Апеляційний суд Житомирської області
Справа №296/6193/15-ц Головуючий у 1-й інст. Адамович О. Й.
Категорія 45 Доповідач Миніч Т. І.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2015 року апеляційний суд Житомирської області в складі:

головуючого - судді Миніч Т.І.

суддів: Трояновської Г.С.,

Павицької Т.М.

при секретарі судового

засідання Ковальській Я.В.

з участю сторін

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Житомирі апеляційну скаргу ОСОБА_3

на рішення Корольовського районного суду м.Житомира від 14 липня 2015 року

у цивільній справі за позовом КП «Житомиртеплокомуненерго» Житомирської міської ради до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и в :

У червні 2015 року КП «Житомиртеплокомуненерго» звернулось до суду з позовом. Позивач просив стягнути з відповідачів в солідарному порядку заборгованість за послуги централізованого опалення в загальній сумі 6278,90 грн. В обґрунтування заявлених вимог зазначав, що відповідачі є співвласниками квартири АДРЕСА_1 та тривалий час користуються послугами з централізованого опалення. Проте, не в повній мірі оплачують ці послуги, у зв'язку з чим станом на 01.02.2015 року утворилась заборгованість у вказаному вище розмірі.

Рішенням Корольовського районного суду м.Житомира від 14.07.2015 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в солідарному порядку на користь Комунального підприємства "Житомиртеплокомуненерго" Житомирської міської ради заборгованість за послуги централізованого опалення в розмірі 4050,44 грн. Цим же рішенням стягнуто з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь Комунального підприємства "Житомиртепло-комуненерго" Житомирської міської ради витрати по оплаті судового збору по 121,80 грн. з кожного. В задоволенні решти позову відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права, просить скасувати зазначене рішення в частині стягнення з неї заборгованості за послуги централізованого опалення та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в позові. На думку апелянта, суд безпідставно стягнув з неї заборгованість по оплаті послуг, якими вона не користується, оскільки в цій квартирі не проживає.

Розглянувши справу в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі, суд вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що співвласниками в рівних частках квартири АДРЕСА_1 є відповідачка ОСОБА_3, її донька ОСОБА_4 та онука ОСОБА_5,ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.45-46).

За вказаною адресою позивачем надаються послуги з централізованого опалення.

За період з 1 жовтня 2009 року по 1 лютого 2015 року відповідачі не в повній мірі оплачували надані послуги, у зв"язку з чим утворилася заборгованість в сумі 6278,90 грн., що підтверджено розрахунком (а.с.7). Зазначений розрахунок узгоджується зі змістом постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №146 від 17.10.2014 року „Про встановлення тарифів на послуги з централізованого опалення та послуги з централізованого постачання гарячої води, що надаються суб"єктами господарювання, які є виконавцями цих послуг" та рішеннями Житомирського міськвиконкому, ухваленими за спірний період з цього питання (а.с.39-44).

Вирішуючи спір, суд першої інстанції обгрунтовано вважав, що власник зобов"язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.322 ЦК).

Крім того, відповідно до положень п.5 ч.3 ст.20 Закону України „Про житлово-комунальні послуги" споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Із врахуванням вимог ст.ст.256,264,267 ЦК суд правильно обмежив період, за який підлягало стягнення плати за надані послуги, строком позовної давності. Апеляційна скарга не містить доводів про незаконність рішення в цій частині.

Разом з тим, визначаючи розмір та спосіб стягнення, суд не врахував наступного.

Із змісту ст.360 ЦК випливає, що співвласник майна зобов"язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів, а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов"язаннями, пов"язаними із спільним майном, відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності.

Проте, суд на це уваги не звернув.

Оскільки опалення квартири, яка є спільною власністю в тому числі і ОСОБА_3, проводиться з метою утримання її та збереження в належному стані, то в силу зазначеного вище закону остання повинна брати участь в оплаті цих послуг незалежно від проживання в ній. При цьому величина такої участі має відповідати розміру її частки у праві власності на квартиру.

На підставі викладеного та в межах заявлених позивачем вимог (визначення кола відповідачів) стягненню з відповідачів підлягало по 1/3 частині загальної заборгованості, що становить по 1350 грн.15 коп.

За наведених обставин та відповідно до п.1 ч.1 ст.309 ЦПК оскаржуване рішення підлягає зміні.

Керуючись ст.ст.209,303,304,307,309,313,314,316ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволити частково.

Рішення Корольовського районного суду м.Житомира від 14 липня 2015 року змінити. Викласти другий абзац резолютивної частини рішення в наступній редакції.

Стягнути з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь КП «Житомиртеплокомуненерго» Житомирської міської ради по 1350 грн.15 коп. з кожної заборгованості за послуги централізованого опалення.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: Судді: