Справа № 761/4797/15-ц
Провадження №2/761/3531/2015
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

06 квітня 2015 року

Шевченківський районний суд м. Києва

в складі:

головуючого-судді: Кондратенко О.О.

при секретарі: Анісковець Г.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства " Банк " Фінанси та Кредит " про повернення банківського вкладу, відшкодування понесених витрат та моральної шкоди

В С Т А Н О В И В:

В лютому 2015 року ОСОБА_1 пред'явив позов до Публічного акціонерного товариства " Банк " Фінанси та Кредит " ( надалі - банк ), в якому просив стягнути з банку на його користь: суму вкладу з нарахованими відсотками в розмірі 5 131, 46 євро, 5 000, 00 грн. у відшкодування моральної шкоди та 4 000, 00 грн. у відшкодування витрат на юридичні послуги. Вимоги обґрунтовує тим, що 01.08.2014 року між ним та банком було укладено договір № 300131/92230/6-14 про банківський строковий вклад ( депозит ) " Класік " на 6 міс. в іноземній валюті, по якому він вніс, а банк прийняв грошові кошти в іноземній валюті на вкладний рахунок НОМЕР_1 у сумі 5 218, 77 євро, на строк з 01.08.2014 року по 01.02.2015 року, з процентною ставкою у розмірі 11, 50 % річних. 28.01.2015 року він звернувся до банку із заявою про повернення суми вкладу та нарахованих відсотків, однак, станом на час розгляду справи судом грошові кошти ОСОБА_1 в повному обсязі не повернуті. 04.02.2015 року він звернувся повторно до банку із заявою про перерахування залишку по вкладу з нарахованими відсотками на рахунок, що відкритий на його ім'я в Укрексімбанку, дана заява відповідачем залишена не тільки без задоволення, а й без розгляду.

В судовому засіданні представник відповідача заперечував проти задоволення позову, посилаючись на Постанову правління НБУ № 758 від 01.12.2014 року " Про врегулювання ситуації на грошово - кредитному по валютному ринках України ".

Суд, заслухав пояснення представників сторін, дослідив надані докази, прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором.

Умовами договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною ( ч.2 ст.1060 ЦК України ).

Провіряючи обставини по справі, судом встановлено, що 01.08.2014 року між банком та ОСОБА_1. було укладено договір № 300131/92230/6-14 про банківський строковий вклад ( депозит ) " Класік " на 6 міс. в іноземній валюті, предметом якого, відповідно до п.1.1 є внесення ( ОСОБА_1 ) вкладу, а банк приймає грошові кошти в іноземній валюті на вкладний рахунок НОМЕР_1 у сумі 5 218, 77 євро, на строк з 01.08.2014 року по 01.02.2015 року, з нарахуванням та виплатою процентів у розмірі 11, 50 % річних, у порядку та на умовах ( п.п. 11., 1.2 договору ).

В підтвердження виконання взятих на себе зобов'язань за вказаним договором ОСОБА_1 суду надано меморіальний валютний ордер № 36446 від 01.08.2014 року, по якому останнім було внесено грошові кошти в сумі 5 218, 77 євро.

Вказаним договором визначено, крім предмета договору, права та обов'язки сторін, відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов цього договору, тощо.

28.01.2015 року ОСОБА_1 звернувся до банку із письмовою заявою про повернення вкладених ним грошових коштів та нарахованих процентів.

Відповідно до п.4.1 договору № 300131/92230/6-14 про банківський строковий вклад ( депозит ) " Класік " на 6 міс. в іноземній валюті, після закінчення строку, визначеного п.1.1 цього договору, або настання інших обставин, визначених чинним законодавством України чи цим договором, кошти з депозитного рахунку НОМЕР_1, повертаються клієнту за його письмовою вимогою шляхом видачі готівкою або перерахування на його власний поточний/картковий або інший депозитний рахунок, а дія цього договору припиняється. Клієнт зобов'язаний надати банку зазначену письмову вимогу не пізніше дати закінчення строку вкладу, визначеного п.1.1.цього договору. Вказану письмову вимогу клієнт зобов'язаний надати банку у двох автентичних примірниках, один з яких приймається банком, а другий - повертається клієнту з відміткою банку про отримання письмової вимоги. Якщо день повернення суми вкладу припадає на вихідний, святковий, неробочий день, то повернення суми вкладу проводиться банком на наступний перший робочий день.

Як вбачається із виписки по особовому рахунку станом на 03.04.2015 року сума вкладу, яка перебуває на рахунку становить 5 124, 72 євро.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк ( термін ) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк ( термін ).

Судом достовірно встановлено, що на час розгляду справи, проценти за користування вкладом та сума вкладу позивачу в повному обсязі не повернуті, що не оспорювалось і самим представником відповідача під час розгляду справи в суді.

Вперше позивач звернувся до відповідача з проханням повернути суму вкладу та нараховані проценти 28.01.2015 року, проте його прохання було задоволено частково, шляхом виплати частини вкладу.

Відповідно до ст.525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

У вищезазначеному договорі № 300131/92230/6-14 про банківський строковий вклад ( депозит ) " Класік " на 6 міс. в іноземній валюті чітко визначений його строк дії, а тому неповернення відповідачем позивачу внеску та нарахованих процентів є безпідставним.

Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним ( ст. 41 Конституції України ).

Відповідно до ст.1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном, як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна.

Всупереч вимогам закону, зокрема ч.2 ст.1060 ЦК України, банк не видав у повному обсязі вклад та нараховані проценти, а тому суд, з метою захисту порушеного права ОСОБА_1 вважає вірним стягнути з банку на його ( ОСОБА_1 ) користь 5 124, 77 євро - сума банківського вкладу з нарахованими відсотками.

Обмеження права клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, які перебувають на його рахунку, не допускаються, крім випадків обмеження права розпорядження рахунком за рішенням суду у випадках, встановлених законом ( ст. 1074 ЦК України ).

Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом ( ч.2 ст.192 ЦК України ).

Таким чином, закон не забороняє використання іноземної валюти на території України, і регламентує порядок її використання, в тому числі і фінансовими установами.

В судовому засіданні представник відповідача зазначив, що позивач звернувся до банку з заявою ( яка датована 28.01.2015 року ) про повернення вкладу та нарахованих відсотків, яка не відповідає п.4.1. договору № 300131/92230/6-14 про банківський строковий вклад ( депозит ) " Класік " на 6 міс. в іноземній валюті, а саме, не конкретизовано спосіб повернення коштів ( видача готівки чи перерахування на рахунок ). Вказані пояснення судом не приймаються до уваги та є безпідставними з наступних підстав.

Як вбачається із наданих представником позивача копій заяв на видачу готівки, які датовані після закінчення строку дії договору та після написання позивачем вищезазначеної заяви, відповідачем було проведено часткове повернення вкладу та нарахованих відсотків. 04.02.2015 року ОСОБА_1 звернувся до банку з повторною заявою про перерахування залишкових коштів на рахунок, який ним відкритий в Укрексімбанку ( реквізити рахунку були додані як додаток до заяви ), однак, перерахування вкладу з нарахованими відсотками на зазначений позивачем рахунок банком вчинено не було. Вказана заява позивача взагалі була залишена без розгляду, жодної відповіді позивачу надано не було.

Вказані обставини свідчать про те, що після звернення позивача до банку з заявою від 28.01.2015 року ним частково було розпочато повернення грошових коштів, однак, в послідуючому дана виплата була зупинена. Причину невиконання умов договору в частині повернення позивачу коштів представник відповідача в судовому засіданні пояснити не зміг.

Відповідно до ч.1 ст.631 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом ( ч.2 ст.625 ЦК України ).

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі ( ч.1 ст.11 ЦПК України ).

За таких обставин, у зв'язку з порушенням зобов'язання в частині несвоєчасного повернення грошових коштів, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню три відсотки річних за період часу ( як зазначено позивачем у позовній заяві та підтримано представником позивача під час розгляду справи в суді ) з 02.02.2015 року по 18.02.2015 року ( 16 днів ).

Перевіривши наданий позивачем розрахунок, сума трьох відсотків річних від простроченої суми заборгованості за період часу з 02.02.2015 року по 18.02.2015 року складає 7, 16 євро, однак, суд вважає за можливе задовольнити вказані вимоги, в межах заявлених позовних вимог в розмірі 6, 74 євро.

Щодо відшкодування позивачу моральної шкоди в розмірі 5 000, 00 грн. слід зазначити наступне.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної ( немайнової ) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав ( ст.23 ЦК України ).

Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини ( ч.1 ст. 1167 ЦК України ).

Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України " Про судову практику в справах про відшкодування моральної ( немайнової ) шкоди ", суду необхідно в кожній справі з'ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин.

Судом встановлено, що між сторонами виникли договірні правовідносини, що регулюються вищевказаним Договором та Книгою п'ятою " Зобов'язальне право " Цивільного кодексу України, зокрема параграфом 3 " Банківський вклад " глави 71 розділу ІІІ даної Книги, нормами якого стягнення моральної шкоди за порушення умов договору не передбачено. Не передбачено відшкодування моральної шкоди і договором, укладеним між сторонами.

Таким чином, оскільки між позивачем та відповідачем діяли договірні правовідносини, які регулюються ЦК України, а умовами Угоди щодо відшкодування моральної шкоди не передбачено, як і не передбачено ЦК України відшкодування моральної шкоди в зв'язку з невиконанням договірних зобов'язань, суд дійшов висновку, що вимоги про відшкодування моральної шкоди в розмірі 5 000, 00 грн. не підлягають задоволенню.

За положеннями ст. 79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат пов'язаних з розглядом справи, зокрема, витрат на правову допомогу та проведенням судових експертиз.

Позивач просить суд стягнути з банку витрати на юридичні послуги у сумі 4 000, 00 грн..

Правову допомогу, відповідно до приписів ст. 56 ЦПК України, може надавати особа, яка є фахівцем у галузі права і за законом має право на надання правової допомоги. Особа, зазначена в частині першій цієї статті, має право: знайомитися з матеріалами справи, робити з них витяги, знімати копії долучених до справи документів, бути присутнім у судовому засіданні. Особа, яка має право на надання правової допомоги, допускається ухвалою суду за заявою особи, яка бере участь у справі.

За таких обставин, суд прийшов до висновку, що вимоги позивача про стягнення з банку на його користь витрат на юридичні послуги у розмірі 4 000, 00 грн. не підлягають задоволенню, оскільки, особа, яка надавала позивачу правову допомогу не допускалась до участі у справі за заявою позивача в якості особи яка надає правову допомогу, відповідно до ч. 2 ст. 56 ЦПК України, вказана особа діяла як представник позивача.

Відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України, з відповідача у дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1 295, 13 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 10, 60, 209, 212, 213, 214, 215, 223, 294 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства " Банк " Фінанси та Кредит " про повернення банківського вкладу, відшкодування понесених витрат та моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства " Банк " Фінанси та Кредит " на користь ОСОБА_1 5 131 ( п'ять тисяч сто тридцять один ) євро 46 євроцентів.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства " Банк " Фінанси та Кредит " на користь держави судовий збір у розмірі 1 295 ( одна тисяча двісті дев'яносто п'ять ) гривень 13 копійок.

В задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва через Шевченківський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: