Апеляційний суд Житомирської області
Категорія 45 Доповідач Заполовський В. Й.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді Заполовського В.Й.,

суддів: Шевчук А.М., Якухно О.М.,

за участю секретаря судового засідання Гарбузюк Ю.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Керуюча Компанія «КомЕнерго-Житомир» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 27 квітня 2015 року, -

в с т а н о в и л а :

У грудні 2014 року ТОВ «Керуюча Компанія «КомЕнерго-Житомир» звернулося до суду з даним позовом.

Зазначали, що 28.05.2008 року Житомирською міською радою було прийняте рішення № 621 про укладення договору з ТОВ «КК «КомЕнерго-Житомир» на управління та утримання частини житлового фонду міської ради, який знаходиться на балансах КВЖРЕП №№ 10,12. На підставі вказаного рішення 09.06.2009 року був укладений договір на управління та утримання житлового фонду міської ради м. Житомира. 31.08.2008 року товариство актом прийому - передачі прийняло житлові будинки, які знаходяться на балансі КВЖРЕП №10,12, серед яких знаходиться будинок АДРЕСА_1.

ОСОБА_1 є власником квартири №12 у зазначеному будинку та користується послугами по утриманню будинку і прибудинкової території, однак періодично не сплачує за надані послуги. У зв'язку з цим та відповідно до розрахунку станом на 01.10.2013 року утворилась заборгованість за надані послуги в сумі 1044 грн. 37 коп.

За наведених обставин, ТОВ «КК «КомЕнерго-Житомир» просило стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за надані послуги по утриманню будинку та прибудинкової території в сумі 1044 грн. 37 коп.

Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 27 квітня 2015 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «КК «КомЕнерго-Житомир» 1044 грн. 34 коп. заборгованості за фактично надані послуги з утримування будинку і споруд та прибудинкової території. Вирішено питання судових витрат.

Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове по суті спору.

Зокрема зазначає, що судом не враховані всі обставини справи та наявні у справі докази, які доводять безпідставність позову. Крім того вважає, що ТОВ «КК «КомЕнерго-Житомир» пропущений строк позовної давності на звернення до суду з позовом про стягнення заборгованості, обрахованої з вересня місяця 2008 року.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах визначених ст. 303 ЦПК України колегія суддів визнає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Так, заперечуючи проти позову позивачка посилалася на відсутність договору про надання послуг з позивачем, неналежне обслуговування позивачем будинку, в якому розміщена її квартира, незаконність тарифів позивача, а також на пропуск позивачем строку позовної давності.

Вирішуючи спір суд першої інстанції визнав про наявність підстав для задоволення позову. При цьому виходив з того, що відсутність укладеного між сторонами договору про надання послуг не може бути підставою для відмови у задоволенні позову про стягнення заборгованості, оскільки відповідач являючись власником квартири, є споживачем послуг які надає позивач, що вказує на існування цивільно-правових прав та обов'язків між сторонами.

Крім того визнав, що відповідачем не надано доказів про неякісне чи невчасне надання позивачем послуг з утримання будинку та прибудинкової території, а також доказів про незаконність тарифів позивача.

Разом з тим вважав, що строк позовної давності позивачем не пропущений, оскільки звернення до суду позивача із заявами про видачу судових наказів свідчить про переривання строку позовної давності.

З такими висновками суду першої інстанції погоджується колегія суддів апеляційного суду з огляду на наступне.

Відповідно ст.11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 та користується послугами по утриманню будинку і прибудинкової території, які надає позивач, зокрема ТОВ «КК «КомЕнерго-Житомир».

Тобто, між ОСОБА_1 та позивачем виникли правовідносини пов'язані з наданням послуг з утримання будинку та прибудинкової території та відповідачка являється абонентом позивача.

Ці обставини фактично визнані ОСОБА_1 в процесі апеляційного розгляду справи.

У відповідності до норми статті 322 ЦК України власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Обов'язок власника квартири в багатоквартирному будинку брати участь у загальних витратах, пов'язаних з утриманням будинку і його прибудинкової території закріплено і в п.п.1, 2 ст.10 Закону України „Про приватизацію державного житлового фонду".

Відповідно до п.5 ч.3 ст.20 Закону України „Про житлово-комунальні послуги" споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Згідно зі ст.32 Закону України „Про житлово-комунальні послуги" розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів/ та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку.

За таких обставин відповідач ОСОБА_1 зобов'язана брати участь у витратах по утриманню і зберіганню спільного майна, які несе позивач, оскільки між нею та позивачем існували зобов'язальні правовідносини, які зі свого боку відповідач не виконувала належним чином, своєчасно не вносила необхідні платежі, чим порушила права позивача і допустила заборгованість.

Згідно наявних в матеріалах справи розрахунків, наданих суду позивачем, заборгованість за надані житлово-комунальні послуги перед позивачем за період з 01.09.2008 року по 01.10.2013 року становить 1044 грн. 37 коп.(а.с.9 -10).

Вказаний розмір заборгованості об'єктивно підтверджено актом звірки від 25.09.2015 року, проведеним сторонами по справі в ході апеляційного розгляду справи, та з яким не погодився представник відповідача ОСОБА_1 Проте належних доказів на спростування відомостей, зазначених в даному акті останнім суду не надано.

Відтак, колегія суддів визнає про правильність проведення наданого позивачем розрахунку заборгованості за надані послуги, який відповідачем не спростовано.

Встановивши, що позивач надає відповідачу послуги з утримання будинку та прибудинкової території, де розміщена належна їй квартира, а також наявність заборгованості по сплаті за надані послуги, суд першої інстанції дослідивши докази у справі і надавши їм належну оцінку в силу вимог ст. ст. 10, 60, 212 ЦПК України, правильно виходив із доведеності й обґрунтованості позовних вимог та задовольнив позов.

Доводи відповідача, викладені останньою при розгляді справи та в апеляційній скарзі, зокрема про неналежне обслуговування позивачем будинку, незаконності тарифів позивача є безпідставними, оскільки вказане не підтверджено відповідними доказами, в тому числі і доказами наданими в ході апеляційного розгляду справи.

Також є безпідставними доводи відповідачки про пропущення позивачем строку позовної давності, оскільки, як правильно визнав суд першої інстанції, звернення до суду позивача із заявами про видачу судових наказів свідчить про переривання строку позовної давності для пред'явлення вимог про стягнення заборгованості за надані послуги, починаючи з вересня 2008 року.

Не ґрунтуються на відповідних доказах і доводи відповідачки, що позивачем при нарахуванні розміру плати за надані послуги не врахована її пільга як дитини війни, оскільки, як встановлено в апеляційному суді, остання у встановленому порядку не зверталася до позивача про надання їй пільг із зазначених підстав. Вказана обставина фактично визнана відповідачкою.

Разом з тим, доводи відповідачки про те, що вона не укладала договору з позивачем на отримання житлово-комунальних послуг та таких послуг не замовляла, є безпідставними та не впливають на наявність права позивача на оплату послуг, отриманих відповідачкою з огляду на наступне.

Згідно з п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ст. ст. 19, 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач житлово-комунальних послуг зобов'язаний укласти письмовий договір з виконавцем послуг на основі типового договору. Споживач має право одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений п.5 ч. 3 ст. 20 цього Закону обов'язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Укладення договору на надання житлово-комунальних послуг є обов'язком споживача за умови, якщо запропонований виконавцем послуг договір відповідає типовому договору.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов'язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Ураховуючи наведене, колегія суддів визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення на підставі наданих сторонами та досліджених у судовому засіданні доказів, повно і всебічно з'ясувавши обставини, на які посилаються сторони як на підставу своїх вимог і заперечень.

Тобто, рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, підстав для його скасування чи зміни в ході апеляційного розгляду справи не встановлено.

Відтак, відповідно до вимог ст.308 ЦПК України судове рішення підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 304, 307, 308, 313 - 315 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 27 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий Судді