Справа № 446/597/15 Головуючий у 1 інстанції: Костюк У.І.
Провадження № 22-ц/783/6863/15 Доповідач в 2-й інстанції: Тропак О. В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області

в складі: головуючого Тропак О.В.,

суддів: Приколоти Т.І., Федоришина А.В.,

за участю секретаря Іванової О.О.,

з участю: ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою позивача за первісним позовом ОСОБА_4 на рішення Кам»янка-Бузького районного суду Львівської області від 31 серпня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про поділ майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про визнання майна особистою приватною власністю, стягнення коштів, поділ майна та зобов»язання знятись з реєстрації,-

в с т а н о в и л а :

13 березня 2015 року ОСОБА_4 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_5 про поділ майна подружжя набутого під час перебування з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 15 жовтня 2002 року по 05 березня 2015 року, яким є автомобіль MERCEDES-BENZ C180, ДНЗ НОМЕР_2, 1996 року випуску, кузов № НОМЕР_1, який зареєстрований за ОСОБА_5. Зазначала, що вказний вище автомобіль є спільним майном подружжя, а тому входить до складу майна, що підлягає поділу між подружжям. Просила суд стягнути з ОСОБА_5 1/2 частини вартості спірного автомобіля.

09 червня 2015 року ОСОБА_5 подав до суду зустрічний позов, в якому просив визнати за ним право особистої приватної власності на автомобіль марки MERCEDES-BENZ C180, ДНЗ НОМЕР_2, 1996 року випуску, кузов № НОМЕР_1, а також стягнути з ОСОБА_4 1/2 частину спільно нажитого майна в розмірі 33 750 грн., 1/2 частину вартості комунальних послуг за період з січня 2012 року по травень 2015 року в розмірі 7 359 грн. 36 коп., зобов'язати ОСОБА_4 знятись з реєстрації місця проживання за адресою: АДРЕСА_1. Позовні вимоги обгрунтовував тим, що спірний автомобіль був придбаний виключно за кошти, які належали лише його батькові - ОСОБА_6, а точніше за кошти , які залишились після продажу батьківської квартири, частина коштів яких була витрачена на ремонт квартири по АДРЕСА_1, а за другу частину коштів був придбаний спірний автомобіль. За час його перебування в шлюбі з ОСОБА_4, остання працювала на роботі із мінімальною заробітною платою. 05 березня 2015 року, коли їхні шлюбні відносини були розірвані судом, ОСОБА_4 спільно з сином ОСОБА_7 таємно викрали частину майна із його помешкання на загальну суму 67 500 грн. Про що було повідомлено чергову частину Кам'янка-Бузького РВ УМВСУ у Львівській області, а 23 квітня 2015 року ним було подано письмову заяву про притягнення до кримінальної відповідальності та порушення кримінальної справи.

Рішенням Кам'янка-Бузького районного суду Львівської області від 31 серпня 2015 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про поділ майна подружжя та у задоволенні зустрічної позовної заяви ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про визнання майна особистою приватною власністю, стягнення коштів, поділ майна та зобов'язання знятись з реєстрації.

ОСОБА_4 подала апеляційну скаргу, вважає рішення у вищезазначенній частині незаконним та необгрунтованим, стверджує, що судом неправильно застосовані норми матеріального та процесуального права, не враховані всі обставини справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Просить скасувати рішення суду в частині відмови у задоволенні її позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення, яким задоволити її позовні вимоги, а саме стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 46 000 гривень, як вартість відчуженої 1/2 частини автомобіля MERCEDES-BENZ C 180, ДНЗ НОМЕР_2, 1996 року випуску № НОМЕР_1, оскільки судом було встановлено, що кошти в сумі 32 000 доларів США батько ОСОБА_5 дав подружжю ОСОБА_5, за які останні зробили ремонт квартири та придбали спірний автомобіль. Висновок про те, що автомобіль належить до особистої приватної власності ОСОБА_5 не відповідає дійсності, оскільки зазначений автомобіль був придбаний ними за час перебування у зареєстрованому шлюбі за спільні кошти подружжя. Додатково зазначає, що за весь час перебування у зареєстрованому шлюбі вона працювала, отримувала заробітну плату, на сина отримувала пенсію по втраті годувальника, її батьки надавали їм посильну допомогу, а також вона займалась домашніми справами, вела спільне господарство, тобто зробила вклад своєю працею у спільне майно подружжя.

Рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні зсустрічного позову ОСОБА_4 в апеляційному порядку не оскаржено.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників ОСОБА_4 на підтримання апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги з наступних мотивів.

Твердження апелянта про те, що судом першої інстанції зроблено, не відповідаючий дійсності, висновок про те, що автомобіль належить до особистої приватної власності ОСОБА_5, є помилковими, оскільки у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_8 про визнання за ним права особистої приватної власності на автомобіль марки MERCEDES-BENZ C180, ДНЗ НОМЕР_2, 1996 року випуску, кузов № НОМЕР_1, судом першої інстанції було відмовлено.

У відповідності до ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Показаннями свідка ОСОБА_6 , які у відповідності до ч.2 ст. 57 ЦПК України мають доказову силу, було встановлено, що спірний автомобіль було придбано не за спільні кошти подружжя, а за кошти надані ОСОБА_6

Згідно позиції , висловленої у Постанові Верховного суду від 02.10.2013 року у справі № 6-79цс13, на яку суд першої інстанції послався у оскарженому рішенні, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але і спільністю участі подружжя коштами або працею у набутті майна. Тобто, застосовуючи цю норму права (ст. 60 СК України) та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Відтак, доказами у справі було доведено , що спірний автомобіль було придбано під час перебування сторін у зареєстрованому шлюбі, водночас, ОСОБА_4 , іншими належними і допустимими доказами, не було доведено факту придбання спірного автомобіля за спільні кошти подружжя , отже ОСОБА_4 не було спростовано тієї обставини , що джерелом набуття права власності на спірний автомобіль були не спільні сумісні кошти чи спільна праця подружжя.

Вищезазначені обставини дають підстави для висновку про те, що спірний автомобіль не набув статусу спільного сумісного майна подружжя, і власником цього автомобіля , який був зареєстрований за ОСОБА_5, фактично був ОСОБА_6 за кошти якого і було придбано автомобіль.

У відповідності до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

З огляду на обставини справи в їх об»єктивній сукупності , колегія суддів дійшла висновку про те, що рішення суду першої інстанції в оскаржуваній його частині, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального прав, доводи апеляційної скарги законності і обґрунтованості оскаржуваного судового рішення не спростовують, тому апеляційну скаргу належить відхилити, оскаржуване рішення - залишити без змін.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 307, п. 1 ч. 1 ст. 314, ч. ч. 1, 2 ст. 315, ст. ст. 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу позивача за первісним позовом ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Кам»янка-Бузького районного суду Львівської області від 31 серпня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою апеляційного суду.

Головуючий Тропак О.В.

Судді Приколота Т.І.

Федоришин А.В.