З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
09.04.2015 року Провадження №2/425/275/15
Справа №425/335/15-ц
місто Рубіжне Луганської області
Рубіжанський міський суд Луганської області, у складі головуючого - судді Коваленка Д.С., секретар - Томко Л.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні, у приміщенні Рубіжанського міського суду Луганської області, цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПРИВАТБАНК" до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, у солідарному порядку,
Про місце, день та час розгляду справи по суті, сторони повідомлялись належним чином. У судове засідання 09 квітня 2015 року для розгляду справи по суті позивач і відповідачі не з'явились. Представник позивача через канцелярію Рубіжанського міського суду Луганської області подав заяву, якою просив розглянути справу без його участі на підставі наявних у справі доказів, а у випадку неявки відповідачів вказав, що не заперечує проти розгляду справи у заочному порядку та ухвалення заочного рішення.
У зв'язку з повторною неявкою в судове засідання відповідачів, які були належним чином повідомлені про проведення судових засідань 03 квітня 2015 року та 09 квітня 2015 року, а позивач не заперечив проти вирішення справи у заочному порядку, розгляд справи здійснювався за відсутності позивача і відповідачів, на підставі наявних у справі доказів (у заочному порядку), про що судом була постановлена ухвала без виходу до нарадчої кімнати, та у порядку частини п'ятої статті 209 Цивільного процесуального кодексу України (надалі за текстом - ЦПК України) занесена до журналу судового засідання.
У зв'язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, в силу положень частини другої статті 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
У позові, представник позивача вказував на те, що між банком та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір, зобов`язання за яким банком були виконані шляхом видачі кредиту. З метою забезпечення виконання зобов'язання з повернення кредиту, сплати процентів за користування кредитом, комісій був оформлений договір поруки з ОСОБА_2. Однак, відповідач свої зобов`язання по поверненню кредиту, сплаті процентів за його користування, комісії у строки встановлені договором, належним чином не виконував. Тому у банка виникло право стягнення з відповідачів, у солідарному порядку, кредиту, процентів за його користування та комісії. А оскільки банк має право на стягнення неустойки у вигляді пені, банк заявляє вимоги і про стягнення останньої.
На основі всебічного, повного, об'єктивного та безпосереднього дослідження, кожного наявного у матеріалах справи доказу окремо, а також у їх сукупності, суд встановив наступні обставини, та відповідно до них визначив такі правовідносини:
Першого березня 2006 року, Банк виконав своє зобов`язання (а.с.12-14).
Також, 01 березня 2006 року між публічним акціонерним товариством комерційний банк "ПриватБанк" та ОСОБА_2 було укладено договір поруки №LGP3AU01280049/1, за яким остання взяла на себе зобов'язання відповісти солідарно за своєчасне та повне виконання ОСОБА_1 своїх зобов'язань за кредитним договором №LGP3AU01280049 від 01 березня 2006 року (а.с.17-19).
За період з 01 квітня 2006 року по 22 січня 2015 року, ОСОБА_1 не виконувала у повному обсязі взяті на себе зобов`язання (а.с.6-7).
Третього лютого 2015 року публічне акціонерне товариство комерційний банк "ПРИВАТБАНК" звернулось до Рубіжанського міського суду Луганської області з позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення у солідарному порядку заборгованості за кредитним договором №LGP3AU01280049 від 01 березня 2006 року (а.с.1-2).
Із встановлених обставин вбачається, що між публічним акціонерним товариством комерційний банк "ПриватБанк" та ОСОБА_1 виникли цивільні (зобов'язальні) правовідносини у сфері споживчого кредитування, в яких позивач виступає кредитодавцем (виконавцем послуги кредитування), а вказаний відповідач ОСОБА_1 споживачем (отримувачем вказаної послуги), та в межах яких виник спір щодо права позивача, як кредитора у зобов'язанні, на повернення відповідачем, як боржником у зобов'язанні, отриманого ним кредиту та сплати належних позивачу процентів за користування кредитом і комісії.
Поряд з цим, із встановлених обставин також вбачається, що між позивачем публічним акціонерним товариством комерційний банк "ПриватБанк" та відповідачем ОСОБА_2 виникли цивільні (зобов'язальні) правовідносини у сфері забезпечення виконання зобов'язання, в яких позивач виступає кредитором, а вказаний відповідач поручителем, та в межах яких виник спір щодо права позивача як кредитора на отримання виконання зобов'язання боржника у повному обсязі поручителем.
Враховуючи визначені судом правовідносини, для вирішення спору суд застосовує такі норми матеріального права, виходячи при цьому з наступних мотивів:
Відповідно до положень частини першої статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.
В силу положень частини другої статті 509, пункту першого частини другої статті 11 та частини першої статті 629 Цивільного Кодексу України зобов'язання можуть виникати з договорів, які стають обов'язковими для виконання сторонами, що їх уклали.
Виходячи з положень частини першої статті 1054 Цивільного Кодексу України та пунктів 22,23 частини першої статті 1, частини першої статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів" №1023-ХІІ від 12 травня 1991 року, договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем (банком або іншою фінансової установою) та споживачем (фізичною особою), відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими процентами у строки та порядку, передбаченому договором.
Факт належного виконання кредитодавцем зобов'язання з видачі кредиту підтверджується письмовими доказами (а.с.13,14).
Виходячи з положень частин першої статей 526, 529 та 530 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього кодексу; кредитор має право приймати від боржника виконання його обов'язку частинами, якщо це встановлено договором; якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Позивач та відповідач, як сторони кредитного договору встановили, що кредит надається позивачем строком по 01 березня 2013 року включно, при цьому позичальник зобов'язується повернути кредит, сплатити проценти (із розрахунку у розмірі 1,25% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, а у випадку, передбаченому пунктом 3.2. договору - 3,18 % на місяць, нараховані від суми непогашеної у строк заборгованості), комісію у вигляді щомісячної винагороди в розмірі 0,20% від суми наданого кредиту, шляхом сплати платежу з 1 по 5 число кожного місяця, щомісячним платежем у розмірі 995 гривень 74 копійки (а.с.8-9).
Відповідно до положень частини першої статті 610 Цивільного Кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або неналежне виконання (виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання).
Виходячи з розрахунку заборгованості за договором кредитування №LGP3AU01280049, у якому враховано оплати здійснені відповідачем, та випадки застосування підвищеної процентної ставки (а.с.6-7), ОСОБА_1, як позичальник, порушувала взяті на себе зобов'язання по поверненню кредиту та сплаті процентів (оскільки сплачувала грошові кошти не у повному обсязі та не у строки передбачені договором). Тобто, в порушення взятого на себе зобов'язання, допустила затримку сплати щомісячних частин кредиту та процентів за його користування, на строк що перевищує один календарний місяць.
Відповідно до положень частини першої статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.
А з огляду на положення пункту третього частини першої статті 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Так, договором кредитування №LGP3AU01280049, позивач та відповідач встановили, що у випадку не виконання ОСОБА_1 будь-якого зобов`язання сплати, Банк має праов нарахувати, а вона зобов`язана оплатити пеню в розмірі 0,15 % від суми простроченого платежу, але не менше 1 гривні за кожний день просточки (а.с.8-9).
Таким чином, суд вважає доведеним факт порушення відповідачем взятого на себе грошового зобов'язання на підставі кредитного договору (а.с.8-9), а тому вважає доведеним факт порушення права позивача, як кредитора у цьому зобов'язанні, на отримання від відповідача, як боржника, наданого йому кредиту, сплати процентів, щомісячної комісії, а також уплати пені.
Виходячи із системного тлумачення статей 546-548 Цивільного кодексу України виконання основного зобов'язання у тому числі такого, що виникає із договору (а тому і кредитного зобов'язання зокрема), може забезпечуватись письмовим договором поруки.
З огляду на положення статей 553 та 554 Цивільного кодексу України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку, тому у випадку порушення зобов'язання боржником, поручитель відповідає перед кредитором частково або у повному обсязі (включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків), залежно від того, що передбачено договором. При цьому, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.
Першого березня 2006 року між публічним акціонерним товариством комерційний банк "ПриватБанк" та ОСОБА_2 було укладено договір поруки №LGP3AU01280049/1 (а.с.19).
Сторони договору встановили, що ОСОБА_2, як поручитель, бере на себе зобов'язання відповідати солідарно у повному обсязі за своєчасне і повне виконання ОСОБА_1, як боржником, своїх зобов'язань за кредитним договором. При цьому сам договір поруки припиняється після закінчення 5 років з дня настання терміну повернення кредиту, тобто 01 березня 2018 року.
З огляду на встановлені судом обставини та те, що ОСОБА_1 своєчасно і у повному обсязі свої зобов'язання за кредитним договором №LGP3AU01280049 від 01 березня 2006 року не виконала, а в силу положень частини першої статті 543 Цивільного кодексу України у разі солідарного обов'язку боржників, кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо, суд вважає матеріально-правову вимогу позивача до співвідповідача ОСОБА_2 про стягнення з неї, у солідарному порядку, усієї заборгованості відповідача обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.
Отже, позовні вимоги і в цій частині, слід задовольнити.
Відповідно до частини першої статті 88 Цивільного процесуального кодексу України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.
З огляду на те, що позовні вимоги підлягають задоволенню повністю, а судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 958 гривень 86 копійок та витрат, пов'язаних з опублікуванням оголошення про виклик відповідачів у розмірі 420 гривень які понесені позивачем по цій справі, суд вважає документально підтвердженими (а.с.4,80,81,83), вони підлягають стягненню на користь позивача з кожного відповідача окремо та пропорційно, тобто по 689 гривень 43 копійки, оскільки відповідно до положень частини першої статті 88 Цивільного процесуального кодексу України солідарний обов`язок до судових витрат не застосовується.
Таким чином, керуючись статтями 57-64,79,88,159-197,208,209,212-215,224-233 Цивільного процесуального кодексу України, суд
Позов публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПРИВАТБАНК" до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, у солідарному порядку, задовольнити повністю.
Заочне рішення може бути оскаржено позивачем шляхом подання апеляційної скарги до Апеляційного суду Луганської області через Рубіжанський міський суд Луганської області протягом десяти днів з дня отримання копії заочного рішення. Заочне рішення може бути переглянуто Рубіжанським міським судом Луганської області шляхом подання відповідачем заяви про перегляд заочного рішення до цього суду протягом десяти днів з дня отримання копії заочного рішення.
Заочне рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання позивачем апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, та після закінчення строку для подання відповідачем письмової заяви про перегляд заочного рішення, якщо таку заяву не було подано. У разі подання позивачем апеляційної скарги заочне рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом. У разі подання відповідачем заяви про перегляд заочного рішення, якщо його не скасовано, воно набирає законної сили після закінчення строку на подання ним апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. А у разі подання ним апеляційної скарги заочне рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.
Суддя - Д.С. Коваленко