Провадження № 22ц/790/6813/15 Головуючий 1-ї інстанції - Бутенко В.М.
Справа № 623/5027/14-ц Доповідач - Бровченко І.О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2015 року судова колегія судової палати з цивільних справ апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого - Бровченко І.О.,

суддів - Піддубного Р.М., Пилипчук Н.П.,

при секретарі - Афоніні К.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 19 серпня 2015 року по цивільній справі за поданням державного виконавця відділу державної виконавчої служби Ізюмського міськрайонного управління юстиції Харківської області про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, -

В С Т А Н О В И Л А :

У серпні 2015 року головний державний виконавець відділу державної виконавчої служби Ізюмського міськрайонного управління юстиції Харківської області звернуся до суду з поданням про тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документу до виконання ним зобов'язань фінансового характеру.

Ухвалою Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 19 серпня 2015 року подання державного виконавця відділу державної виконавчої служби Ізюмського міськрайонного управління юстиції Харківської області про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України задоволено. Тимчасово обмежено ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа до виконання зобов'язань згідно виконавчого листа № 623/5027/14-ц від 03 липня 2015 року, виданого Ізюмським міськрайонним судом Харківської області.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставить питання про скасування ухвали суду першої інстанції щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України. Обґрунтовуючи скаргу посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Задовольняючи клопотання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа до виконання зобов'язань покладених на ОСОБА_1 згідно рішенням суду, суд першої інстанції виходив з того, що боржник в добровільному порядку рішення не виконує.

Проте з таким висновком суду судова колегія погодитися не може, оскільки судом першої інстанції при вирішенні вказаного питання не в повному обсязі було з'ясовано обставини, що мають значення для справи та висновки суду не відповідають обставинам справи.

Статтею 33 Конституції України встановлено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Закон України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв'язання спорів у цій сфері.

Відповідно п. 1 ч. 1 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в ст.17 цього Закону за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення.

Згідно ч. 2 ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження», у постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

Статтею 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» встановлено вичерпний перелік підстав для тимчасових обмежень у праві виїзду громадян України за кордон, зокрема, коли громадянин України ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), - до виконання зобов'язань.

За змістом п.18 ч.3 ст.11 вказаного Закону, державний виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням.

Вирішення судом питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України врегульовано статтею 377-1 ЦПК України.

Так, відповідно до частини першої статті 377-1 ЦПК України питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби.

Ухилення від виконання зобов'язань, покладених судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), вжите у п. 5 ч. 1 ст. 6 ЗУ «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» та у п. 18 ч. 3 ст. 11 ЗУ «Про виконавче провадження», позначає з об'єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обов'язків. У зв'язку з цим і здійснюється примусове виконання. Це також є підставою для звернення з поданням до суду щодо вирішення питання про застосування до такої особи тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Особа, яка має невиконані зобов'язання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде встановлено протилежне.

Відповідно до положення ч.3 ст.10 ЦПК України наявність умислу та обставин, які є предметом посилання суб'єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню. Зокрема, задоволення такого подання можливе лише за умови доведення факту ухилення боржника від виконання зобов'язання в повному обсязі або частково.

Ухилення боржника від виконання своїх зобов'язань покладених на нього рішенням є оціночним поняттям.

Задоволення такого подання можливе лише за умови доведення факту ухилення боржника від виконання зобов'язання.

З аналізу приписів ч.2 ст.10 ЦПК України у системному зв'язку з п.18 ч.3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» та ст. 377-1 ЦПК України, вбачається, що на державного виконавця покладено обов'язок надання доказів стосовно наявність навмисного чи іншого свідомого ухилення боржника від виконання обов'язків, покладених на останнього за рішенням суду, та доведення перед судом їх переконливості.

Як вбачається з матеріалів справи, постановою державного виконавця від 09 липня 2015 року відкрито виконавче провадження з виконання рішення суду про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованості у розмірі 140230 грн. 96 коп. на підставі виконавчого листа виданого Ізюмським міськрайонним судом Харківської області 03 липня 2015 року.

Державний виконавець, починаючи виконувати рішення, повинен пересвідчитися, чи отримана боржником копія постанови про відкриття виконавчого провадження і чи здійснені ним дії, спрямовані на добровільне виконання рішення у встановлений постановою строк.

Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів підтверджуючих, що копія постанови про відкриття виконавчого провадження відповідно до вимог ст. ст. 25, 31 Закону України «Про виконавче провадження» була направлена на адресу боржника рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов'язань, а за ухилення від їх виконання, а державним виконавцем, на якого покладається тягар доказування, належних та допустимих доказів з приводу цього не надано.

Як вбачається з матеріалів справи ні в поданні державного виконавця, а ні в матеріалах судової справи не міститься доказів, що свідчать про навмисне чи інше свідоме ухилення боржника ОСОБА_1 від виконання ним зобов'язань за рішенням суду.

Оскарження ОСОБА_4 акту опису і арешту майна не є доказом підтверджуючим ухилення ОСОБА_1 від виконання рішення суду.

Доводи апеляційної скарги підтверджуються матеріалами справи та вимогами чинного законодавства.

Таким чином, суд першої інстанції з порушенням вимог чинного законодавства прийшов до висновку про задоволення подання державного виконавця, оскільки сама по собі наявність невиконання зобов'язання не є безумовною підставою для встановлення обмеження у праві, доведенню підлягає ухилення боржника від виконання.

Оскаржувана ухвала, у зв'язку з невідповідністю висновків суду обставинам справи та неправильним застосуванням норм матеріального права, підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали про відмову у задоволенні подання.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, п. 2 ч. 1 312, 313, 317, 319, 323, 324 ЦПК України, судова колегія, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 19 серпня 2015 скасувати.

Відмовити в задоволенні клопотання головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби Ізюмського міськрайонного управління юстиції Харківської області про тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документу до виконання ним зобов'язань фінансового характеру.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді -