Виноградівський районний суд Закарпатської області
___________________________________________________________________________________________________
Справа № 299/2804/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23.10.2015 року м.Виноградів

Виноградівський районний суд Закарпатської області в особі: головуючого судді Левка Т.Ю., при секретарі Роман К.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Виноградів цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Вилокської селищної ради Виноградівського району, третя особа Державна реєстраційна служба Виноградівського районного управління юстиції, про визнання права власності в порядку спадкування

В С Т А Н О В И В :

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до Вилокської селищної ради третя особа Державна реєстраційна служба Виноградівського районного управління юстиції, про визнання права власності в порядку спадкування.

Вимоги позову мотивовано тим, що 21.01.1980 року померла мати позивачки ОСОБА_2, а 29 травня 1989 року помер її батько - ОСОБА_3. За свого життя, у 1970 році батькам була виділена земельна ділянка по вулиці Пекарнянській (тодішня ОСОБА_4 ) у селищі Вилок Виноградівського району де вони побудували житловий будинок, який зареєстрований під № 62, в якому позивачка проживала з дитинства. Зараз позивача проживає в спадковому будинку зі своєю сімєю. З порядком переоформлення нерухомості вона обізнана не була і вважала, що якщо проживала з батьками до останніх їх днів, то і будинок в майбутньому буде належати їй.

Нещодавно позивачка звернулась до нотаріальної контори щоб переоформити право власності батьківського будинку на себе, однак зясувалось що зробити це не можливо оскільки відсутні правоустановчі документи і оформити свідоцтво про право на спадщину з цих причин не має можливості.

За таких обставин позивачка змушена звернутись до суду із заявою про визнання права власності на спадковий будинок.

Сторони в судове засідання не з"явилися.

Позивачка ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_5 подали до суду письмову заяву про розгляд справи за їхньої відсутності, та про те, що заявлені позовні вимоги підтримують повністю та просять суд такі задоволити.

Представник відповідача належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи в судове засідання не зявився, однак надіслав до суду письмову заяву, згідно якої просить справу розглянути у його відсутність, позовні вимоги визнає та не заперечує проти їх задоволення.

Представник третьої особи, належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи в судове засідання також не зявився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність.

Дослідивши матеріали справи та клопотання сторін, визнаючи в порядку ст.169 ЦПК України необов'язковим відібрання особистих пояснень від учасників процесу, і, враховуючи, що у справі наявні достатні матеріали про права і взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе провести розгляд справи на підставі наявних у ній матеріалів та доказів і приходить до висновку, що позовні вимоги є підставними та підлягають задоволенню, оскільки в судовому засіданні встановлені ті обставини на які посилається позивачка в своїй позовній заяві, відповідачем позов визнано повністю, що не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тому в порядку ст.174 ЦПК України визнання ними позову прийнято судом.

В судовому засіданні встановлено, що 21.01.1980 року померла мати позивачки ОСОБА_2, а 29 травня 1989 року помер її батько - ОСОБА_3, після смерті якого залишилось спадкове майно: жилий будинок з надвірними спорудами у селищі Вилок Виноградівського району Пекарнянській (колишня ОСОБА_4 ), під № 62.

Право на спадкування відкрилось у день смерті батька позивачки, а тому на дані правовідносини поширюється Цивільний Кодекс Української РСР в редакції 1963 року.

Єдиним спадкоємцем після смерті спадкодавця є позивачка ОСОБА_1П.( дошлюбне прізвище ОСОБА_3).

Позивачка звернулась до нотаріуса для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом, однак отримала відмову в оформленні спадщини через відсутність правовстановлюючого документа на спадковий будинок.

Відповідно до статті 549 ЦК УРСР, в редакції 1963 року, спадщина вважалася прийнятою, якщо спадкоємець фактично вступив в управління чи володіння спадковим майном. Під фактичним вступом у володіння або управління спадковим майном, що підтверджує факт прийняття спадщини, слід мати на увазі різні дії спадкоємця по управлінню, розпорядженню і користуванню цим майном, підтриманню його в належному стані або сплату податків та інших платежів тощо. Фактичний вступ у володіння частиною спадкового майна розглядається як прийняття всієї спадщини, з чого б вона не складалася і де б вона не знаходилась.

Таким чином судом встановлено, що впорядку передбаченому ст. 549 ЦК Української РСР, в редакції Кодексу 1963 року позивачка спадщину прийняла оскільки постійно проживала в спадковому будинку і після смерті батька вступила у володіння та користування спадковим майном, де проживає і по теперішній час, що підтверджується відміткою в паспорті громадянина України від 18.04.1989 року.

Відповідно до п.124 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженої наказом Міністерства юстиції Української РСР N 45/5 від 31.10.1975 року, яка втратила чинність на підставі Наказу Мін'юсту N 18/5 від 14.06.1994 року і яка поширюється на ці правовідносини свідоцтво про право на спадщину видавалось спадкоємцям, що прийняли спадщину, тобто таким, які фактично вступили в управління або володіння спадковим майном чи подали заяву в державну нотаріальну контору про прийняття спадщини чи були зареєстровані в спадковому будинку (ст.549 Цивільного кодексу).

Відповідно до довідки КП «Виноградівсько РБТІ» від 30.06.2015 року за № 50 житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами в смт. Вилок вулиці Пекарнянській № 62 будівництвом завершений, складається з житлового будинку загальною площею 151,8 м.кв, житловою 90,1 м. кв, сараю, хліва, вбиральні тощо, вартість якого складає 221 747 гривень.

Будинок рахується за гр. ОСОБА_3, на підставі будівельного пасорту, виданого в 1971 році.

Відповідно до ч. 3. ст. 3 Закону України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обовязкової реєстрації таких прав.

Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема такими, як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мінюсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами).

Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Відповідно до ст. 10-13 глави 111 Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31.01.1966 року при відсутності правовстановлюючих документів право власності, може бути підтверджено висновком органу інвентарбюро та довідкою сільради.

Відповідно до Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 червня 2011 року № 703 (в редакції від 01.01.2013 року), рішення суду є правовстановлюючим документом, на основі якого може бути проведена реєстрація права власності на нерухоме майно.

За таких встановлених у судовому засіданні обставин, суд, розглядаючи вказану справу в межах заявлених позивачкою та на підставі наданих сторонами доказів, які оцінені судом в їх сукупності, вважає, що позивачкою на законних підставах набуто право власності на спадкове майно, тому позовні вимоги підлягають до задоволення в повному обсязі.

На підставі наведеного, керуючись п.124 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженої наказом Міністерства юстиції Української РСР N 45/5 від 31.10.1975 року,ст. 526,529 549 ЦК Української РСР, в редакції 1963 року, ст.ст. 10, 27, 31, 60, 61, 169, 174, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Визнати ОСОБА_1, 01.08.196 року народження, мешканку смт.Вилок, вул.Пекарнянська, 62, Виноградівського району Закарпатської області власником дворогосподарства розташованого за адресою вул. Пекарнянська, буд. № 62 селища Вилок Виноградівського району Закарпатської області в порядку спадкування.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

ГоловуючийОСОБА_6