печерський районний суд міста києва
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 червня 2015 року Печерський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді - Остапчук Т.В.,

при секретарі - Шинкаренко О. В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Федерації професійних спілок України ,3-тя особа ОСОБА_2 про поновлення на роботі

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся в суд з позовом про поновлення на роботі, посилаючись на те що 24.03.2010 було прийнято на роботу на посаду в.о. заступника голови ФПУ. 15.03.2012р. відповідно до Постанови Ради ФПУ №Р-5-2 було обрано першим заступником голови ФПУ. В кінці 2012р. перебував у вихідний день в особистих справах у м. Москва , де раптово погіршився стан здоров»я та змушений був звернутись за медичною допомогою. Було госпіталізовано та проходив стаціонарне лікування. В перший робочий день він повідомив телефоном свого керівника-Голову ФПУ ОСОБА_4 про перебування на стаціонарі На території РФ проходив тривале лікування та реабілітацію . По поверненню в липні 2014р. дізнався що його було звільнено із займаної посади на підставі ст.39 КЗпП України . Вважає своє звільнення із займаної посади незаконним та безпідставним, оскільки заяви про звільнення не писав. Просить поновити на посаді заступника Голови Федерації профспілок України з 28.03.2013р. В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_5 позов підтримала, просила задовольнити та поновити позивача на роботі.

Представник відповідача Хоменко А.В., Безсмертна Н.В. проти позову заперечували , вказували на те , що позивача було звільнено на підставі його заяви та при звільненні порушень законодавства не було.

Представник 3-тьої особи ОСОБА_8 проти позову заперечувала.

Суд , заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи , приходить до слідую чого.

Встановлено , що позивача 24.03.2010 було прийнято на роботу на посаду в.о. заступника голови ФПУ. 15.03.2012р. відповідно до Постанови Ради ФПУ №Р-5-2 було обрано першим заступником голови ФПУ.

27.03.2013 до ФПУ надійшла заява Позивача про звільнення від обов'язків першого заступника Голови ФПУ у зв'язку з важкою хворобою (а.с.47). Тобто, Позивач виявив ініціативу щодо припинення трудових правовідносин за власним бажанням.

Згідно ч.1 ст. 44 Статуту ФПУ звільнення Голови ФПУ, його заступників у зв'язку із закінченням термінів повноважень, порушенням норм Статуту ФПУ, неналежним виконанням посадових обов'язків проводиться відповідно до норм трудового законодавства за рішенням виборного органу, який їх обрав.

Частиною 2 статті 44 Статуту звільнення зазначених осіб з інших підстав, передбачених трудовим законодавством, здійснюється за рішенням Президії.

Вказане положення ст. 44 Статуту кореспондується з п.29 ст.38 Статуту, яким передбачено, що Президія ФПУ приймає рішення про звільнення Голови ФПУ, заступників Голови ФПУ у випадках, передбачених ч.2 ст. 44 цього Статуту, а також про відсторонення їх від роботи у випадках, передбачених законодавством України.

Відповідно до положення Статуту ФПУ, Постановою Президії ФПУ від 28.03.2013 № П-17-1 «Про звільнення першого заступника Голови ФПУ ОСОБА_1» Позивача було звільнено з посади відповідно до поданої ним заяви за статтею 39 Кодексу законів про працю України (а.с.48)

На виконання Постанови Президії ФПУ від 28.03.2013 № П-17-1 було видано Розпорядження Голови ФПУ від 28.03.2013 № 52-К «Про звільнення ОСОБА_1». Пунктом 1 зазначеного Розпорядження Голови ФПУ вказано про звільнення Позивача за власним бажанням у зв'язку з хворобою, ст. 39 КЗпП України. відповідний запис було внесено до трудової книжки Позивача та до особового листка з обліку кадрів (а.с.49)

Звільнення працівника з виборної посади в громадській організації відноситься виключно до внутрішньої компетенції органів управління громадської організації. Всі основні питання діяльності об'єднань громадян повинні вирішуватись на зборах всіх членів або представників членів об'єднання на основі принципів самоврядування, добровільності та рівноправності їх членів (учасників), та згідно положень Статуту.

Листом №12/01-14/580 від 29.03.2013 Позивача було повідомлено про звільнення з посади першого заступника Голови ФПУ та запропоновано отримати трудову книжку та належні грошові виплати. Зазначене підтверджується описом вкладення з відбитком печатки поштового відділення від 01.04.2013 та чеком про надсилання рекомендованого листа № 347 Рекомендований лист було направлено на адресу прописки Позивача, яка значилась в його паспортних даних станом на день звільнення (а.с.56)

Відповідно до ст.47 КЗпП України та п.п. 4.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Мінпраці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58, власник чи уповноважений ним орган зобов'язаний видати працівнику його трудову книжку в день звільнення з унесенням запису про звільнення. Якщо трудову книжку не було отримано працівником у зв'язку з його відсутністю в день звільнення на робочому місці, то власник чи уповноважений ним орган у цей день надсилає йому поштове повідомлення із зазначенням про необхідність отримання трудової книжки.

Вимогу чинного законодавства щодо повідомлення Позивача про звільнення була виконана Відповідачем. Лист №12/01-14/580 від 29.03.2013 було направлено 01.04.2013 через поштове відділення.

Твердження Позивача про те, що він не знав про звільнення суд вважає необґрунтованими та спростовуються наступним.

12.04.2013 Позивачем було надано довіреність на ОСОБА_9 (секретаря Позивача) для отримання грошової компенсації при звільненні. В Довіреності вказано про неможливість особисто отримати грошові кошти в зв'язку з проходженням лікування.

Сума виплати в розмірі 14 347,64 гривні була отримана ОСОБА_9, що підтверджується видатковим касовим ордером від 19.04.2013 .

Розрахунок з Позивачем та видача належних йому при звільненні грошових сум, було проведено. Зазначене підтверджує те, що Позивач знав про своє звільнення з посади першого заступника Голови ФПУ та вчинив дії щодо остаточного закінчення трудових правовідносин з ФПУ.

Крім того позивачем не пред»являлись претензії до ОСОБА_9 про отримання за нього заробітної плати.

Разом з тим результати проведення засідання Президії ФПУ були оприлюднені на офіційному сайті, в т.ч. і про звільнення ОСОБА_1 Тому доводи Позивача про те, що він дізнався про своє звільнення з посади лише в липні 2014 року є безпідставним та недоведеним. Інформація про звільнення Позивача була також і в загальному доступі в мережі Інтернет.

Твердження позивача що він перебував на лікуванні не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні та надані довідки № а/к 1284/13 від 12.04.2013 про період проходження лікування Позивача в лікувальному закладі з 12.02.2013 по 12.04.2013., від 29.03.2013 № 2434-2013 про період лікування з 28.01.2013 по 29.03.2013 не є належним і допустимим доказом по справі.

Пунктом 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 9 від 06.11.92 «Про практику розгляду судами трудових спорів» визначено, що правила про недопустимість звільнення працівника в період тимчасової непрацездатності, а також у період перебування у відпустці (ч.3 ст.40 КЗпП )стосуються як передбачених статтями 40, 41(1) КЗпП, так й інших випадків, коли розірвання трудового договору відповідно до чинного законодавства провадиться з ініціативи власника або уповноваженого ним органу. При цьому маються на увазі щорічні, а також інші відпустки, що надаються працівникам як із збереженням, так і без збереження заробітку.

Згідно положень п.1.1-1.2 Інструкції про порядок видачі документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність громадян, затвердженої Наказом міністерства охорони здоров'я України від 13.11.2001 № 455, тимчасова непрацездатність працівників засвідчується листком непрацездатності.

Видача інших документів про тимчасову непрацездатність забороняється, крім випадків, обумовлених п. 1.14, 2.7., 2.16-2.120, 3.4, 3.16, 6.6. Зазначеними пунктами визначено чіткий перелік випадків, в яких може видаватися довідка.

Вичерпним переліком не передбачено можливості підтвердження тимчасової непрацездатності саме у формі довідки, а не листа непрацездатності. Тому надані позивачем довідки не є належним підтвердженням перебування йогона лікуванні в закладі охорони здоров'я. А листок непрацездатності Позивачем до суду не надано.

Посилання позивача , що він не писав заяву про звільнення суд вважає необгрунтованим, оскільки відповідних доказів на підтвердження не надав та доводи відповідача нічим не спростував, з клопотанням щодо призначення у справі судової почеркознавчої експертизи не звертався.

Також судом встановлено , що в період перебування на лікуванні відповідно до наданих позивачем довідки від 29.03.2013 № 2434-2013, яка підтверджує перебування на лікуванні в період з 28.01.2013 по 29.03.2013, він перетинав кордон України двічі в Міжнародному пункті пропуску для автомобільного сполучення «Бачівськ» (Сумська обл..) - 05.02.2013 (виїхав 11.02.2013) та 19.03.2013 (виїхав 22.03.2013), за тиждень до свого звільнення Позивач перебував в Києві, а не на лікуванні в Москві.

В період перебування на лікуванні відповідно до довідки № а/к 1284/13 від 12.04.2013, з 12.02.2013 по 12.04.2013, а саме: 12.02.2013 - 11.03.2013 - лікування у відділенні кардіології;12.03.2013 - 12.04.2013 - реабілітація , Позивач перетинав кордон України в Міжнародному пункті пропуску для автомобільного сполучення «Бачівськ» (Сумська обл..) - 19.03.2013 (виїхав 22.03.2013). ( а.с.238)

Пунктом 4 частини 2 статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства визначено змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Статтею 10 ЦПК України передбачено цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Аналізуючи зібрані докази , суд приходить до висновку , що позовні вимоги позивача є безпідставними не знайшли підтвердження в судовому засіданні, не встановлено порушень прав при звільненні , яке відбулось відповідно до ст.36, 38, 39 КЗпП України , тому в задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 36, 38, 39 , ст. ст.10,11,60,209,212,213 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

В позові ОСОБА_1 до Федерації професійних спілок України ,3-тя особа ОСОБА_2 про поновлення на роботі відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м.києва через Печерський районний суд м.Києва протягом десяти днів з дня проголошення.

Суддя Остапчук Т.В.