Дата документу 21.09.2015
Справа № 320/4350/15-ц
Провадження № 2/320/2292/15
21 вересня 2015 року м. Мелітополь
Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області у складі:
головуючого судді: Іваненко О.В.,
при секретарі: Михайловій Г.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, за участю третьої особи: Органу опіки та піклування виконавчого комітету Мелітопольської міської ради про надання дозволу на виїзд за кордон неповнолітніх дітей,
ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, за участю третьої особи: Органу опіки та піклування виконавчого комітету Мелітопольської міської ради про надання дозволу на виїзд за кордон неповнолітніх дітей.
В обґрунтування позову посилається на те, що 11 грудня 2014 року рішенням Мелітопольського міськрайонного суду був розірваний шлюб між нею та ОСОБА_2. Від даного шлюбу вони мають двох неповнолітніх дітей ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2. Фактично з кінця 2013 року вона з відповідачем припинили спілкування та сімейне життя і він покинув їх родину. В продовж майже двох років відповідач взагалі не з'являвся до дітей, не надавав їм ніякої допомоги та не цікавився їхнім фізичним та духовним розвитком. В судове засідання де розглядалась цивільна справа про розірвання шлюбу відповідач також не з'явився. Всі обов'язки щодо утримання дітей та їх виховання лягли на неї. Також вона як мати намагається належним чином організувати відпочинок дітей та їх оздоровлення. На даний час вона має можливість сама і за допомогою своїх рідних організувати відпочинок та оздоровлення дітей за кордоном , але для виготовлення відповідних документів їй необхідно отримати дозвіл батька дітей. Оскільки їх спілкування з відповідачем припинено, засоби зв'язку з ним не відомі, то вона вважає за необхідне звернутися до суду з позовом про отримання дозволу на тимчасовий виїзд неповнолітніх дітей за межі країни. Тому вона просить суд дати згоду на право виїзду дітей за межі України за кордон та виготовлення відповідних проїзних документів.
В судове засідання позивач не зявилася, але надала заяву про слухання справи за її відсутності, на задоволенні позову наполягає.
Відповідач в судове засідання не зявився, по невідомій суду причині, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином по останньому відомому місцю проживання та шляхом оголошення у пресі.
Згідно до ст. 224 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити по справі заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Представник третьої особи - Органу опіки та піклування виконавчого комітету Мелітопольської міської ради - у судове засідання не зявилася, але надала заяву про розгляд справи за її відсутності. Просить винести рішення з урахуванням інтересів дитини.
У відповідності до ч.2 ст.197 ЦПК України у звязку з розглядом справи за відсутності сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Вивчивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає повному задоволенню з наступних підстав.
Згідно ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.
Згідно ч.1 ст.212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Згідно абз.2 ч. 3 ст. 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.
Згідно ч.2 ст.4 ЗУ «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. У клопотанні зазначаються відомості про дитину, а також про відсутність обставин, що обмежують відповідно до цього Закону право на виїзд за кордон (лише для дітей віком від 14 до 18 років). За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.
Як встановлено в судовому засіданні, позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, який 11.12.2014 року було розірвано, що підтверджується копією рішення суду від 11.12.2014 року (а.с.6,7).
Від зазначеного шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.4,5).
Відповідно ч.2,3 ст.150 СК України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.
Згідно матеріалів справи, судом було встановлено, що фактично з кінця 2013 року дитина залишилась мешкати з позивачем. На даний час позивач має намір організувати поїздку дітей за кордон для тимчасового відпочинку, організації навчання та відвідування екскурсій.
Згідно до п.2 ст. 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 р. N 57, передбачено, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків здійснюється у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.
Враховуючи вищевикладене, той факт, що право дітей на вільне пересування та виїзд за кордон не може бути обмежене, а сам виїзд дітей за кордон не порушує прав відповідача, як батька дітей, та вчиняється матір'ю в інтересах дітей, тому суд вважає за необхідне надати ОСОБА_1 дозвіл на право виїзду дітей за межі України за кордон та виготовлення відповідних проїзних документів.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.10, 11, 60, 212, 224-226 ЦПК України, ст.ст.150 Сімейного Кодексу України, ст.13 ЦК України, суд
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, за участю третьої особи: Органу опіки та піклування виконавчого комітету Мелітопольської міської ради про надання дозволу на виїзд за кордон неповнолітніх дітей - задовольнити.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою згодою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Суддя Мелітопольського
міськрайонного суду ОСОБА_5