У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Журавель В.І.,

Хопти С.Ф., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування», третя особа - публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк», про стягнення страхового відшкодування за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Черкаської області від 25 травня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2012 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що 20 березня 2008 року між ним та закритим акціонерним товариством «Страхова компанія «Український страховий альянс», правонаступником якого є приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «АХА Страхування» (далі - ПрАТ «СК «АХА Страхування»), укладений договір страхування наземного транспорту - автомобіля марки Hyundai Getz, державний номерний знак НОМЕР_1.

30 квітня 2012 року на перехресті вулиць Руставі та Одеської у м. Черкаси сталась дорожньо-транспортна пригода за участю вказаного вище автомобіля, внаслідок чого автомобіль отримав механічні пошкодження.

В установлений договором страхування строк він звернувся до ПрАТ «СК «АХА Страхування» з відповідною заявою, однак йому було відмовлено у виплаті страхового відшкодування, посилаючись на висновок експерта ОСОБА_4, згідно з яким застрахований автомобіль є фізично знищеним, а вартість залишків пошкодженого автомобіля перевищує суму страхового відшкодування. Він, не погоджуючись з даним висновком експерта, звернувся до іншого експерта-товарознавця, яким було надано висновок експертного автотоварознавчого дослідження, згідно з яким встановлено ринкову вартість автомобіля на час його пошкодження та вартість відновлювального ремонту з урахуванням фізичного зносу, що не перевищує 80 % дійсної ринкової вартості автомобіля, тобто автомобіль не можна вважати фізично знищеним.

Ураховуючи викладене, ОСОБА_3 просив суд стягнути з відповідача страхове відшкодування в розмірі 27 004 грн 02 коп., пеню в розмірі 4 320 грн 64 коп. та 10 тис. грн на відшкодування моральної шкоди.

Справа судами розглядалась неодноразово.

Останнім заочним рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 15 жовтня 2014 року позов задоволено частково. Стягнуто з ПрАТ «СК «АХА Страхування» на користь ОСОБА_3 страхове відшкодування в розмірі 26 754 грн 02 коп., пеню в розмірі 4 320 грн 64 коп. У решті позову відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Черкаської області від 25 травня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано, ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить оскаржуване рішення апеляційного суду скасувати, посилаючись на порушення судом норм матеріального й процесуального права, та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив із того, що вигодонабувач втратив своє право на отримання страхових платежів у зв'язку з виконанням позивачем своїх зобов'язань перед вигодонабувачем, тому право на отримання страхових виплат має позивач і на його користь має бути стягнуто страхове відшкодування, та використав для його розрахунку висновок експертного автотоварознавчого дослідження від 9 жовтня 2012 року № 052/12, згідно з яким вартість відновлювального ремонту з урахуванням фізичного зносу не перевищує 80 % дійсної ринкової вартості транспортного засобу, тобто автомобіль не можна вважати фізично знищеним.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи в позові, виходив із того, вартість залишків автомобіля перевищує розмір страхової суми, у зв'язку з чим здійснити розрахунок та виплату страхового відшкодування не вбачається можливим, пославшись при цьому також на висновок експертного автотоварознавчого дослідження від 9 жовтня 2012 року № 052/12.

Проте повністю погодитись із таким висновком апеляційного суду не можна, тому що суд дійшов його з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Таким вимогам закону рішення апеляційного суду не відповідає.

Судом установлено, що 20 березня 2008 року між ОСОБА_3 та закритим акціонерним товариством «Страхова компанія «Український страховий альянс», правонаступником якого є ПрАТ «СК «АХА Страхування», укладений договір страхування наземного транспорту - автомобіля Hyundai Getz, державний номерний знак НОМЕР_1, на строк до 20 червня 2015 року. Страхова сума для періоду дії договору з 21 березня 2012 року до 20 березня 2013 року складає 39 558 грн 24 коп.

30 квітня 2012 року на перехресті вулиць Руставі та Одеської у м. Черкаси сталась дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого автомобіля, який отримав механічні пошкодження.

ОСОБА_3 звернувся до ПрАТ «СК «АХА Страхування» із заявою про виплату страхового відшкодування.

Письмовим повідомленням від 11 липня 2012 року ПрАТ «СК «АХА «Страхування» відмовило у виплаті позивачу страхового відшкодування з тих підстав, що застрахований транспортний засіб є фізично знищеним, а вартість залишків пошкодженого транспортного засобу перевищує розмір страхової суми.

Відповідно до положень ст. 979 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_844067/ed_2012_12_02/pravo1/T030435.html?pravo=1> за договором страхування одна сторона (страховик) зобов᾽язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов᾽язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

За положеннями ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 6 Закону України «Про страхування» конкретні умови страхування визначаються при укладенні договору страхування відповідно до законодавства.

У ст. 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до п. 16.3. договору страхування наземного транспорту виплата страхового відшкодування здійснюється з урахуванням зносу запасних частин, що підлягають заміні, деталей і приладдя транспортного засобу.

Пунктом 7.3.1. умов страхування передбачено, що при визначенні розміру збитків враховуються, зокрема, фактична дійсна вартість транспортного засобу на час укладення договору та/або на час настання страхового випадку з врахуванням зносу.

У п. 7.5. умов страхування визначено, що відшкодування збитків проводиться з вирахуванням амортизаційного зносу запасних частин.

Відповідно до положень п. 7.6.1. умов страхування розмір збитків визначається розміром дійсної ринкової вартості транспортного засобу, визначеною експертним шляхом, та/або страхової суми з урахуванням п. 7.3.1. умов страхування в разі повного знищення - фактичної конструктивної загибелі (вартість відновлювальних робіт перевищує 80 % дійсної ринкової вартості транспортного засобу) чи незаконного заволодіння транспортним засобом.

Згідно з п. 7.12. умов страхування при виплаті страхового відшкодування в разі знищення - фактичної конструктивної загибелі транспортного засобу (вартість відновлювального ремонту перевищує 80 % дійсної ринкової вартості транспортного засобу) виплата страхового відшкодування здійснюється у розмірі страхової суми (з урахуванням п. 7.3.1. Умов страхування) за вирахуванням придатних деталей (залишків), що визначається експертом, та безумовної франшизи.

Таким чином, навіть, ті пункти умов страхування, які регламентують випадки повного знищення транспортного засобу, містять вимогу щодо врахування амортизаційного зносу запасних частин.

Разом з тим п. 7.17. Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів (далі - Методика), затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фондом державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092, визначено, що якщо вартість відновлювального ремонту, з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу складників розукомплектованого або аварійно пошкодженого КТЗ, перевищує його ринкову вартість без зазначених пошкоджень, то ринкова вартість такого КТЗ не розраховується.

Відповідно до висновку експертного автотоварознавчого дослідження від 31 травня 2012 року № 77, проведеного за заявою ПрАТ «СК «АХА Страхування», вартість відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу становить 64 207 грн 31 коп., що є його знищенням - фактичною конструктивною загибеллю відповідно до п. 7.12. умов страхування, оскільки відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищує 80 % його ринкової вартості - 78 252 грн 29 коп.

Згідно з висновком експертного автотоварознавчого дослідження від 9 жовтня 2012 року № 052/12 вартість відновлювального ремонту досліджуваного транспортного засобу становить 63 113 грн 04 коп., що також перевищує 80 % його ринкової вартості - 67 538 грн.

Так, у п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 5 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду» судам роз'яснено, що висновок експертизи може бути доказом у справі лише в тому разі, коли експертиза була проведена на підставі ухвали суду відповідними судово-експертними установами. Як експерт може залучатися особа, яка відповідає вимогам, установленим Законом України «Про судову експертизу», і внесена до Державного реєстру атестованих судових експертів.

У разі коли висновок експертизи наданий стороною як додаток до позовної заяви, тобто проведений відповідною експертною установою за її клопотанням чи клопотанням її представника, то такий висновок може розцінюватися лише як письмовий доказ, який підлягає дослідженню в судовому засіданні та відповідній оцінці. Якщо стосовно цього письмового доказу в судовому засіданні виникнуть сумніви, то, виходячи з характеру матеріально-правового спору та залежно від того, яке значення має наявність у справі такої експертизи, суд повинен роз'яснити особам, які беруть участь у справі, про їх право заявити клопотання про її призначення.

Проте в порушення зазначених вимог закону та ст. 212 ЦПК України, відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3, апеляційний суд не дав належної оцінки кожному з висновків експертизи.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 60 ЦПК України судові рішення не можуть ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, апеляційний суд у порушення вимог ст. ст. 212 - 214, 316 ЦПК України на зазначені положення закону уваги не звернув, доводів сторін належним чином не перевірив, не врахував, що Методика чітко передбачає єдиний випадок, коли допускається порівняння вартості відновлювального ремонту та ринкової вартості КТЗ, при цьому вартість відновлювального ремонту враховується саме зі зносом складників та дійшов передчасного висновку про відмову в задоволенні позову.

Крім того, апеляційний суд не врахував, що згідно з ч. 4 ст. 338 ЦПК України висновки і мотиви, з яких скасовані рішення є обов'язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді справи.

Скасовуючи попередні судові рішення, суд касаційної інстанції в ухвалі від 5 березня 2014 року зазначив про необхідність з'ясування фактичних обставин справи та дослідження й належної оцінки поданих сторонами доказів.

За таких обставин рішення апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для його скасування з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Черкаської області від 25 травня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

В.І. Журавель

С.Ф. Хопта

С.П. Штелик