УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Гвоздика П.О.,

суддів: Амеліна В.І., Євграфової Є.П.,

Євтушенко О.І., Іваненко Ю.Г.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в Публічному акціонерному товаристві «Комерційний банк «Надра» - Стрюкової Ірини Олександрівни на рішення апеляційного суду Київської області від 24 грудня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2014 року Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра» (далі - ПАТ «КБ «Надра») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позивач зазначав, що 06 березня 2008 року між ним та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір, згідно з умовами якого відповідачка отримала кредит в розмірі 48 864 долари США із сплатою процентів за користування коштами в розмірі 12, 89 % на рік, сплатою щомісячних платежів в розмірі 203,6 долари США та кінцевим терміном повернення коштів не пізніше 03 березня 2028 року.

Також вказував, що з метою забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_4 за вищевказаним кредитним договором 06 березня 2008 року між ним та ОСОБА_5 було укладено договір поруки.

При цьому, зауважив, що укладеною між сторонами 22 листопада 2010 року додатковою угодою до спірного кредитного договору, його умови викладено в новій редакції, зокрема, суму кредиту встановлено в розмірі 43 636 доларів США, а також погоджено новий графік погашення заборгованості за кредитним договором.

Посилаючись на те, що відповідачі своїх обов'язків зі сплати кредиту та процентів за користування коштами не виконують, позивач просив суд стягнути солідарно з ОСОБА_4, ОСОБА_5 на користь ПАТ «КБ «Надра» суму заборгованості в розмірі 62 965,72 доларів США та 551 201 грн 34 коп.

Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 01 жовтня 2014 року, позов задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_4, ОСОБА_5 на користь ПАТ «КБ «Надра» заборгованість за кредитним договором в розмірі 62 965,72 доларів США та 551 201 грн 34 коп. заборгованості за кредитним договором та 3 654 грн сплаченого судового збору.

Рішенням апеляційного суду Київської області від 24 грудня 2014 року, рішення місцевого суду скасовано та ухвалено нове рішення, яким у позові відмовлено.

У касаційній скарзі уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в ПАТ «КБ «Надра» - Стрюкова І.О. просить рішення суду апеляційної інстанції скасувати та залишити в силі рішення місцевого суду, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Скасовуючи рішення місцевого суду та увалюючи нове рішення про відмову в позові, суд апеляційної інстанції, дійшов висновку про те, що позивачем не надано розрахунку, який би підтверджував розмір заборгованості, відсутні докази видачі відповідачці коштів, а також в силу ч. 4 ст. 559 ЦК України порука ОСОБА_5 припинилася.

Такі висновки апеляційного суду ґрунтуються на матеріалах справи й відповідають вимогам закону.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_1822/ed_2014_10_30/pravo1/T041618.html?pravo=1> кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається, як на підставу свої вимог і заперечень.

Статтею 11 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_1767/ed_2014_10_30/pravo1/T041618.html?pravo=1> визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/ed_2014_10_30/pravo1/T041618.html?pravo=1>, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 11 своєї постанови «Про судове рішення у цивільній справі» у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 4 ст. 60 ЦПК).

Статтею 1054 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_844146/ed_2014_10_30/pravo1/T030435.html?pravo=1> визначено, що за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки.

Відповідно до ст. 1050 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_844142/ed_2014_10_30/pravo1/T030435.html?pravo=1> якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася.

За змістом ст. ст. 610, 611 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843682/ed_2014_10_30/pravo1/T030435.html?pravo=1> порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки встановлені договором або законом.

Відповідно до ст. 599 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843670/ed_2014_10_30/pravo1/T030435.html?pravo=1> зобов'язання припиняються виконанням, проведеним належним чином. Загальні умови виконання зобов'язання зазначені у ст. 526 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843595/ed_2014_10_30/pravo1/T030435.html?pravo=1>.

Згідно із ст. 554 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843624/ed_2014_10_30/pravo1/T030435.html?pravo=1> у разі порушення зобов.язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник.

Частиною 4 ст. 559 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843629/ed_2014_10_30/pravo1/T030435.html?pravo=1> встановлено, що порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Судом встановлено, що 06 березня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством комерційним банком «Надра» (далі - ВАТ КБ «Надра»), правонаступником якого є ПАТ «КБ «Надра» та ОСОБА_4 укладено кредитний договір відповідно до умов якого остання отримала 48 864 долари США на умовах сплати 12,89 % річних і кінцевим терміном повернення коштів не пізніше 03 березня 2028 року.

З метою забезпечення виконання зобов'язань за вищевказаним кредитним, 06 березня 2008 року між позивачем та ОСОБА_5 укладено договір поруки.

22 листопада 2010 року між сторонами було укладено додаткову угоду до кредитного договору від 06 березня 2008 року, якою умови договору викладено в новій редакції.

У зв'язку з неналежним виконанням ОСОБА_4 зобов'язань за спірним кредитним договором, станом на 26 травня 2014 року виникла заборгованість перед позивачем в розмірі 110 235,24 доларів США, що складається з: 43 636,15 доларів США - заборгованість за тілом кредиту, 19 329, 57 доларів США - несплачені проценти за користування кредитними коштами, 3 300,51 доларів США - пеня, 539,49 доларів США - реструктуризована пеня та 43 429,52 доларів США - штраф за порушення умов додаткової угоди, що підтверджується наявним в матеріалах справи розрахунком заборгованості.

Відповідно до ст. ст. 335, 337 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення з одних лише формальних міркувань.

Апеляційний суд, на виконання вимог ст. 213 ЦПК України, встановивши на підставі доказів, яким було надано належну оцінку ті факти, що банком не надано підтверджень існування зазначеної в позовній заяві суми заборгованості за кредитним договором; розрахунок заборгованості відповідачки за кредитним договором не відповідає заявленому банком розміру, в якому не зазначена детально заборгованість за кредитом із визначеними датами та сумами коштів, що не дає можливості встановити період надходження грошових коштів, механізм нарахування пені та процентів за користування кредитними коштами, як наслідок перевірити і з'ясувати їх дійсну суму заборгованості, кількість платежів здійснених боржником в рахунок її погашення; фотокопія заяви на видачу готівки не може вважатися належним та допустимим доказом у справі, а завіреної у відповідності до чинного законодавства її копії або оригіналу для огляду в судовому засіданні представником банку не надано; всупереч ч. 4 ст. 559 ЦК України не було звернення до поручителя протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобов'язання, а ПАТ «КБ «Надра» звернувся до суду з позовом лише у травні 2014 року, втративши право вимоги до поручителя, за таких обставин дійшов до правильного висновку про відсутність правових підстав для солідарного стягнення з ОСОБА_4, ОСОБА_5 на користь ПАТ «КБ «Надра» заборгованості за кредитним договором та правильно скасував рішення місцевого суду.

Встановивши факти та зумовлені ними правовідносини, апеляційний суд правильно застосував правові норми та ухвалив правильне по суті рішення, підстав для скасування якого колегія суддів не знаходить.

Наведені у касаційній скарзі доводи висновків суду апеляційної інстанції не спростовують.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в Публічному акціонерному товаристві «Комерційний банк «Надра» - Стрюкової Ірини Олександрівни відхилити.

Рішення апеляційного суду Київської області від 24 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий П.О. Гвоздик
Судді: В.І. Амелін
Є.П. Євграфова
О.І. Євтушенко
Ю.Г. Іваненко