УХВАЛА

іменем україни

30 вересня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Хопти С.Ф.,

суддів: Гулька Б.І., Журавель В.І.,

Черненко В.А., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом прокурора Рожищенського району Волинської області в інтересах держави до головного управління Держземагенства у Волинській області, ОСОБА_3, треті особи: державна інспекція сільського господарства у Волинській області, відділ Держземагенства у Рожищенському районі Волинської області, про визнання незаконними та скасування наказів про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою, її затвердження та передачі земельних ділянок в оренду за касаційною скаргою заступника прокурора Волинської області на рішення Рожищенського районного суду Волинської області від 19 травня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Волинської області від 2 липня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2015 року прокурор Рожищенського району Волинської області звернувся до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що проведеною прокуратурою перевіркою було встановлено порушення головним управлінням Держземагенства у Волинській області земельного законодавства щодо встановленої процедури набуття права оренди на земельні ділянки, передбаченої ст. 7 Закону України «Про фермерське господарство», при прийнятті наказів, якими надано дозвіл ОСОБА_3 на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) загальною площею 102,5316 га, розташованих за межами населених пунктів Іванчицівської сільської ради Рожищенського району Волинської області, з метою надання їх в оренду для створення та ведення фермерського господарства, а також наказів, якими затверджено документацію із землеустрою та передано йому в оренду строком на 7 років вищевказаних земельних ділянкок загальною площею 74,2661 га.

З урахуванням наведеного прокурор просив суд визнати незаконними та скасувати накази головного управління Держземагенства у Волинській області про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою, її затвердження та передачі земельних ділянок в оренду ОСОБА_3

Рішенням Рожищенського районного суду Волинської області від 19 травня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Волинської області від 2 липня 2015 року, у задоволенні позову прокурора Рожищенського району Волинської області в інтересах держави відмовлено.

У касаційній скарзі заступник прокурора Волинської області, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати й направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив із того, що Законом України «Про фермерське господарство» не передбачено підстав для відмови громадянам у прийнятті заяви про надання земельної ділянки для створення фермерського господарства у зв'язку з недотриманням правил, визначених вказаним Законом. Відсутність у заяві ОСОБА_3 даних про кількість членів фермерського господарства, наявність у них права на безоплатне одержання земельних ділянок у власність, відсутність обґрунтування розмірів земельних ділянок з урахуванням перспектив та можливості їх обробітку, ненадання підтвердження наявності необхідної для обробітку такої площі землі техніки, а також надання йому окремо розміщених земельних ділянок, тобто не єдиним масивом, не можуть бути підставою для визнання недійсними та скасування оспорюваних актів. При цьому суд вказав, що оскільки земля не вибула із власності держави, то і порушення її інтересів у даному випадку відсутнє, а також відсутні підстави для висновку, що головне управління Держземагенства у Волинській області при прийнятті оспорюваних наказів допустило порушення норм чинного законодавства.

Проте повністю погодитись із таким висновком суду не можна, оскільки суд дійшов його з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону судові рішення не відповідають.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язанні діяти лише на підставі, в межах та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

Питання надання земельних ділянок державної або комунальної власності в оренду для створення фермерських господарств регулюється Земельним кодексом України та Законом України «Про фермерське господарство».

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про фермерське господарство» фермерське господарство є формою підприємницькою діяльністю громадян із створенням юридичної особи, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, займатися її переробкою та реалізацією з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих їм для ведення фермерського господарства, відповідно до закону.

У ст. 7 вказаного Закону визначено порядок надання (передачі) земельних ділянок для ведення фермерського господарства.

Судом встановлено, що 10 вересня 2014 року ОСОБА_3 звернувся до головного управління Держземагенства у Волинській області із заявою про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою та передачі земельної ділянки в оренду для створення та ведення фермерського господарства.

На підставі цієї заяви та наданих матеріалів головне управління Держземагенства у Волинській області своїми наказами від 15 вересня 2014 року надало ОСОБА_3 дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) загальною площею 102,5316 га, розташованих на території Рожищенського району Волинської області за межами населених пунктів Іванчицівської сільської ради (рілля та пасовища) з метою надання їх в оренду для створення та ведення фермерського господарства.

У подальшому наказом головного управління Держземагенства у Волинській області від 31 грудня 2014 року було затверджено документацію із землеустрою та передано ОСОБА_3 в оренду строком на 7 років земельну ділянку, загальною площею 74, 2661 га, для створення та ведення фермерського господарства.

Відмовляючи у задоволенні позову, суди посилалися на те, що порушень земельного законодавства та Закону України «Про фермерське господарство» при виданні наведених вище наказів головне управління Держземагенства у Волинській області не допустило.

Разом із тим суди не врахували таке.

Згідно зі ст. 7 Закону України «Про фермерське господарство» визначено порядок надання земельних ділянок для ведення фермерського господарства; передбачено зміст заяви про надання земельних ділянок та перелік документів, які додаються до заяви.

У порушення наведеного ОСОБА_3 не зазначив у заяві кількість членів фермерського господарства; наявність у нього чи у них права на безоплатне отримання земельних ділянок у власність; не вказав про наявність у нього одноособового права створювати фермерське господарство. Наведена інформація в заяві має бути в обов'язковому порядку.

Відповідно до ч. 7 ст. 7 Закону України «Про фермерське господарство» земельні ділянки надаються для ведення фермерського господарства єдиним масивом.

Не врахувавши зазначене та у порушення вимог ст. ст. 212-214, 303, 315 ЦПК України суди не звернули увагу на те, що розроблена документація із землеустрою, а також земельні ділянки не містять спільних меж, розташовані на значній відстані одна від одної і не зробили правового висновку про те, як це впливає на вирішення заяви ОСОБА_3 та на законність і обґрунтованість судових рішень.

Крім того, суди не звернули уваги на те, що ОСОБА_3 не надав доказів наявності в нього сільськогосподарської техніки, що може підтверджувати намір використовувати земельні ділянки за призначенням для створення фермерського господарства.

Посилання судів на те, що земля ще не вибула із власності держави, а тому і немає порушення її інтересів, є передчасним, оскільки відповідно до ст. 152 ЗК України передбачено способи захисту права на землю. Прийняття головним управлінням Держземагенства у Волинській області оспорюваних прокурором наказів, на підставі яких ОСОБА_3 передано у користування земельні ділянки, у разі, якщо буде встановлено, що вони були прийняті із порушенням чинного законодавства, на що посилався прокурор, це буде порушувати інтереси держави.

З урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що судові рішення ґрунтуються на припущеннях, що заборонено ч. 4 ст. 60 ЦПК України.

Враховуючи те, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судами не встановлені, судові рішення не відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для їх скасування із передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу заступника прокурора Волинської області задовольнити.

Рішення Рожищенського районного суду Волинської області від 19 травня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Волинської області від 2 липня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий С.Ф. Хопта

Судді: Б.І. Гулько

В.І. Журавель

В.А. Черненко

С.П. Штелик