Справа № 373/358/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2015 року Переяслав-Хмельницький міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді Овдієнко К.М.

при секретарі Олійник Ю.І.

з участю позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3, його представника ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Переяславі-Хмельницькому справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення коштів , -

встановив:

Позивачка просить стягнути з відповідача на її користь 14000 грн. в рахунок компенсації вартості спільного майна, набутого сторонами за час сумісного проживання без реєстрації шлюбу.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що з листопада 2004 року по серпень 2014 року вони з відповідачем перебували у фактичних шлюбних відносинах та проживали за його місцем проживання - у квартирі АДРЕСА_1. За спільні кошти вони придбали речі домашнього вжитку - меблі, побутову техніку тощо. Після припинення сумісного проживання вони домовилися, що все майно залишається у відповідача, а він сплачує позивачці компенсацію вартості її частки у спільному майні в розмірі 14000 грн. до 1 січня 2015 року. На підтвердження цієї домовленості відповідач надав їй розписку. Однак взятого на себе зобов»язання відповідач не виконав та не сплатив позивачці кошти.

В судовому засіданні позивачка та її представник ОСОБА_2 вимоги підтримали. Позивачка повідомила, що із спільно придбаних речей вона забрала мікрохвильову та мультиварку. Разом з відповідачем вони вирахували вартість спільно нажитого майна і останній погодився сплатити їй вартість його половини.

Відповідач та його представник ОСОБА_4 заперечують проти позову, посилаючись на те, що однією сім»єю з позивачкою вони не проживали, спільного господарства з нею не вели і не мали спільних з нею коштів. Вони проживали за різними адресами, періодично зустрічалися, але не набували спільного майна. Написану позивачкою 24.08.2014 розписку про виплату їй грошей він вимушений був підписати під тиском з її боку та з боку її батьків. Позивачка вимагає з нього кошти за ремонт квартири, яка належить ОСОБА_5, в якому вона, на її думку , приймала участь.

З показань свідків та письмових доказів, які маються в матеріалах справи встановлені такі обставини.

Місце проживання позивачки ОСОБА_1 з 01.02.1997 зареєстроване в АДРЕСА_2, а відповідача ОСОБА_3 - у квартирі АДРЕСА_1.

Сторони визнали, що вказана квартира належить тітці відповідача - ОСОБА_5, яка, згідно з оглянутим в суді паспортом, зареєстрована за цією адресою.

Обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Згідно з актом депутата Переяслав-Хмельницької міської ради від 21.01.2015 № 3 сторони перебували у фактичних шлюбних відносинах з листопада 2004 року по серпень 2014 року та проживали за адресою АДРЕСА_1.

Відповідно до наданої позивачкою розписки відповідач зобов'язався виплатити їй суму в розмірі 14000 грн., яка покриває частину затрат при розподілі спільного майна. Термін виплати до 01.01.2015 року.

Свідки ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 (товариші відповідача) дали показання суду про те, що вони іноді бачили позивачку у дворі, коли вона заходила в будинок, а також бачили їх разом з відповідачем на вулиці, на базарі. У квартирі відповідача бували, але позивачку там не бачили, та не бачили, щоб завозилися меблі в квартиру. З пояснень відповідача їм відомо, що вона є його співмешканкою.

ОСОБА_8 повідомив суду, що в один із вихідних днів він бачив позивачку разом з чоловіком - вони виносили якісь пакунки та завантажували їх в легковий автомобіль.

ОСОБА_6 повідомив суду, що 24.08.2014 він чув галас із квартири, де живе ОСОБА_3 (чоловічі і жіночі голоси).

Свідок ОСОБА_10 (сестра відповідача) дала показання суду про те, що після розірвання шлюбу брат проживав у квартирі, яка належить тітці ОСОБА_5, та повідомляв, щопідтримував відносини з жінкою, але з нею особисто її не знайомив, вона бачила її мимохідь. В 2014 році вона приїздила копати картоплю в село і заїхала до брата. В цей час до квартири прийшла ОСОБА_1 зі своїми батьками і вони разом складали в сумки її речі (одяг, посуд) та виносили із квартири. Брат пояснив, що це її речі. Вона не була присутня при тому як ОСОБА_3 писав розписку, його відкликала на кухню ОСОБА_1.

Свідок ОСОБА_5 повідомила суду, що квартира АДРЕСА_1 належить їй. Вона проживала в цій квартирі до 1991 року, а після цього жила в селі Пристроми. Від квартири вона має ключі і періодично приїздить, - коли отримує пенсію та на свята. За квартирою доглядає племінник, якому вона віддає свою пенсію (в даний час 1545 грн.), і він купував необхідні меблі та робив ремонт. У квартирі вона бачила жіночі речі, але із співмешканкою ОСОБА_3 не була знайома. З березня 2015 року вона проживає у квартирі.

Правовідносини, що склалися між сторонами регулюються ст.ст.63,70,74 Сімейного кодексу України , ст.ст.1047, 1049, 1053 Цивільного кодексу України.

Згідно з вимогами ст. 74 Сімейного кодексу України якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою, або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об»єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою, або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Відповідно до ст.63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлене домовленістю між ними.

У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка, згідно зі ст. 70 СК України, є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними чи шлюбним договором.

У ході розгляду справи, встановлено, що сторони в добровільному порядку поділили все набуте за час їх спільного проживання майно, що відповідач визнав підписаною ним розпискою, в якій він зобов'язувався повернути кошти до 01.01.2015.

Посилання відповідача на те, що вказана розписка підписана ним під примусом з боку позивачки та її батьків ним не доведене, тому вона має доказове значення у справі.

Відповідно до ч.1 ст.60 ЦК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Відповідно до ст.1053 ЦК України за домовленістю сторін борг, що виник із договорів купівлі-продажу, найму майна або з іншої підстави, може бути замінений позиковим зобов'язанням. Заміна боргу позиковим зобов'язанням провадиться з додержанням вимог про новацію і здійснюється у формі, встановленій для договору позики ( ст.1047 цього Кодексу).

Згідно з вимогами ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника, або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі, оскільки визначений в розписці строк настав 01.01.2015 року.

На підставі ст.ст.63,70,74 Сімейного кодексу України, ст.ст.1047,1049,1053 Цивільного кодексу України керуючись ст.ст.10,60,210,212,213,214 ЦПК України , суд ,-

вирішив :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення коштівзадовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, який проживає та зареєстрований в АДРЕСА_1, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, 14000 (чотирнадцять тисяч) грн. за борговою розпискою від 24.08.2014 та судові витрати в розмірі 243 (двісті сорок три) грн. 60 коп.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Київської області через Переяслав-Хмельницький міськрайонний суд протягом десяти днів з дня його проголошення .

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційну скаргу не було подано в установлений строк.

У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий суддя