстави набуття права власності на житловий будинок, споруди та належність цього майна особі визначаються законодавством, чинним на час набуття права власності.

Так, із довідки Пісківської сільської ради від 15.09.2015 року № 319/02-28 вбачається, що згідно по господарської книги № 3, особовий рахунок № 0276-01, за ОСОБА_3 значиться житловий будинок № 2 по вул. Чкалова в с. Піски Буринсцшго району Сумської області.

Земельна ділянка біля будинку розміром 0,30 га. рішенням виконкому сільської ради № 29 від 21.09.1993 року надана у приватну власність ОСОБА_3, що також вбачається із вищевказаної довідки сільської ради.

Вартість будинку, господарських будівель та споруд, що входять до складу спадщини становить 70 977 грн.

Згідно довідки Путивльського бюро технічної інвентаризації та проектування № 16 від 2 жовтня 2015 року - житловий будинок № 2 по вул. Чкалова в с. Піски Буринського району Сумської області побудований відповідно вимог державний будівельних норм та СНИП і підлягає до експлуатації.

Виходячи з наведеного, підтвердженням належності жилого будинку певній особі є запис в по господарських книгах, ведення яких на той час передбачалось наказами Центрального статистичного управління СРСР і було обовязковим. Виникнення права власності на жилі будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права чи від прийняття його до експлуатації.

На час здійснення будівництва питання набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі - Указ від 26 серпня 1948 року), що був визнаний таким, що втратив чинність, Указом Президії Верховної Ради СРСР від 22 лютого 1988 року № 8502-ІІ і прийнятою відповідно до Указу від 26 серпня 1948 року постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі - Постанова від 26 серпня 1948 року), які, зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва.

Згідно зі статтею 1 Указу від 26 серпня 1948 року кожен громадянин і кожна громадянка мали право купити або збудувати для себе на праві особистої власності жилий будинок на один або два поверхи з числом кімнат від однієї до п'яти як у місті, так і поза містом.

Пункт 2 Постанови від 26 серпня 1948 року визначав, що земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків відводяться за рахунок земель міст, селищ, держземфонду і земель держлісфонду у безстрокове користування, а збудовані на цих ділянках будинки є особистою власністю забудовника.

Отже, за Указом від 26 серпня 1948 року та Постановою від 26 серпня 1948 року підставою виникнення у громадянина права власності на жилий будинок був сам факт збудування його з додержанням вимог цих актів законодавства.

Згідно з п.3.1 «Порядку прийняття в експлуатацію індивідуальних будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, громадських будинків І та II категорії складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, і проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж», - закінчені будівництвом до 05 серпня 1992 року об'єкти, зазначені у технічному паспорті, не підлягають прийняттю в експлуатацію у інспекції.

Як вбачається із вказаного Порядку, документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05.08.1992 року індивідуальних житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законів, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації.

На виконання вказаного порядку на моє замовлення було виготовлено технічний паспорт, копія якого долучається до матеріалів позовної заяви.

17.07.1997 року Верховною Радою України прийнято Закон України №475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції, а 09.02.2006 року - Закон України «Про ратифікацію Протоколів №12 та №14 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод», якими поширено на Україні юрисдикцію Європейського суду з прав людини.

Відповідно до ст. 2 Закону України від 01.07.2004 року № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно зі статтею 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення.

Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його спорудження, а не виникає у звязку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого прав, а не підставою його виникнення.

Пісківська сільська рада не заперечує проти визнання права власності на спадкове майно за ОСОБА_1

Виходячи із вищевикладеного, керуючись ст. 213-215 ЦПК України, ст. 25, 331, 392, 1233-1235 ЦК України, суд

в и р і ш и в:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженцем ІНФОРМАЦІЯ_2 (ідентифікаційний код НОМЕР_1) право власності на житловий будинок «А-1» з прибудовою «а» та тамбуром «а1», а також на господарські будівлі та споруди: ПГ - погріб, Б - навіс, В - сарай, Г - сарай, огорожа 1-3, що розташовані по вул. Чкалова, 2 в с. Піски Буринського району Сумської області, в порядку спадкування після померлого 03.07.2014 року в с. Піски Буринського району Сумської області - ОСОБА_4.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Сумської області через Буринський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутніми у судовому засіданні під час його проголошення, в той же строк з дня отримання копії рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий: