У Х В А Л А

10 квітня 2015 року м. Київ
Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

суддів: Григор'євої Л.І.,

Гуменюка В.І., Охрімчук Л.І. -,

розглянувши матеріали за заявою ОСОБА_3 про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 січня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_3 до Вінницького Національного аграрного університету про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,

встановила:

У серпні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду із зазначеним позовом, обґрунтовуючи його тим, що 1 липня 2013 року його було звільнено з Науково-дослідного проектно-конструкторського технологічного інституту Вінницького Національного аграрного університету.

Зазначав, що при звільненні відповідач не провів із ним повного розрахунку, оскільки не доплатив 284 грн 90 коп. вихідної допомоги. Він звертався до відповідача з вимогою про нарахування та виплату компенсації за затримку виплати згідно із ст. 117 КЗпП України, проте кошти йому виплачені не були.

Посилаючись на те, що відповідач зобов'язаний виплатити йому компенсацію за затримку вихідної допомоги згідно із ст. 117 КЗпП України, просив суд стягнути з відповідача зазначену компенсацію за період з 1 липня 2013 року по 29 липня 2014 року (по день фактичного розрахунку), за 393 дні, в сумі 30 811 грн 20 коп., виходячи із розміру його середньоденного заробітку (доходу) - 78 грн 40 коп.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 11 вересня 2014 року позов ОСОБА_3 задоволено частково. Стягнуто з відповідача на його користь 34, 76 грн., в решті позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Вінницької області від 29 вересня 2014 року рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 11 вересня 2014 року скасовано, ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено частково. Стягнуто з Вінницького аграрного Національного університету на користь позивача 600 грн середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 січня 2015 року касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилено, рішення апеляційного суду Вінницької області від 29 вересня 2014 року залишено без змін.

7 квітня 2015 року до Верховного Суду України надійшла заява ОСОБА_3 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 січня 2015 року з підстав неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, а саме пункту 1 статті 117 КЗпП України.

Для прикладу наявності зазначеної підстави ОСОБА_3 посилається на ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 листопада 2013 року, 27 березня 2013 року, від 2 липня 2014 року, від 29 січня 2014 року, від 18 липня 2012 року, від 16 травня 2012 року, в яких на його думку, зазначена норма права застосована по-іншому.

У судовому рішенні у справі, про перегляд якої подано заяву, касаційний суд, залишаючи без змін рішення суду апеляційної інстанції про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_3 виходив з того, що визначаючи розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, необхідно враховувати, яку частку вона становить по відношенню до нарахованої та невиплаченої позивачу заробітної плати.

У той самий час, зміст наданих для порівняння ухвалах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 листопада 2013 року, від 27 березня 2013 року, від 2 липня 2014 року, від 29 січня 2014 року, від 18 липня 2012 року та від 16 травня 2012 року не свідчить про ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

Відповідно до статті 355 ЦПК України заява про перегляд судових рішень у цивільних справах може бути подана виключно з підстав: неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах; неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм процесуального права - при оскарженні судового рішення, яке перешкоджає подальшому провадженню у справі або яке прийнято з порушенням правил підсудності або встановленої законом компетенції судів щодо розгляду цивільних справ; встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов'язань при вирішенні даної справи судом; невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

Із огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що наведені у заяві ОСОБА_3 доводи не вказують на неоднакове застосування судами касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, а тому у допуску справи до провадження необхідно відмовити.

Керуючись статтями 355, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

ухвалила:

У допуску справи за позовом ОСОБА_3 до Вінницького Національного аграрного університету про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні до провадження Верховного Суду України відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Л.І. Григор'єва

В.І. Гуменюк

Л.І. Охрімчук