Справа №498/1597/13-ц
Провадження №2/498/3/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 червня 2015 року Великомихайлівський районний суд Одеської області в складі:

головуючої судді -Теренчук Н.С.,

при секретарі - Іванову І.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. В.Михайлівка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим будинком, усунення перешкод у користуванні житловим будинком шляхом виселення, та за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_1, третя особа: державна нотаріальна контора Великомихайлівького району, про визнання свідоцтва про право на спадщину частково недійсним, визнання права власності на 2/3 частини житлового будинку, визначення порядку користування земельною ділянкою,-

в с т а н о в и в:

03 вересня 2013 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною вимогою до ОСОБА_2, ОСОБА_3, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим будинком, усунення перешкод у користуванні житловим будинком шляхом виселення, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що відповідно до витягу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності він є власником житлового будинку по АДРЕСА_1. Право власності на зазначений будинок зареєстровано за позивачем від 06 серпня 2013 року на підставі свідоцтва про право на спадщину від 06 серпня за заповітом ОСОБА_4, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1. У вказаному будинку зареєстровані та проживають відповідачі ОСОБА_2 та її син ОСОБА_3, відповідачі добровільно залишити належний позивачу будинок відмовляються, тому він звернувся до суду за захистом його прав та інтересів. Тому просить суд визнати ОСОБА_2, та ОСОБА_3, такими, що втратили право користування житловим будинком АДРЕСА_1; витребувати від ОСОБА_2, та ОСОБА_3 на його користь належний йому житловий будинок АДРЕСА_1; виселити ОСОБА_2, та ОСОБА_3, із житлового будинку АДРЕСА_1.

27 січня 2014 року ОСОБА_2, ОСОБА_3, звернулись до суду з позовною вимогою до ОСОБА_1, третя особа: державна нотаріальна контора Великомихайлівського району про визнання свідоцтва про право на спадщину частково недійсним, визнання права власності на 2/3 частини житлового будинку, визнання порядку користування земельною ділянкою, мотивуючи свої позовні вимоги, тим що 22 листопада 2005 року вони продали свій будинок по АДРЕСА_2 і перейшли жити в будинок батька ОСОБА_2 - ОСОБА_4, за адресою: АДРЕСА_1. 19 грудня 2005 року вони зареєструвались за даною адресою і проживають до сьогодні. З батьком ОСОБА_4 вони проживали однією сім'єю, вели спільне господарство, ремонтували будинок. За час спільного сімейного проживання і ведення господарства із батьком ОСОБА_4 вони капітально відремонтували житловий будинок , провели газ, добудували літню кухню за гроші, виручені від продажу будинку по АДРЕСА_2. ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 Після чого в нотаріальній конторі її повідомили, що батько залишив заповіт. І заповіт він склав на користь ОСОБА_1 , який має свій дім і квартиру і не брав участі в переобладнанні та перебудові житлового будинку і не допомагав померлому. Та скориставшись тимчасовою відсутністю позивачів, обманним шляхом заволодів довірою ОСОБА_4 і той склав заповіт на його користь, тому позивачі просять суд визнати свідоцтво про право на спадщину за заповітом від шостого серпня 2013 року, виданого Великомихайлівською державною нотаріальною конторою і зареєстрованому в реєстрі за №2-938 відповідачеві ОСОБА_1 частково недійсним; визнати за ОСОБА_2 та ОСОБА_3 право власності на 2/3 частини житлового будинку, розташованого по АДРЕСА_1; визначити порядок користування земельною ділянкою, яка знаходиться біля будинку АДРЕСА_1, відповідно до варіантів, запропонованих експертизою.

Ухвалою суду від 18 лютого 2014 року дані позови були об'єднані в одне провадження.

ОСОБА_2, в судовому засіданні свої позовні вимоги підтримала, посилаючись на факти, викладені в позовній заяві, її запереченнях та письмових поясненнях, просила суд їх задовольнити та визнати свідоцтво про право на спадщину за заповітом від шостого серпня 2013 року, виданого Великомихайлівською державною нотаріальною конторою і зареєстрованому в реєстрі за №2-938 відповідачеві ОСОБА_1 частково недійсним; визнати за нею та ОСОБА_3 право власності на 2/3 частини житлового будинку, розташованого по АДРЕСА_1; визначити порядок користування земельною ділянкою, яка знаходиться біля будинку АДРЕСА_1, відповідно до варіантів, запропонованих експертизою. Також в судовому засіданні ОСОБА_2 не підтримала своє клопотання про призначення судово-будівельної експертизи та відмовилась від її проведення, також пояснила суду, що вона є спадкоємцем першої черги після смерті її батька ОСОБА_4, в 2008 році вона змушена була поїхати з сином ОСОБА_3 до Російської Федерації, так як її батько ОСОБА_4 зловживав алкогольними напоями та виганяв їх з дому. Спочатку вона приїздила до батька раз у три місяці, але потім у неї не було можливості приїздити та повернутись в Україну, оскільки її син знаходився на стаціонарному лікуванні з опіками, а потім щодо ОСОБА_3 була порушена кримінальна справа та 22.12.2010 року у відношенні ОСОБА_3 був застосований запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд та 19 березня 2012 року був винесений вирок. Тому вони з сином ОСОБА_3 повернулись в Україну тільки після смерті батька ОСОБА_4 30.03.2012 року. В позовних вимогах ОСОБА_1 просила відмовити в повному обсязі.

ОСОБА_3, в судовому засіданні свої позовні вимоги підтримав, посилаючись на факти, викладені в позовній заяві, просив суд їх задовольнити та визнати свідоцтво про право на спадщину за заповітом від шостого серпня 2013 року, виданого Великомихайлівською державною нотаріальною конторою і зареєстрованому в реєстрі за №2-938 відповідачеві ОСОБА_1 частково недійсним; визнати за нею та ОСОБА_3 право власності на 2/3 частини житлового будинку, розташованого по АДРЕСА_1; визначити порядок користування земельною ділянкою, яка знаходиться біля будинку АДРЕСА_1, відповідно до варіантів, запропонованих експертизою. Також в судовому засіданні ОСОБА_3 не підтримав своє клопотання про призначення судово-будівельної експертизи та відмовився від її проведення, також пояснив суду, що він деякий час проживав з дідусем ОСОБА_4 Його дідусь зловживав спиртними напоями, виганяв його з дому. В 2008 році він з матір'ю змушені були поїхати до Російської Федерації, так як його дідусь ОСОБА_4 зловживав алкогольними напоями та виганяв їх з дому. Він знаходився на стаціонарному лікуванні з опіками, а потім щодо нього була порушена кримінальна справа та 22.12.2010 року у відношенні до нього був застосований запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд та 19 березня 2012 року був винесений вирок. Тому вони з матрі'ю повернулись в Україну тільки після смерті дідуся ОСОБА_4 30.03.2012 року. В позовних вимогах ОСОБА_1 просив відмовити в повному обсязі.

ОСОБА_1 в судовому засіданні свої позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив суд визнати ОСОБА_2, та ОСОБА_3, такими, що втратили право користування житловим будинком АДРЕСА_1; витребувати від ОСОБА_2, та ОСОБА_3 на його користь належний йому житловий будинок АДРЕСА_1; виселити ОСОБА_2, та ОСОБА_3, із житлового будинку АДРЕСА_1. В позовних вимогах ОСОБА_2 та ОСОБА_3 просив відмовити в повному обсязі.

Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_6 підтримав позовні вимоги ОСОБА_1, просив їх задовольнити, в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 та ОСОБА_3 просив відмовити в повному обсязі.

Представник третьої особи Великомихайлівської державної нотаріальної контори в судове засідання не з'явився.

Свідок ОСОБА_7 допитаний в судовому засіданні пояснив суду, що ОСОБА_2 є його племінницею. За життя ОСОБА_4 він постійно з ним спілкувався, та знає, що ОСОБА_2 запропонував своїй дочці ОСОБА_2 продати свій будинок, переїхати жити до нього та з виручений за будинок грошей розрахуватись з його співмешканкою, яка давала гроші на газифікацію будинку ОСОБА_4 ОСОБА_2 продала свій будинок, віддала батьку гроші, і той розрахувався за газ. ОСОБА_2 та ОСОБА_4 проживали однією сім'єю, вели спільне господарство. ОСОБА_2 будувала літню кухню, штукатурила, робила ремонти. В нього була грузова машина, він допомагав ОСОБА_2 привозити цемент з магазину, в магазині за цемент розраховувалась ОСОБА_2

Свідок ОСОБА_8 допитана в судовому засіданні пояснила суду, що ОСОБА_2 є її двоюрідною сестрою. За життя ОСОБА_4 вмовив ОСОБА_2, щоб вона продала свій будинок і розрахувалась з його співмешканкою за його будинок, оскільки коли він купляв будинок, то гроші давала його співмешканка, потім у них стали погані відносини і вона вимагала, щоб ОСОБА_4 повернув їй гроші. ОСОБА_2 продала свій будинок, переїхала жити до батька та перевезла до батька всі свої речі. З виручених за будинок грошей, віддала батьковій співмешканці у присутності свідка 800 доларів США. Покійний ОСОБА_4 зловживав спиртними напоями, виганяв з дому ОСОБА_2 та ОСОБА_3, тому вони змушені були поїхати в Російську Федерацію. До від'їзду ОСОБА_2 та ОСОБА_3 проживали з ОСОБА_4 однією сім'єю, вели спільне господарство, побудували літню кухню, ОСОБА_2 робила ремонти, штукатурила, садила сад, поралась на городі, оскільки у ОСОБА_4 була зламана рука і він не міг нічого робити. Також пояснила, що зі слів ОСОБА_1 знає, що ОСОБА_4 переписав на нього будинок, щоб ОСОБА_2 проживала в будинку, але не могла його продати.

Свідок ОСОБА_9 допитана в судовому засіданні пояснила суду, що вона знала ОСОБА_4 Вона постійно бачила ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в будинку АДРЕСА_1. За життя ОСОБА_4 казав, що дочка продала хату та перейшла до нього жити, що вони живуть разом. Також казав, що все залишиться дочці.

Свідок ОСОБА_10 допитана в судовому засіданні пояснила суду, що ОСОБА_4 був її двоюрідним братом. ОСОБА_4 приїхав з жінкою з м. Одеса, купили будинок в АДРЕСА_1. Потім посварились, вона поїхала, але їй необхідно було повернути гроші, які вона давала на купівлю будинку. ОСОБА_4 вмовив ОСОБА_2 продати свій будинок та розрахуватись з його боргами. Зі слів ОСОБА_4 вона знає, що ОСОБА_2 віддала його співмешканці 2000 доларів США. Також ОСОБА_2 коли переїжджала до батька, вона перевезла до нього всі свої речі, та в період проживання проживала з батьком вона будувала літню кухню, проводила ремонтні роботи, та вели з батьком спільне господарство.

Свідок ОСОБА_11 допитана в судовому засіданні пояснила суду, що вона в листопаді 2005 року купила у ОСОБА_2 її будинок по АДРЕСА_2, за 4500грн. Частину грошей вона заплатила ОСОБА_2 гривнями, а частину доларами. Кому вона передавала гроші - не пам'ятає, але батько ОСОБА_2 - ОСОБА_4 завжди приходив з дочкою, приймав активну участь в переговорах щодо продажу будинку та перераховував гроші.

Вислухавши пояснення ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_1, представника ОСОБА_1 - ОСОБА_6, свідків, вивчивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим будинком, усунення перешкод у користуванні житловим будинком шляхом виселення підлягає задоволенню, а в позові ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_1, третя особа: державна нотаріальна контора Великомихайлівського району, про визнання свідоцтва про право на спадщину частково недійсним, визнання права власності на 2/3 частини житлового будинку, визначення порядку користування земельною ділянкою, необхідно відмовити, з наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно договору купівлі-продажу домоволодіння від 04 травня 2001, серії АВР №429768, посвідченого державним нотаріусом Великомихайлівської державної нотаріальної контори Трофімовою С.О., зареєстрованому в реєстрі №869, ОСОБА_4 належало на праві приватної власності домоволодіння, розташоване за адресою: АДРЕСА_1. (а. с. 125-126)

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 22.11.2005 року продала належне їй домоволодіння, розташоване за адресою: АДРЕСА_2, що підтверджується договором купівлі-продажу домоволодіння від 22 листопада 2005 року, серії ВСЕ №667605, посвідченого державним нотаріусом Великомихайлівської державної нотаріальної контори Трофімовою С.О., зареєстрованому в реєстрі №1-1682. (а.с. 147)

Згідно довідки Роздільнянського управління експлуатації газового господарства ПАТ по газопостачанню та газифікації «Одесагаз» №275-ю від 27.05.2015 року, пуск газу до житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1, відбувся 30.12.2004 року. Договір про надання послуг з газопостачання за даною адресою (особовий рахунок №3005) на той час було укладено з ОСОБА_4, мешкало 2 особи.

В матеріалах справи наявна довідка селищної ради Великомихайлівського району Одеської області від 08.01.2013 року №22/02-16, згідно якої ОСОБА_2 та її син ОСОБА_3, зареєстровані за адресою АДРЕСА_1, де, в даний час і проживають. (а. с. 49)

Також в матеріалах справи наявна довідка ПАТ «Енергопостачальна компанія Одесаобленерго» від 16.01.2014 року, про те, що боргу за спожиту електроенергію на 16.01.2014 року, немає, та довідка Роздільнянського управління експлуатації газового господарства №3005 від 15.01.2014 року, про те, що на 01.01.2014 року заборгованості по оплаті природного газу немає. (а.с.50, 51)

Крім того, в матеріалах справи наявна довідка селищної ради Великомихайлівського району Одеської області від 14.01.2013 року №107/02-16, згідно якої за користування присадибною ділянкою за адресою АДРЕСА_1 за 2012 рік та 2013 рік сплачувала ОСОБА_2 (а. с. 52)

Право спільної сумісної власності регулюється статтею 368 ЦК України, за правилами частини першої якої спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Згідно із ч. 4 ст.368 ЦК України, майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Відповідно до ст. 175 Сімейного кодексу України, майно, набуте батьками і дітьми за рахунок їхньої спільної праці чи спільних коштів, належить їм на праві спільної сумісної власності.

Відповідно до вимог ст.3 СК України - членами сім'ї складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

Згідно ст.10 п.3 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, а суд згідно ст.11 п.1 ЦПК України, розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Відповідно до вимог ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачі обґрунтовували свій позов тим, що вони за час спільного сімейного проживання і ведення господарства з ОСОБА_4, капітально відремонтували житловий будинок, провели газ, обладнали газове опалення, добудували літню кухню розміром 8м.на 6м., та віддавали борги ОСОБА_4 за свої кошти, виручені від продажу свого будинку, а також за зароблені ними кошти, також віддавали борги за ОСОБА_4, тому вважають, що дане домоволодіння є спільною сумісною власністю сторін і вони мають право на 2/3 частини житлового будинку.

З матеріалів справи також вбачається, що крім показів свідків ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_10, ОСОБА_9, ОСОБА_11, які підтвердили доводи позивачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3, справа не містить доводів, що спірне майно, відповідно набуте батьками і дітьми за рахунок їхньої спільної праці чи спільних коштів.

Оскільки, як встановлено в судовому засіданні та підтверджено матеріалами справи, ОСОБА_4 придбав спірне домоволодіння 04 травня 2001 року, пуск газу до спірного домоволодіння відбувся 30.12.2004 року, а ОСОБА_2 продала належне їй домоволодіння, розташоване за адресою: АДРЕСА_2 22 листопада 2005 року та з того часу стали проживати з батьком у його будинку. Крім того, в судовому засіданні з пояснень ОСОБА_2 та ОСОБА_3, встановлено, що вони у 2008 році виїхали в Російську Федерацію, а повернулись - 30.03.2012 року, після смерті ОСОБА_4

Тому суд вважає, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не набули права спільної сумісної власності на домоволодіння, розташоване за адресою АДРЕСА_1.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в смт. Велика Михайлівка Великомихайлівського району Одеської області, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1, виданим 27 грудня 2011 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Великомихайлівського районного управління юстиції Одеської області (а. с. 143).

Також судом встановлено, що 01 лютого 2011 року державним нотаріусом Великомихайлівської державної нотаріальної контори Одеської області за №2-259, був зареєстрований заповіт ОСОБА_4, яким останній все його майно, що буде належати йому на день його смерті, де б воно не знаходилось і з чого б не складалось, а також все те, на що він за законом буде мати право, він заповідає ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2. (а. с. 145).

Рішенням Великомихайлівського районного суду Одеської області від 19 липня 2012 року ОСОБА_2 у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_1 про визнання заповіту недійсним, відмовлено в повному обсязі. (а. с. 7-8). Дане судове рішення було залишено без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 06 листопада 2012 року (а. с. 9). Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 квітня 2013 року, рішення Великомихайлівського районного суду Одеської області від 19 липня 2012 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 06 листопада 2012 року залишені без змін (а.с. 10)

Відповідно до ч. 3 ст.61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало чинності, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

З огляду на зазначене факт дійсності заповіту, складеного 01 лютого 2011 року, не підлягає доказуванню.

З матеріалів спадкової справи, відкритої після смерті ОСОБА_4 (а. с. 136, 137), вбачається, що із заявами про прийняття спадщини до нотаріальної контори звернулись ОСОБА_1 та ОСОБА_2. ОСОБА_3 з заявою до нотаріальної контори про прийняття спадщини не звертався.

На підставі заяви ОСОБА_1 про прийняття спадщини від 06.08.2013 року. (а.с.2 спадкової справи), 06 серпня 2013 року нотаріусом видано свідоцтво про право на спадщину, зареєстроване в реєстрі №2-938 (а.с. 146). Спадщина, на яку видано це свідоцтва складається з житлового будинку , житловою площею - 27,5 кв.м, загальною площею - 58,9 кв. м., позначений на плані літерою « А» та будівлі і споруди: сарай- «Б», вбиральня - « В» , артскважина - I, за АДРЕСА_1.

Відповідно до ст.1301 ЦК України, свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

Відповідно до п. 27 постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування»слідує, що відповідно до статті 1301 ЦК України, свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв'язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо.

Таким чином, зважаючи на вищевикладене, суд приходить до переконання про відсутність порушень прав позивачів, та відсутність правових підстав для задоволення позову ОСОБА_2, ОСОБА_3, до ОСОБА_1, третя особа: державна нотаріальна контора Великомихайлівського району про визнання свідоцтва про право на спадщину частково недійсним, визнання права власності на 2/3 частини житлового будинку, визнання порядку користування земельною ділянкою.

Що стосується позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим будинком, усунення перешкод у користуванні житловим будинком шляхом виселення, суд вважає за необхідне їх задовольнити.

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 вселились та були зареєстровані в спірному будинку за згодою спадкодавця ОСОБА_4 коли він був живий.

Відповідачі, хоч і зареєстровані в будинку, але не є членами сім'ї нинішнього власника житлового будинку ОСОБА_1, спільного господарства не ведуть, будинок потрібен власнику для задоволення потреб його сім'ї, обставини, які були підставою для вселення відповідачки в будинок відпали, тому на вимогу власника житла право користування будинком у відповідача припиняється.

Оплатного договору найма житла між сторонами також не укладено.

Проживання та реєстрації відповідачів в будинку здійснює перешкоди власнику житла в повній мірі реалізовувати своє право власності на майно, використовувати його за призначенням для забезпечення потреб власної сім'ї та розпорядитись будинком на власний розсуд.

Відповідно до частини першої ст. 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб.

Ст. 321 ЦК України встановлює непорушність права власності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно положень ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Ст. 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також ст. 405 ЦК України.

До членів сім'ї власника будинку закон відносить чоловіка (дружину) власника, їх дітей та батьків, а також інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство ( ст. 64 ЖК України).

Ст. 406 ЦК України встановлює, що сервітут, тобто право користування чужим майном, припиняється у разі припинення обставин, яка була підставою для встановлення сервітуту, а також може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до ч. 4,5 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій.

Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку про те, що право членів сім'ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім'ї якого вони є, цивільне законодавство не передбачає збереження права користування житлом за громадянами, які хоча і правомірно вселилися у спірний будинок, але не є членом сім ' ї власника або наймачем.

Тому суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим будинком, усунення перешкод у користуванні житловим будинком шляхом виселення, підлягають до задоволення.

Керуючись ст.10, 11, 209, 212, 214, 215 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим будинком, усунення перешкод у користуванні житловим будинком шляхом виселення - задовольнити.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_1, третя особа: державна нотаріальна контора Великомихайлівького району, про визнання свідоцтва про право на спадщину частково недійсним, визнання права власності на 2/3 частини житлового будинку, визначення порядку користування земельною ділянкою - відмовити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженку с. Юрківка Великомихайлівського району Одеської області, та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5, уродженця м.Одеса, такими, що втратили право користування житловим будинком АДРЕСА_1.

Виселити ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженку с. Юрківка Великомихайлівського району Одеської області, та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5, уродженця м.Одеса, з житлового будинку АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_2, ОСОБА_3, солідарно, на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 114 грн. 70 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення 10-ти денного строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: Н.С. Теренчук

Повний текст рішення виготовлено 26 червня 2015 року.

Суддя: Н.С. Теренчук