У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

1 квітня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Євтушенко О.І.,

суддів: Євграфової Є.П., Завгородньої І.М.,

Іваненко Ю.Г., Ситнік О.М.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_5, Франківського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції, Спеціалізованого державного підприємства «Укрспецюст», треті особи: Обласне комунальне підприємство Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки», приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Тимків І.М., про визнання недійсними протоколу про проведення прилюдних торгів, свідоцтва про право власності та скасування реєстрації права власності,

за об'єднаним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа - нотаріус Першої Львівської державної нотаріальної контори Суліма Н.Б., про визнання права власності,

за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Франківського районного суду м. Львова від 28 лютого 2013 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 20 листопада 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2006 року ОСОБА_8, ОСОБА_3, ОСОБА_4 звернулись до суду з позовом, який неодноразово уточнювали під час розгляду справи в суді (а. с. 4-5, 61-63, 161-167, т. 1), з остаточними вимогами позивачів: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (а. с. 185-194, 209-215, 240-241, т. 1) після смерті позивача ОСОБА_8, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (а. с. 183 т. 1), про визнання недійсними протоколу від 24 липня 2003 року про проведення прилюдних торгів з примусового продажу належної на праві власності ОСОБА_8 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 та свідоцтва про право власності ОСОБА_9 на цю частину квартири, яку він придбав з прилюдних торгів, скасування реєстрації його права власності на цю частину квартири, стягнення з позивачів в користь відповідача ОСОБА_5, як правонаступника померлого ОСОБА_9, грошових коштів, які були сплачені його сином за придбання спірної частини квартири на прилюдних торгах, з урахуванням індексу інфляції, у розмірі 50 997 грн 89 коп.

Свої вимоги обґрунтовували тим, що до моменту відчуження з прилюдних торгів спірної частини в квартирі квартира АДРЕСА_1 належала на праві спільної часткової власності їм та ОСОБА_8 по 1/3 частини кожному, і лише наприкінці 2006 року у зв'язку з розглядом Франківським районним судом м. Львова цивільної справи за позовом ОСОБА_9 до ОСОБА_8 про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні спірним нерухомим майном вони дізнались про те, що частка ОСОБА_8 була відчужена з прилюдних торгів сину відповідача ОСОБА_5 в порядку виконання рішення Франківського районного суду м. Львова від 29 травня 2002 року у справі № 2-316/02 за позовом ОСОБА_10 до ОСОБА_8 про відшкодування збитків, боржником за яким була ОСОБА_8 Вважають, що такою угодою порушені їхні права як співвласників квартири, а також право ОСОБА_3, який був на той час неповнолітнім, на проживання у повноцінному жилому приміщенні, оскільки внаслідок відчуження спірної частки сторонній особі квартира втрачала своє призначення як повноцінне жиле приміщення, ставала комунальною. Зазначають, що внаслідок протиправної бездіяльності ВДВС, на порушення вимог Закону України «Про виконавче провадження» та Інструкції про проведення виконавчих дій, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 15 грудня 1999 року №74/5, боржнику ОСОБА_8 не було надіслано у встановленому законом порядку постанови про відкриття виконавчого провадження та про арешт спірного майна, не надано строку для добровільного виконання рішення суду, не надано можливості самостійно реалізувати належне їй майно, не вжито заходів щодо виконання рішення суду за рахунок належних боржнику коштів чи іншого рухомого майна, не повідомлено про оцінку арештованого майна, чим позбавлено її права на єдине житло, а також права оскаржувати такі дії у встановленому законом порядку. На допущення відповідачами порушень правил проведення прилюдних торгів з реалізації спірного нерухомого майна, вказують: не повідомлення у встановленому Тимчасовим положенням про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого майна, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 27 жовтня 1999 року № 68/5, порядку про дату, час і місце проведення прилюдних торгів, про стартову ціну реалізації майна, не надіслання боржнику акта про проведення прилюдних торгів. У зв'язку з цим вважають, що прилюдні торги з реалізації спірного майна проведені з порушенням вимог закону, оспорюване свідоцтво про право власності на куплене з торгів спірне нерухоме майно видане без акта, затвердженого державним виконавцем, відтак укладена в такий спосіб угода суперечила вимогам чинного на той час закону та порушувала права неповнолітнього на той час позивача ОСОБА_3, а тому є недійсною. Просили застосувати правові наслідки недійсності угоди.

16 липня 2009 року ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, в якому просив визнати за ним право власності на спірну частину в квартирі в порядку спадкування за законом після смерті сина ОСОБА_9 Свої вимоги обґрунтовував тим, що він не може в нотаріальній конторі оформити свої спадкові права на спірне майно у зв'язку з оспорюванням відповідачами права власності його сина на це майно і накладенням судом заборони на вчинення необхідних для цього нотаріальних дій (а. с. 70-71, т. 1).

Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 28 лютого

2013 року позовні вимоги ОСОБА_3, ОСОБА_4 задоволено. Визнано недійсним протокол від 24 липня 2003 року № 3140132/1-ДТ про проведення прилюдних торгів з примусового продажу 1/3 частини квартири по

АДРЕСА_1. Визнано недійсним свідоцтво про право власності ОСОБА_9 на 1/3 частини квартири по АДРЕСА_1 від 4 серпня 2003 року, посвідчене приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Тимків І.М. та зареєстроване у реєстрі за № 2107. Скасовано реєстрацію права власності ОСОБА_9 на 1/3 частини квартири по АДРЕСА_1, здійснену ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» 12 серпня 2003 року. Стягнуто з ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 51 150 грн 93 коп. У задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа - нотаріус Першої Львівської державної нотаріальної контори Суліма Н.Б., про визнання права власності відмовлено.

Справа розглядалась судом неодноразово.

Останньою ухвалою апеляційного суду Львівської області від

20 листопада 2014 року рішення Франківського районного суду м. Львова від 28 лютого 2013 року залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_5 просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у задоволенні позовних вимог, мотивуючи свої вимоги порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, обговоривши доводи касаційної скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3 та ОСОБА_4 та відмовляючи на цій підставі у задоволенні позовних вимог ОСОБА_5, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив із того, що прилюдні торги з реалізації спірного майна були проведені з порушенням вимог Тимчасового положення про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого майна, а саме: пункту 3.11 щодо встановленого порядку повідомлення боржника про дату, час та місце проведення прилюдних торгів, про стартову ціну реалізації майна, пункту 3.17 - щодо присутності боржника на прилюдних торгах, пункту 6.3 - щодо оформлення результатів торгів актом, який затверджується начальником ВДВС, та надіслання копії такого акта боржнику.

Проте повністю з такими висновками судів погодитись не можна.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Таким вимогам закону судові рішення не відповідають.

Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_1 придбана ОСОБА_8, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (по 1/3 частки кожним), що підтверджується договором купівлі-продажу від 15 лютого 2000 року, на підставі якого співвласникам видано реєстраційні посвідчення від 3 жовтня 2000 року (а. с. 7-9, 64-66, т. 1).

Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 29 травня

2002 року з ОСОБА_8 стягнуто на користь ОСОБА_10 31 500 грн. На підставі зазначеного рішення суду видано виконавчий лист, який пред'явлено стягувачем до виконання.

4 серпня 2003 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Тимків І.М. на підставі акта про проведення аукціону (публічних торгів) Львівською філією СДП «Укрспецюст» Міністерства юстиції України від 24 липня 2003 року, затвердженого відділом державної виконавчої служби Франківського районного управління юстиції у м. Львові 30 липня 2003 року, видано свідоцтво НОМЕР_1, яким посвідчено право приватної власності ОСОБА_9 на майно, яке складається з: 1/3 частини спірної квартири, яка була придбана останнім за 19 000 грн.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_9 помер, після смерті якого спадкоємцем є ОСОБА_5

ОСОБА_8 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (а. с. 183, т. 1).

Відповідно до п. 7 Прикіцевих та перехідних положень ЦК України до позовів про визнання заперечуваного правочину недійсним і про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину, право на пред'явлення якого виникло до 1 січня 2004 року, застосовується позовна давність, встановлена для відповідних позовів законодавством, що діяло раніше.

Згідно зі ст. ст. 71, 75, 76 ЦК Української РСР, чинним на час виникнення спірних правовідносин, загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки. Позовна давність застосовується незалежно від заяви сторін. Перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права.

Відповідно до ст. ст. 74, 80 ЦК Української РСР вимога про захист порушеного права приймається до розгляду судом, арбітражем або третейським судом незалежно від закінчення строку позовної давності. Закінчення строку позовної давності до пред'явлення позову є підставою для відмови у позові. Якщо суд, арбітраж або третейський суд визнає поважною причину пропуску строку позовної давності, порушене право підлягає захистові.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_9 став власником спірної квартири 4 серпня 2003 року, а позовні вимоги заявлені 29 грудня 2006 року, тобто через три роки та чотири місяці.

Суд першої інстанції на вказані обставини та норми матеріального права уваги не звернув та вдався тільки до вирішення питання про законність проведення прилюдних торгів на нерухоме майно, належно не перевіривши пропущення строку позовної давності.

Суд апеляційної інстанції на порушення вимог ст. ст. 303, 315 ЦПК України належним чином не перевірив доводів апеляційної скарги і залишив рішення суду першої інстанції без змін.

Ураховуючи те, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судами не встановлені, правовідносини між сторонами не визначені, судові рішення не відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для їх скасування.

Згідно з ч. 2 ст. 338 ЦПК України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 338 ЦПК України справа направляється до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду або на новий розгляд, якщо порушення, зазначені у частинах першій і другій цієї статті, допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити частково.

Рішення Франківського районного суду м. Львова від 28 лютого

2013 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 20 листопада 2014 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.І. Євтушенко
Судді:Є.П. Євграфова І.М. Завгородня Ю.Г. Іваненко О.М. Ситнік