Ухвала ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 23 вересня 2015 року м. Київв Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі: головуючого Горелкіної Н.А., суддів: Євграфової Є.П., Євтушенко О.І., Завгородньої І.М., Ситнік О.М., розглянувши в судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки, за касаційною скаргою представника уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 22 грудня 2014 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 26 березня 2015 року, в с т а н о в и л а: У жовтні 2014 року позивач звернувся до суду з даним позовом, зазначивши в його обгрунтування, що 28 лютого 2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі - ПАТ «УкрСиббанк»), та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 0, відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 81 500 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12 % річних терміном до 28 лютого 2015 року. На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 28 лютого 2007 року між сторонами укладено договір іпотеки № 48700, предметом якого є квартира АДРЕСА_1. 08 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк») укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитними договорами, в тому числі за кредитним договором від 28 лютого 2008 року № 0. Посилаючись на те, що відповідач належним чином не виконує зобов'язання за кредитним договором, у зв'язку з чим станом на 05 вересня 2014 року утворилась заборгованість у розмірі 130 132,59 доларів США, що в гривневому еквіваленті становить 1 668 586 гривень 10 копійок, позивач просив суд у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором звернути стягнення на предмет іпотеки. Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 22 грудня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 26 березня 2015 року, у задоволенні позову відмовлено. У касаційній скарзі представник уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» ОСОБА_2 - ОСОБА_3 - просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду, направити справу на новий розгляд до суду першої (апеляційної) інстанції, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив із того, що оскільки позичальник одержав кредит в іноземній валюті, на забезпечення його виконання передав в іпотеку квартиру, загальна площа якої не перевищує 140 кв. м, вказане нерухоме майно використовується як місце постійного проживання позичальника, іншого житла у нього немає, тому на нього не може бути звернуто стягнення відповідно до Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Проте з такими висновками судів повністю погодитися не можна. Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» протягом його дії не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно зі ст. 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно зі ст. 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. м для квартири та 250 кв. м для житлового будинку. З огляду на вимоги ст. 3 вказаного Закону він носить тимчасовий характер і втрачає чинність з дня набрання чинності законом, який врегульовує питання особливостей погашення основної суми заборгованості, вираженої в іноземній валюті, порядок погашення (урахування) курсової різниці, що виникає у бухгалтерському та/або податковому обліку кредиторів та позичальників, а також порядок списання пені та штрафів, які нараховуються (були нараховані) на таку основну суму заборгованості. За своїм змістом Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» встановлює порядок вирішення спорів щодо примусового звернення стягнення на предмети застави та іпотеки, а саме: визначає, що за певних умов та протягом певного проміжку часу таке стягнення не проводиться. Оскільки Законом не призупиняється дія будь-яких нормативних актів у сфері регулювання кредитних правовідносин, зокрема тих, що визначають правові підстави для звернення в судовому порядку стягнення на відповідні предмети забезпечення, його чинність на час вирішення спору сама по собі не може бути підставою для відмови в захисті порушеного права. Вказана правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 27 травня 2015 року (справа № 6-58цс15). Таким чином, висновок про неможливість звернення стягнення на предмет іпотеки в період чинності Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» є помилковим. Враховуючи те, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судами не встановлені, рішення суду першої інстанції та ухвала апеляційного суду підлягають скасуванню з підстав, передбачених ч. 2 ст. 338 ЦПК України, з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції. Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у х в а л и л а: Касаційну скаргу представника уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» ОСОБА_2 - ОСОБА_3 - задовольнити. Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 22 грудня 2014 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 26 березня 2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції. Ухвала оскарженню не підлягає. Головуючий Н.А. Горелкіна Судді: Є.П. Євграфова О.І. Євтушенко І.М. Завгородня О.М. Ситнік