АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/6512/15 Справа № 202/2727/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - Слюсар Л. П. Доповідач - Каратаєва Л.О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - Каратаєвої Л.О.

суддів: - Кочкової Н.О., Григорченка Е.І.

за участю секретаря - Добролюбової І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 06 травня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, треті особи приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Шрамко Віолетта Вячеславівна, приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Златова Наталія Анатоліївна, Індустріальна районна у місті Дніпропетровську рада, про визнання недійсним нікчемного правочину, визнання права власності в порядку спадкування за законом, витребування майна з чужого незаконного володіння,-

в с т а н о в и л а:

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 06 травня 2015 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, треті особи приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Шрамко В.В., приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Златова Н.А., Індустріальна районна у місті Дніпропетровську рада, про визнання недійсним нікчемного правочину, визнання права власності в порядку спадкування за законом, витребування майна з чужого незаконного володіння - відмовлено.

Стягнуто із ОСОБА_4 на користь держави судовий збір в розмірі 499 грн. 70 коп.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу відхилити з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 25 жовтня 1958 року в Амур Нижньодніпровському відділі РАЦС Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області був зареєстрований шлюб між ОСОБА_13 та ОСОБА_14, актовий запис 1106. Прізвище дружини після одруження ОСОБА_13 ( т.2 а.с. 8).

Згідно архівного свідоцтва про право власності на житло, виданого виконкомом Дніпропетровської міської ради 26.12.1996 р., на підставі розпорядження від 26.12.1996 року №3/2849-96 та зареєстрованого комунальним підприємством «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» у реєстрову книгу за №143 п-4, квартира АДРЕСА_1 належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_14 та ОСОБА_13 ( т.1 а.с. 48-50) .

Відповідно до свідоцтва про смерть, ОСОБА_14 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 (т.1 а.с.10). Спадкоємцями першої черги після його смерті є: дружина ОСОБА_13, син ОСОБА_4, син ОСОБА_8, дочка ОСОБА_9.

Відповідно до спадкової справи заведеної Шостою дніпропетровською державною нотаріальною конторою 21.05.2010 року після смерті ОСОБА_14, померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 з заявою про прийняття спадщини звернувся: син ОСОБА_4. Свідоцтво про право на спадщину не видавалося ( т.1 а.с. 187-194) .

Згідно до довідки з місця проживання про склад сім'ї та прописку від 26.01.2015 року № 1084 ОСОБА_14, ІНФОРМАЦІЯ_1 був зареєстрований в АДРЕСА_1 з 15.08.1977 року, помер ІНФОРМАЦІЯ_3, знятий з реєстрації 12.01.2010 року; ОСОБА_13, 1930 року народження була зареєстрована в АДРЕСА_1 з 12.06.1973 року, померла ІНФОРМАЦІЯ_4, знята з реєстрації 28.05.2013 року ( т.2 а.с. 174).

Відповідно до свідоцтва про смерть, ОСОБА_13 померла ІНФОРМАЦІЯ_4 ( т.1 а.с.11).

Спадкоємцями першої черги після її смерті є: син ОСОБА_4, син ОСОБА_8, дочка ОСОБА_9.

Відповідно до спадкової справи заведеної Шостою дніпропетровською державною нотаріальною конторою 22.05.2013 року після смерті ОСОБА_13, померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 з заявою про прийняття спадщини звернувся: син ОСОБА_4, син ОСОБА_8. Від доньки ОСОБА_9 надійшла заява про відмову від одержання спадкового майна на користь сина померлої ОСОБА_8 Свідоцтво про право на спадщину не видавалося ( т.1 а.с. 179-186) .

Відповідно до Постанови про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 07 лютого 2014 року, державним нотаріусом Шостої дніпропетровської державної нотаріальної контори Леон І.О. відмовлено ОСОБА_18, яка діє за довіреністю від імені громадянина України ОСОБА_4 у вчиненні нотаріальних дій - у видачі свідоцтва про право на спадщину на квартиру, що розташована в АДРЕСА_1 після смерті ОСОБА_13, померлої ІНФОРМАЦІЯ_4, у зв'язку з тим, що у спадкоємця відсутні правовстановлюючі документи на спадкове майно ( т.2 а.с.9).

Згідно до договору купівлі-продажу від 19 серпня 2013 року, ОСОБА_13, від імені якої діє представник по довіреності, що посвідчена консулом Генерального консульства України в Мюнхені, Німеччина, 20.06.2013 року за реєстровим номером 1186/2013 ОСОБА_7 продав, а ОСОБА_6 в особі представника ОСОБА_20, діючим на підставі довіреності, купив квартиру АДРЕСА_1 (т.1 а.с.129-130).

Відповідно до договору купівлі-продажу від 19.11.2013 р., посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Шрамко В.В., зареєстрованим у реєстрі за № 2068 ОСОБА_6, від імені якого за довіреністю діяв ОСОБА_20 продав ОСОБА_5 квартиру АДРЕСА_1 (т.1 а.с.69).

Згідно до Довідки з місця проживання про склад сім'ї та прописки від 26.01.2015 року № 1084 в квартирі АДРЕСА_1 з 17.04.2014 року зареєстровані ОСОБА_5, основний квартиронаймач та її син ОСОБА_21, 2003 року народження ( т.2 а.с.174) .

ОСОБА_5 перебуває на обліку в Індустріальному управлінні праці та соціального захисту населення та отримує допомогу на дитина інваліда та допомогу на дітей одиноким матерям на сина: ОСОБА_21, 2003 року народження ( т.2 а.с.145).

Позивач вважає договір купівлі-продажу від 19.08.2013 р. нікчемним та таким, що може бути визнаний недійсним, так як при його укладанні від імені його матері ОСОБА_13, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4. діяв ОСОБА_7., якому була надана довіреність ОСОБА_13 після її смерті 20.06.2013 р.

Статтею 203 ЦК України передбачені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам державним і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам малолітніх, неповнолітнім чи непрацездатних дітей.

Відповідно до ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною ( сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою ст.203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, або одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах встановлених законом, такий правочин може бути визнано недійсним (оспорюваний правочин) .

Пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» зазначено, що судам відповідно до ст..215 ЦК необхідно розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні правочини - якщо їх недійсність встановлена законом та оспорювані - якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом.

При наявності спору судом може розглядатися вимога про встановлення нікчемності правочину.

Відмовляючи у задоволені позовних вимог в цій частині, суд першої інстанції обґрунтовано зазначив, що такий позов позивачем не заявлявся.

Доказуючи нікчемність договору купівлі-продажу квартири від 19.08.2013 року позивач посилається на ч. 2 ст. 228 ЦК України, вказуючи, що правочин укладений з порушенням публічного порядку.

Перелік правочинів, які є нікчемними як такі, що порушують публічний порядок, визначений ст.. 228 ЦК України: правочини, спрямовані на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина; правочини, спрямовані на знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним.

Згідно роз'яснень, що містяться в пункті 18 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» при кваліфікації правочину за ст.. 228 ЦК має враховуватися вина, яка виражається у намірі порушити публічний порядок сторонами правочину або однією зі сторін. Доказом вини може бути вирок суду, постановлений у кримінальній справі, щодо знищення, пошкодження майна чи незаконного заволодіння ним тощо.

Позивачем такий доказ суду не надано, а сам факт наявності кримінального провадження не доказує факт протиправного заволодіння спірною квартирою.

Таким чином, висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову в цій частині є обґрунтованим, зробленим на підставі наявних доказів та колегія суддів з ним погоджується.

Також позивачем не заявлявся позов про визнання довіреності недійсним правочином та його правове обґрунтування в поданій позивачем заяві відсутній.

Позивачем заявлені вимоги про визнання за ОСОБА_4 право власності на 1/4 частку квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_14, померлого ІНФОРМАЦІЯ_3.

Однак, як вбачається із довіреності позивача ОСОБА_4, на підставі якої його представником ОСОБА_18 заявлені та підписані позовні заяви, представнику надані повноваження щодо оформлення його спадкових прав після смерті матері ОСОБА_13 та тітки ОСОБА_22 та у цьому зв'язку вести від його імені справи в усіх судових установах, що свідчить про те, що повноваження щодо захисту його спадкових справ після смерті батька позивачем своєму представнику не надавались, отже суд приходить до висновку, що в цій частині позовні вимоги заявлені представником з перевищенням наданих їй повноважень, а тому задоволенню не підлягають. Це підтверджується також тим, що до Шостої дніпропетровської державної нотаріальної контори представник зверталася лише для отримання свідоцтва про право на спадщину в порядку спадкування після смерті матері і постановою від 07.02.2014 року в видачі такого свідоцтва було відмовлено. Відмова нотаріуса у видачі позивачу свідоцтва про право на спадщину в порядку спадкування після смерті батька суду не надана.

Тому висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову в цій частині також є обґрунтованим та відповідає вимогам закону.

Щодо заявлених позовних вимог про визнання за ОСОБА_4 права власності на 1/4 частку квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_13, померлої ІНФОРМАЦІЯ_4.

Як вбачається із матеріалів справи у суду наявні дві копії свідоцтва про право власності на житло від 28 грудня 1996 року на квартиру АДРЕСА_1, видані виконкомом міської Ради народних депутатів на підставі розпорядження від 26 грудня 1996 року № 3/2849-96, в одному з яких, виданому КП «ДМБТІ» на підставі архівної копії, вказано два співвласника - ОСОБА_13 та ОСОБА_14 (т.1 а.с. 50), в іншому, виданому на підставі оригіналу, який зберігається в справі приватного нотаріуса Златової Н.А., вказано один власник ОСОБА_13 ( т.1 а.с. 152).

Позивач просить визнати за ним право власності на частку квартири в порядку спадкування на підставі копії свідоцтва про право власності, виданого КП «ДМБТІ» на підставі архівної копії, де вказано два співвласника - ОСОБА_13 та ОСОБА_14

В той же час свідоцтво, належним чином підписане, засвідчене печатками управління житлового печатками виконкому міської ради та ДМБТІ, оригінал якого знаходиться в справах приватного нотаріуса, позивачем не оспорюється.

В зв'язку із зазначеним у суду відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

Позивачем заявлено вимогу про витребування 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 з володіння ОСОБА_5.

Та обставина, що ОСОБА_5 є добросовісним набувачем визнається позивачем та його представником, отже відповідно до положень частини 1 ст. 61 ЦПК України не підлягає доказуванню, як обставина визнана сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 388 ЦК України власник має право витребувати від добросовісного, набувача у наступних випадках: якщо воно було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; якщо воно було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; якщо воно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Відповідно роз'яснень п. 24 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» № 5 від 07.02.2014 року до вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом відносяться, зокрема, такі випадки, як вчинення правочину під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника власника з другою стороною, тобто у всіх випадках, коли майно вибуло з володіння поза волею власника (або законного володільця). В п. 26 вищеназваної Постанови Пленуму роз'яснюється, що відповідно до положень частини першої ст.388 ЦК власник має право витребувати своє майно із чужого незаконного володіння незалежно від заперечення відповідача про те, що він є добросовісним набувачем, якщо доведе факт вибуття майна з його володіння чи володіння особи, якій він передав майно, не з їхньої волі. При цьому суди повинні мати на увазі, що власник має право витребувати майно у добросовісного набувача лише у випадках, вичерпний перелік яких наведено в частині першій ст.388 ЦК. Ні одна з трьох умов вичерпного переліку, передбачених в законі, при розгляді справи не встановлена. Тому підстави ля задоволення вимог позивача в цій частині - відсутні.

Відповідно до ч.4 ст.10 ЦПК суд апеляційної інстанції сприяв з'ясуванню обставин по справі в частині витребування належним чином засвідченої копію свідоцтва про право власності на спірну квартиру з метою з'ясування достовірності наявних в матеріалах справи документів. Проте, отримати належним чином засвідчену копію свідоцтва про право власності на спірну квартиру не надалось можливим. Тому суд виходив з наявної в матеріалах справи копії свідоцтва (т.1, а.с.50), яка надана на виконання ухвали суду уповноваженою особою, начальником інформаційно-юридичного відділу КП «ДМБТІ» ДОР та засвідчена печаткою та інформації, що отримана на запит апеляційного суду від УЖГ Дніпропетровської міської ради (т.3 а.с.52), відповідно до яких спірна квартира находилась у спільній власності ОСОБА_14 та ОСОБА_13.

В апеляційній скарзі апелянт не спростував жодного висновку суду першої інстанції, а апеляційна скарга полягає у крити кування рішення суду та тлумаченню норм чинного законодавства на власний розсуд самого апелянта. Посилання апелянта на неефективність правосуддя по справі та незастосування належних норм матеріального права не може розглядатися у даному випадку як підстава для зміни або скасування рішення суд першої інстанції, що визначені ст..309 ЦПК, оскільки, відповідно до ст. 11 ЦПК суд розглядає справи в межах позовних вимог. Якщо позивачем не заявлялися певні позовні вимоги, як у даному випадку щодо визнання довіреності недійсним правочином, щодо оспорювання свідоцтва про право власності, суд позбавлений права застосувати певні норми матеріального права та ухвалите з цього питання рішення. Також безпідставним є посилання представника апелянта на необґрунтованість рішення суду щодо відмови у задоволенні позовних вимог в частині визнання права власності на частину спірної квартири після смерті батька, оскільки наданою довіреністю ОСОБА_4 не уповноважив на ці дії представника. Проте, повноваження представника відповідно до ст.. 42, 44 ЦПК посвідчуються довіреністю, якою визначається обсяг повноважень представника. Представник не може вчиняти дії на які не був уповноважений.

Таким чином, колегія суддів вважає, що рішення суд першої інстанції відповідає вимогам ст.ст. 213, 214 ЦПК та підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - відхиленню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 06 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, протягом двадцяти днів може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді: