Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Журавель В.І.,

Черненко В.А., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за скаргою ОСОБА_3, яка діє у своїх інтересах та в інтересах малолітньої ОСОБА_4, на дії державного виконавця, за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на ухвалу апеляційного суду Харківської області від 19 березня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2014 року ОСОБА_3 звернулася до суду із вказаною вище скаргою, в якій просила визнати протиправними дії державного виконавця Московського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції (далі - Московський ВДВС ХМУЮ) ОСОБА_5, пов'язані із виконанням рішення Московського районного суду м. Харкова від 06 березня 2014 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про виселення із квартири АДРЕСА_1, на підставі якого 17 липня 2014 року був виданий виконавчий лист № 643/18799/13-ц.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 28 січня 2015 року у задоволенні скарги відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 19 березня 2015 року скасовано ухвалу суду першої інстанції та постановлено нову ухвалу. Визнано протиправними дії старшого державного виконавця Московського ВДВС ХМУЮ ОСОБА_5, пов'язані із виконанням виконавчого листа № 643/18799/13, виданого 17 липня 2014 року Московським районним судом м. Харкова про виселення ОСОБА_6 і ОСОБА_4 з місця їх реєстрації - квартири АДРЕСА_1

У касаційній скарзі публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду апеляційної інстанції та залишити в силі ухвалу місцевого суду.

Касаційна підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Таким вимогам закону судове рішення суду апеляційної інстанції не відповідає.

Згідно зі ст. 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Відмовляючи в задоволенні скарги ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з того, що остання не довела суду протиправність дій державного виконавця під час виконання рішення Московського районного суду м. Харкова від 06 березня 2014 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про виселення.

Скасовуючи ухвалу місцевого суду та визнаючи протиправними дії державного виконавця, пов'язані із виконанням рішення Московського районного суду м. Харкова від 06 березня 2014 року, апеляційний суд зазначив, що будь-які виконавчі дії, пов'язані із фактичним зверненням стягнення на належну ОСОБА_3 квартиру АДРЕСА_1, у тому числі і виселення ОСОБА_3 і ОСОБА_4 з місця їх реєстрації, є такими, що суперечать Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

З такими висновками суду апеляційної інстанції погодитись не можна.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначає Закон України «Про виконавче провадження», ст. 17 якого визначено, що примусове виконання рішень державною виконавчою службою здійснюється на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом, зокрема на підставі виконавчих листів, виданих судом.

Згідно зі ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби. Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

Підстави відмови у відкритті виконавчого провадження визначені ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження».

Судом встановлено, що в провадженні державного виконавця Московського ВДВС ХМУЮ знаходиться виконавчий лист, виданий на підставі рішення Московського районного суду м. Харкова від 06 березня 2014 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про виселення із квартири АДРЕСА_1.

Відповідно до п. 1 ст. 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» протягом дії цього Закону: 1) не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті.

Зазначений Закон встановлює порядок вирішення спорів щодо примусового звернення стягнення на предмети застави та іпотеки, а саме: визначає, що за певних умов та протягом певного проміжку часу таке стягнення не проводиться.

Однак апеляційний суд, застосувавши ст. 1 згаданого вище Закону, не звернув уваги на те, що він не регулює правовідносини щодо виселення.

Крім того, суд не звернув уваги і на те, що ні Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», ні Закон України «Про виконавче провадження» не встановлюють заборони на відкриття виконавчого провадження та здійснення виконавчих дій з виконання судового рішення про виселення, яке набрало законної сили.

За таких обставин ухвала суду апеляційної інстанції не може вважатись законною і обґрунтованою та в силу ст. 342 ЦПК України підлягає скасуванню за направленням справи на новий розгляд до суду .

Керуючись ст.ст. 336, 342 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Харківської області від 19 березня 2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

В.І. Журавель

В.А. Черненко

С.П. Штелик