У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

1 квітня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,

суддів: Ізмайлової Т.Л., Кадєтової О.В.,

Мостової Г.І., Наумчука М.І.,

розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальних та моральних збитків, індексу інфляції та трьох процентів річних, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Галицького районного суду Івано-Франківської області від 22 жовтня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від 2 грудня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним позовом. Зазначав, що сторони є співвласниками квартири АДРЕСА_1, в якій з 28 червня 1994 року по 14 травня 2010 року був прописаний ОСОБА_4 Протягом усього часу позивачем сплачувались кошти за обслуговування будинку та надання послуг. Починаючи з 1 квітня 2007 року по 1 січня 2010 року позивачем було сплачено 5 520 грн. Оскільки відповідач ухиляється від участі в утриманні квартири та оплаті комунальних послуг, просив задовольнити позов, стягнути на його користь збитки у вигляді сплати частини коштів за відповідача, обов'язок по оплаті яких останній мав нести, та кошти на відшкодування моральної шкоди, заподіяної такими діями.

Рішенням Галицького районного суду від 22 жовтня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Івано-Франківської області від 2 грудня 2014 року, у задоволенні позову відмовлено.

ОСОБА_3 звернувся до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ із касаційною скаргою, в якій просить оскаржувані судові рішення скасувати, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, вирішив спір по суті та відмовляючи у задоволені позову виходив із того, що позивачем не доведено факту заподіяння йому збитків з вини відповідача з підстав, неучасті у витратах в утриманні квартири та не оплаті комунальних послуг. У зв'язку з цим не підлягає задоволенню вимога щодо відшкодування моральної шкоди, так як не встановлено вини відповідача у заподіянні такої.

Проте повністю з таким висновком судів погодитися не можна.

Судами встановлено, що ОСОБА_3, ОСОБА_4 ОСОБА_5 у рівних частках на праві спільної сумісної власності належить квартира АДРЕСА_1, що підтверджується копією свідоцтва про право власності на житло від 16 березня 1999 року.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Івано-Франківського міського суду від 5 грудня 2013 року задоволено позов ОСОБА_3 до ОСОБА_5, ОСОБА_4 про стягнення коштів, стягнуто з останніх на користь ОСОБА_3 1808 грн 33 коп. з кожного.

Згідно цього рішення, воно ухвалене за результатами розгляду позову предметом якого були вимоги про стягнення з відповідачів коштів, понесених ОСОБА_3 на утримання будинку, в якому знаходиться належна сторонам на праві власності квартира, та на оплату комунальних послуг, відповідно до їх часток у праві власності на цю квартиру.

Рішенням апеляційного суду Івано-Франківської області від 22 січня 2014 року рішення Івано-Франківського міського суду від 5 грудня 2013 року скасовано, ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

Рішенням Галицького районного суду Івано-Франківської області від 27 грудня 2013 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про відшкодування моральної шкоди, заподіяння якої позивач пов'язував з тим, що останній не відшкодовує понесених ним витрат на утримання будинку і оплату комунальних послуг.

Ці рішення набрали законної сили.

У червні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальних та моральних збитків, індексу інфляції та трьох процентів річних в обґрунтування якого вказував на те, що відповідач не відшкодував понесені ним витрати на утримання будинку і оплату послуг.

За правилами ч. 1 ст. 340 ЦПК України судове рішення підлягає скасуванню в касаційному порядку із закриттям провадження у справі або залишенням заяви без розгляду з підстав, передбачених ст. ст. 205, 207 цього Кодексу.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 205 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі у зв'язку з відмовою позивача від позову або укладенням мирової угоди сторін, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Враховуючи те, що спір між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про відшкодування матеріальних та моральних збитків, тобто з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, виходячи з правової природи правовідносин, які виникли між сторонами і обставин, якими обґрунтовувались вимоги, вже був предметом розгляду у суді і за результатами його розгляду були ухвалені рішення, що набрали законної сили, провадження у справі у цій частині підлягає закриттю.

Що ж стосується судових рішень у частині відмови у позові про стягнення індексу інфляції та 3 % річних, то вони є законними і обґрунтованими.

Оскільки судовими рішеннями, які набрали законної сили, не встановлено підстав стягнення з відповідача на користь позивача сплачених ним коштів на утримання будинку і оплати комунальних послуг, то підстави для нарахування індексу інфляції та 3 % річних на ці кошти, обов'язок по сплаті яких у відповідача не виник, відсутні.

Порушень норм процесуального права при проведенні оцінки поданих доказів не встановлено.

Доводи касаційної скарги не спростовують наведеного та зроблених в судових рішеннях у цій справі частині висновків, які відповідають обставинам справи і ґрунтуються на нормах матеріального права.

При цьому колегія суддів виходить з положень ст. 335 ЦПК України, згідно яких під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судові рішення у цій частині ухвалені з додержанням вимог матеріального і процесуального права, тому підстави для їх скасування і задоволення касаційної скарги відсутні.

Керуючись ст.ст. 336, 337, 340 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Галицького районного суду Івано-Франківської області від 22 жовтня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від 2 грудня 2014 року у частині вирішення позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальних та моральних збитків скасувати, провадження у справі у цій частині закрити.

В іншій частині оскаржувані судові рішення залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов
Судді:Т.Л. Ізмайлова О.В. Кадєтова Г.І. Мостова М.І. Наумчук