Справа №: 398/3316/15-ц
Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області у складі:
судді Нероди Л.М.,
секретарі Борозній Л.М.,
розглянувши у судовому засіданні справу за позовною заявою ОСОБА_1 до фермерського господарства «Наталка» та товариства з обмеженою відповідальністю «Колос» про визнання недійсним договору оренди землі та договору суборенди землі,
У липні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до фермерського господарства «Наталка» та товариства з обмеженою відповідальністю «Колос» про визнання недійсним договору оренди землі та договору суборенди землі.
Представник позивача надав письмову заяву в якій просить розглянути справу у його відсутність, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задоволити. Зазначає, що не заперечує щодо ухвалення заочного рішення.
Згідно ч. 2 ст. 77 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобовязані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не зявилися в судове засідання без поважних причин.
Відповідач або представник відповідача у судове засідання не зявилися, про час і місце розгляду повідомлялися належним чином.
Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає, позовні вимоги підлягають задоволенню.
Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини.
06.11.2014 року помер ОСОБА_3, згідно свідоцтва про смерть серії І-ОЛ №198791, виданого 06.11.2014 року, актовий запис №36.
Позивачем ОСОБА_1 право власності на земельну ділянку набуте згідно Свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 05.06.2015 року приватним нотаріусом Олександрійського міського нотаріального округу ОСОБА_4, зареєстрованого в реєстрі за №1582, спадкова справа №29-2015.
Право власності на земельну ділянку зареєстровано приватним нотаріусом Олександрійського міського нотаріального округу ОСОБА_4 05.06.2015 року згідно запису про право власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно №9930004, відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом; витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі №40587140 від 05.06.2015 року; витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності індексний номер 38631906 від 05.06.2015 року.
Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Згідно ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Відповідно до ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.
Згідно ст. 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.
Суд дійшов висновку, що договір оренди земельної ділянки б/н від 04.12.2014 року між ОСОБА_3 та Фермерським господарством «Наталка» укладений після смерті ОСОБА_3, який помер 06.11.2014 року.
Згідно ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Відповідно до ст. 13 Закону України «Про оренду землі», договір оренди землі це угода сторін про взаємні зобовязання, відповідно до яких орендодавець за плату «розмір якої, форми платежу, терміни та порядок внесення і перегляду, індексації передбачається умовами договору, які не можуть суперечити законам України» передає орендареві у володіння і користування земельну ділянку для господарського використання на обумовлений договором строк.
Стаття 18 Закону України «Про оренду землі» вказує, що після досягнення сторонами домовленості з питань орендної плати та інших істотних умов, підписання договору та його реєстрації, він набуває чинності та може бути змінений лише за взаємною згодою сторін, в тому числі і в частині розміру орендної плати.
Верховний Суд України висловив правову позицію, зокрема, вільне волевиявлення учасника правочину, передбачене статтею 203 ЦК України, є важливим чинником, без якого неможливо укладення договору оренди земельної ділянки. Своє волевиявлення на укладення договору учасник правочину виявляє в момент досягнення згоди з усіх істотних умов, складання та скріплення підписом письмового документа.
Реєстрація договору є адміністративним актом, тобто елементом зовнішнім щодо договору.
Відповідно до ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.
Стаття 203 ЦК України вказує, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Згідно ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Відповідно до ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
Ч. 1 ст. 15 Закону України «Про оренду землі» визначені істотні умови договору оренди, відсутність хоча б однієї з цих істотних умов є відповідно до ч. 2 цієї ж статті підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору оренди недійсним.
Суд дійшов висновку, що померлий ОСОБА_3 не міг висловити свою згоду на укладення договору оренди землі, не вказав своє волевиявлення та не міг передбачити настання реальних правових наслідків, а також не міг підписати даний договір, у звязку зі смертю.
Отже, договір оренди земельної ділянки б/н від 04.12.2014 року між ОСОБА_3 та Фермерським господарством «Наталка» є недійсним.
Матеріали справи не містять прямих доказів, хто саме ставив підпис у договорі оренди земельної ділянки б/н від 04.12.2014 року за померлого ОСОБА_3.
Верховний Суд України на засіданні Судової палати у цивільних справах 25 грудня 2013 року розглянув справу № 6-94 цс 13, предметом якої був спір про визнання договорів оренди земельних ділянок недійсними.
При розгляді цієї справи Верховний Суд України зробив правовий висновок, відповідно до якого однією з обовязкових умов визнання договору недійсним є порушення у звязку з його укладенням прав та охоронюваних законом інтересів позивача. Якщо за результатами розгляду справи факту такого порушення не встановлено, а позивач посилається на формальне порушення закону у суду немає правових підстав для задоволення позову.
Однак, п. 20 договору оренди землі б/н від 04.12.2014 року передбачено, що без письмової згоди орендодавця, на підставі цього договору та у відповідності до Закону України «Про оренду землі», орендар вправі передавати земельну ділянку в суборенду іншим юридичним чи фізичним особам без зміни її цільового використання. Умови договору суборенди земельної ділянки повинні обмежуватися умовами договору оренди земельної ділянки і не суперечити йому. Строк суборенди не може перевищувати строку, визначеного договором оренди землі. У разі припинення договору оренди чинність договору суборенди земельної ділянки припиняється.
Згідно ст. 8 Закону України «Про оренду землі», орендована земельна ділянка або її частина може передаватися орендарем у суборенду без зміни цільового призначення, якщо це передбачено договором оренди або за письмовою згодою орендодавця. Якщо протягом одного місяця орендодавець не надішле письмового повідомлення щодо своєї згоди чи заперечення, орендована земельна ділянка або її частина може бути передана в суборенду.
Умови договору суборенди земельної ділянки повинні обмежуватися умовами договору оренди земельної ділянки і не суперечити йому.
Позивач не просить застосовувати наслідки недійсності договорів.
Відповідно до ст. 1 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Таким чином, наявні підстави для визнання договору суборенди земельної ділянки б/н від 16.03.2015 року недійсним, так як договір оренди земельної ділянки б/н від 04.12.2014 року між ОСОБА_3 та Фермерським господарством «Наталка» є недійсним.
Згідно зі ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Статтею 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи на підставі наданих сторонами доказів.
Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Стаття 58 ЦПК України встановлює, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.
Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.
Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Позивачем доведені ті факти на які він посилається у позові, тому позовні вимоги підлягають задоволенню.
Згідно ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.
Відповідно до квитанції від 03.07.2015 року, позивач сплатив судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп.
Керуючись ст. ст. 203, 215, 638, 640, 651 ЦК України, ст. 93, 125, 141 ЗК України, ст. ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212, 213-215, 224 ЦПК України, суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 задоволити.
Стягнути з фермерського господарства «Наталка» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 243 (двісті сорок три) грн. 60 коп.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Кіровоградської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, особи, які не були присутні під час проголошення рішення можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Заочне рішення набирає законної сили відповідно до загального порядку.

СУДДЯ: Л.М. НЕРОДА