Справа № 203/2927/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

02 квітня 2015 року Кіровський районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді Маймур Ф.Ф.,

при секретарі Авраменко А.М.,

за участю: позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя,

ВСТАНОВИВ:

30 квітня 2014 року до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська звернувся позивач із вищевказаним позовом, в якому просив суд поділити спільне сумісне майно сторін квартиру АДРЕСА_1, визнавши, що вказана квартира належить обом сторонам на праві приватної власності по ? частині позивачу та відповідачу. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач послався на те, що сторони з 30 серпня 2003 року перебувають між собою у зареєстрованому шлюбі, під час якого 24 грудня 2010 року сторонами за договором купівлі продажу була придбана спірна квартира, оформлена на імя відповідача. Оскільки між сторонами відсутні будь-які домовленості щодо поділу майна, а шлюбний договір не укладався, відповідач не погодилась із пропозицією позивача виплатити йому компенсацією половини ринкової вартості спірної квартири, позивач просив суд його позов задовольнити. (а.с.2-3)

05 березня 2015 року цивільна справа за вказаною позовною заявою була прийнята до свого провадження суддею Маймур Ф.Ф. у відповідності до ст.11-1 ЦПК України (а.с.65).

В судовому засіданні позивач, його представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі з викладених вище підстав, вказавши, що між сторонами немає спору щодо поділу іншого майна, оскільки позивач не претендує на нього, окрім як на половину спірної квартири. Проти розгляду справи в заочному порядку сторона позивача не заперечувала.

Відповідач повторно в судове засідання не зявилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином (а.с.14, 39, 66, 72, 74-84), про причини своєї неявки суд не повідомила, заяв про розгляд справи за своєї відсутності не подавала, в звязку із чим суд вважає за можливе на підставі ст.ст.169, 224 ЦПК України здійснити розгляд даної цивільної справи в заочному порядку відповідно до Глави 8 Розділу ІІІ ЦПК України.

Вислухавши пояснення позивача, його представника та дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного висновку з таких підстав.

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

В судовому засіданні встановлено, що з 30 серпня 2003 року і станом на час ухвалення рішення у справі сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому відділом реєстрації актів громадянського стану Нікопольського міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис №584 (а.с.4).

24 грудня 2010 року між ОСОБА_4, як продавцем, та відповідачем ОСОБА_3, як покупцем, укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_5 за реєстровим №4339. Продаж здійснено за домовленістю сторін за суму в розмірі 67872 гривень. На підставі цього договору право приватної власності на вказану квартиру зареєстровано за відповідачем як за одноособовим власником квартири. (а.с.5, 25, 35)

Разом з тим, як вбачається з пояснень сторони позивача та не спростовується матеріалами справи, спірна квартира придбавалась за спільні кошти сторін. Крім того, дана обставина підтверджується також змістом положень п.10 згаданого вище договору купівлі-продажу, згідно якого такий договір у відповідності до вимог ст.65 СК України укладено відповідачем за нотаріально посвідченою письмовою згодою її чоловіка позивача, оскільки фактично відбулось розпорядження спільними коштами сторін. (а.с.5-зворот)

Правовідносини, які виникли між сторонами, врегульовані нормами СК України, ЦК України.

Так, відповідно до ст.18 СК України, ст.16 ЦК України кожен учасник сімейних відносин, який досяг чотирнадцяти років, має право на безпосереднє звернення до суду за захистом свого права або інтересу. Способом захисту сімейних прав та інтересів зокрема є встановлення правовідношення, визнання права, а також іншим способом, передбаченим законом.

Згідно ст.60 СК України, ст.368 ч.3 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Положеннями ст.61 СК України, ст.325 ЦК України визначено, що об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Нормою ст.63 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Положеннями ст.69 СК України передбачено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Згідно ст.70 СК України, ст.372 ЦК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до ст.71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

За змістом ст.ст.356, 357 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом.

Аналізуючи встановлені в судовому засіданні фактичні обставини в контексті викладених норм законодавства, суд приходить до висновку, що в судовому засіданні знайшли підтвердження заявлені позивачем факти перебування сторін між собою у зареєстрованому шлюбі, під час якого за спільні кошти сторін на імя відповідача на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу була придбана спірна квартира, що за відсутності між сторонами укладеного шлюбного договору та домовленості щодо розподілу спільного сумісного майна беззаперечно свідчить, що ця квартира є спільним сумісним майном сторін, як подружжя, не залежно від того, на імя кого з них зареєстроване право власності на цю квартиру в цілому. Розмір же часток сторін у праві власності на таке майно є рівним. За таких обставин, враховуючи відсутність вимог сторін щодо поділу спірної квартири в натурі, відсутність згоди на отримання одним із подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на спірну квартиру, приймаючи до уваги наявність між сторонами спору, предметом якого, зокрема, є належність спірної квартири на праві спільної сумісної власності обом сторонам, а не виключно на праві власності відповідачу, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог та необхідність їх задоволення шляхом визнання спірної квартири спільним сумісним майном подружжя із визначенням ідеальних часток сторін у праві спільної власності на нього в рівному розміру по ? кожному, а також шляхом визнання за позивачем права власності на його ідеальну частку в цьому майні без реального поділу квартири і залишенням її у спільній частковій власності сторін. Правова позиція суду щодо такого способу задоволення позову повністю узгоджується із положеннями п.25 постанови пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя».

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, враховуючи результат розгляду справи, суд, керуючись положеннями ст.88 ЦПК України, вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати по справі у вигляді сплаченого позивачем при зверненні до суду із позовом судового збору в розмірі 339,36 гривень (а.с.1).

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.18, 60, 61, 63, 69-71 СК України, ст.ст.16, 325, 356, 357, 368, 372 ЦК України, ст.ст.10, 11, 57-60, 64, 88, 169, 208, 209, 212-215, 218, 223 Главою 8 Розділу ІІІ ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Визнати квартиру АДРЕСА_1 спільним майном ОСОБА_1 та ОСОБА_3.

В порядку розподілу спільного майна подружжя визначити розмір часток ОСОБА_1 та ОСОБА_3 у праві спільної власності на квартиру АДРЕСА_1 по ? частині кожному.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на ? частину квартири АДРЕСА_1, право власності на яку було зареєстровано за ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу від 24 грудня 2010 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_5 за реєстровим №4339.

У рахунок відшкодування судових витрат по справі стягнути з ОСОБА_3 (ІПН НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_2) 339,36 гривень.

Заочне рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст.ст.223, 232 ЦПК України.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача про перегляд заочного рішення, яка може бути подана відповідачем протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Заочне рішення суду може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через суд першої інстанції шляхом подання протягом десяти днів з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя Ф.Ф. Маймур