АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 607/7731/15-цГоловуючий у 1-й інстанції Сташків Н.М.
Провадження № 22-ц/789/1067/15 Доповідач - Щавурська Н.Б.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 серпня 2015 р. колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Щавурської Н.Б.

суддів - Фащевська Н. Є., Ходоровський М. В.,

при секретарі - Панькевич Т.І.

з участю сторін - представника апелянта ОСОБА_1-

адвоката ОСОБА_2, представника

відділу ДВС Тернопільського районного

управління юстиції ОСОБА_3,

представника стягувача ОСОБА_4-

адвоката ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Тернопільського міськрайонного суду від 15 липня 2015 року в справі за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця відділу Державної виконавчої служби Тернопільського районного управління юстиції ОСОБА_3,-

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2015 року ОСОБА_1 звернувся зі скаргою на бездіяльність державного виконавця відділу Державної виконавчої служби Тернопільського районного управління юстиції ОСОБА_3, що полягає у ненаправленні виконавчого провадження, боржником у якому він є, за підвідомчістю у відділ ДВС Тернопільського міського управління юстиції. Свою скаргу обрунтовував тим, що не зважаючи на наявність у відділі ДВС Тернопільського районного управління юстиції інформації про місце його проживання в ІНФОРМАЦІЯ_1 та перебування у його власності майна 1/3 квартири за цією ж адресою в м.Тернополі, на яке, на його думку, в першу чергу повинно бути звернуто стягнення за виконавчим провадженням, боржником у якому він є, відділ ДВС Тернопільського районного управління юстиції, всупереч вимогам ст.20, 52 ЗУ Про виконавче провадження не вживає заходів з приводу його звернення про направлення за підвідомчістю даного виконавчого провадження у міський відділ ДВС, продовжуючи вчиняти виконавчі дії.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду від 14.07.2015 року у задоволенні вказаної скарги відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу суду, вважаючи її незаконною, такою, що не відповідає нормам матеріального права, та постановити нову, якою скаргу задовольнити, визнати бездіяльність старшого державного виконавця другого відділу державної виконавчої служби Тернопільського районного управління юстиції ОСОБА_3 неправомірною.

У судовому засіданні представник апелянта адвокат ОСОБА_2 апеляційну скаргу свого довірителя підтримав, зіславшись на доводи, викладені в ній. Вважає, що виконавче провадження має виконуватися за місцем проживання боржника та знаходження його майна, зокрема, квартири по вул. К.Савури 10/159 м.Тернопіль, власником 1/3 якої є його довіритель.

Представник відділу ДВС Тернопільського районного управління юстиції старший державний виконавець Федів І.С. та представник стягувача ОСОБА_4 - адвокат ОСОБА_5 відносно апеляційної скарги заперечили, просили її відхилити. Вважають ухвалу суду першої інстанції законною й такою, що скасуванню не підлягає.

Перевіривши законність ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 до задоволення не підлягає, виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні скарги, суд обґрунтовував свої висновки тим, що у державного виконавця відсутні передбачені законом підстави для передачі виконавчого провадження з районного до міського відділу Державної виконавчої служби, оскільки право вибору місця виконання між кількома органами державної виконавчої служби, належить стягувачу.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, оскільки він відповідає вимогам закону та зроблений на підставі наявних у справі доказів.

Так, судом встановлено, що згідно рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 07.05.2014 року ОСОБА_1 зобовязаний сплатити в користь ОСОБА_4 56990 грн., 1045 грн. судового збору, 2937,60 грн. витрат на проведення експертизи. На підставі зазначеного рішення суду 11.12.2014 року судом видано виконавчий лист.

20.01.2015 року ОСОБА_4 пред'явила виконавчий лист до виконання до відділу Державної виконавчої служби Тернопільського РУЮ за місцем знаходження майна боржника - земельної ділянки площею 0,06 га, що на території Смиковецької сільської ради Тернопільського району.

23.01.2015 року державним виконавцем відділу ДВС Тернопільського РУЮ ОСОБА_3 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, яку ОСОБА_1 отримав 07.04.2015 року та розпочато примусове виконання рішення суду.

ОСОБА_1 неодноразово звертався до державного виконавця з вимогою передати виконавче провадження до ДВС Тернопільського міського управління юстиції за місцем його проживання та знаходження його майна - 1/3 частини квартири по вул.К.Савури, 10/159 в м. Тернополі.

Згідно свідоцтва про право власності на житло від 20.12.1996 року, ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_6 на праві спільної сумісної власності належить квартира по вул.К.Савури 10/159 в м. Тернополі.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15.05.2014 року за ОСОБА_1 визнано частку в розмірі 1/3 ідеальної долі вказаної квартири.

Державна реєстрація його права власності на частку в зазначеній квартирі не проведена.

Також, ОСОБА_1 Є власником земельної ділянки у с.Смиківці Тернопільського району.

Рахунки у фінансових установах на імя боржника, на які можна було б звернути стягнення відсутні.

19.03.2015 року державним виконавцем попереджено боржника про примусовий опис майна й арешту 24.03.2015 року, а саме, земельної ділянки площею 0,0600 га, в с.Смиківці Тернопільського району Тернопільської області.

Крім цього, виконавчий документ надіслано на виконання в ПП Графіт, де працює ОСОБА_1

Стаття 19 ЗУ "Про виконавче провадження" передбачає, що державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення.

Також, згідно з ч.ч.1, 5, 7 ст.20 Закону України Про виконавче провадження виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Право вибору місця виконання між кількома органами державної виконавчої служби, які можуть учиняти виконавчі дії з виконання рішення на території, на яку поширюються їх функції, належить стягувачу. У разі якщо у процесі виконавчого провадження державним виконавцем отримано документальне підтвердження про зміну або встановлення місця проживання, перебування чи місцезнаходження боржника, його майна, місця його роботи на території, на яку не поширюється компетенція державного виконавця, та з'ясувалося, що майно боржника, на яке можна звернути стягнення, відсутнє на території, на яку поширюється компетенція державного виконавця, державний виконавець не пізніше наступного дня з моменту, коли йому стали відомі зазначені обставини, надсилає виконавчий документ за новим місцем проживання чи місцезнаходженням боржника, місцем його роботи чи місцезнаходженням майна боржника, про що повідомляє стягувачу. Виконавче провадження може бути передано від одного органу державної виконавчої служби до іншого, від одного державного виконавця до іншого в порядку, встановленому Міністерством юстиції України.

Відповідно до п.6.4 Наказу Міністерства юстиції України № 512/5 від передача виконавчого провадження до іншого органу ДВС або у зв'язку з утворенням виконавчої групи при іншому органі ДВС здійснюється за вмотивованою постановою особи, яка прийняла рішення про передачу матеріалів виконавчого провадження, яка надсилається сторонам виконавчого провадження та до відповідного органу ДВС.

Як розяснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ у п.23 своєї постанови від 07.02.2014 року № 6 Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах, при виконанні судових рішень про стягнення грошових коштів державний виконавець на підставі ст.52 Закону Про виконавче провадження у першу чергу звертає стягнення на кошти боржника в гривнях та іноземній валюті, інші цінності, у тому числі кошти на рахунках і вкладах боржника у банках та інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитаріях цінних паперів, і лише за відсутності у боржника коштів і цінностей - на належне йому інше майно, за винятком того, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення.

Наведений у додатку до Закону про виконавче провадження перелік видів майна громадян, на яке не може бути звернено стягнення за виконавчими документами, є єдиним для всіх випадків звернення стягнення на зазначене майно.

Стягнення на нерухоме майно (будинок, квартиру, інше приміщення та земельну ділянку) звертається за відсутності у боржника достатніх коштів чи рухомого майна з додержанням вимог ст.63 Закону Про виконавче провадження, крім звернення стягнення на предмет іпотеки.

Боржник має право запропонувати ті види майна чи предмети, на які необхідно звернути стягнення в першу чергу (ч.5 ст. 52 Закону Про виконавче провадження). У будь-якому випадку черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається державним виконавцем. Проте відмову державного виконавця задовольнити зазначену вимогу боржника може бути визнано в судовому порядку необґрунтованою, коли очевидно, що цією вимогою не порушено інтересів стягувача й не ускладнено виконання рішення.

У разі, якщо боржник та його майно перебувають на території різних адміністративно-територіальних одиниць, органами державної виконавчої служби з метою забезпечення своєчасного і повного виконання рішення можуть створюватись виконавчі групи відповідно до Порядку утворення та функціонування виконавчих груп при органах державної виконавчої служби.

Таким чином, встановивши, що стягувачем ОСОБА_4 обрано місце проведення виконавчих дій за місцезнаходженням майна боржника (земельної ділянки, розташованої на території Смиковецької сільської ради Тернопільського району), на яку поширюється компетенція державного виконавця відділу ДВС Тернопільського районного управління юстиції, суд першої інстанції, на думку колегії суддів, з врахуванням положень ст.20 ЗУ Про виконавче провадження дійшов вірного висновку про відсутність правових підстав для передачі державним виконавцем виконавчого провадження, боржником у якому є ОСОБА_1, для виконання відділу ДВС Тернопільського міського управління юстиції.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 в частині неправильного застосування судом норм матеріального права (ст.20 ЗУ Про виконавче провадження) колегія суддів вважає безпідставними, оскільки зі змісту даної статті закону вбачається, що перелік місць виконання, визначений у ній (за місцем проживання боржника, місцем перебування, роботи або за місцем знаходження його майна) передбачає не черговість місця проведення виконавчих дій, як помилково вважають апелянт і його представник, а альтернативу в обранні такого місця саме стягувачем. Тому, незважаючи на те, що боржник проживає на території міста, працює у підприємстві, що знаходиться на території міста, наявність у нього земельної ділянки на території Тернопільського району дозволяє проведення виконавчих дій саме ДВС районного управління юстиції. Щодо перебування у власності апелянта одночасно й 1/3 квартири, що знаходиться на території міста, то ЗУ Про виконавче провадження не визначає поняття основного майна, на яке може бути звернуто стягнення, і яким апелянт помилково вважає саме квартиру. Даний закон передбачає черговість звернення стягнення і з врахуванням того, що грошові кошти на рахунках у ОСОБА_1 відсутні, примусове виконання рішення суду відповідно до вимог закону може бути проведено шляхом звернення стягнення на майно. Також, з врахуванням того, що ОСОБА_1 не зареєстровано у встановленому законом порядку 1/3 квартири, що належить йому на праві власності, в звязку з чим примусове виконання рішення буде утруднено, державним виконавцем відповідно до вимог закону й проводиться примусове виконання рішення шляхом звернення стягнення на майно боржника земельну ділянку.

Необгрунтованими колегія суддів вважає й доводи апеляційної скарги в частині порушення судом норм матеріального права, що полягає у незастосуванні до спірних правовідносин вимог ст.52 ЗУ Про виконавче провадження в частині права боржника запропонувати ті чи інші предмети, на які необхідно в першу чергу звернути стягнення, оскільки по-перше, предметом оскарження у даній справі не є дії державного виконавця в частині порушення черговості звернення стягнення, а по-друге, та ж сама стаття передбачає, що черговість стягнення остаточно визначається державним виконавцем.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції відповідає вимогам закону та не може бути скасована з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Відповідно до вимог апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Керуючись ст.ст. 312 ч.1 п.1, 313, 314 ч.1 п.4; 315 ч.ч.1,2; 317 ч.1, 319 ч.1; 324 ч.1 п.1; 325 ч.1 ЦПК України,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Ухвалу Тернопільського міськрайонного суду від 14.07.2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області ОСОБА_7