пр. № 4-с/759/90/15
ун. № 759/8564/15-ц
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 серпня 2015 року Святошинський районний суд м. Києва в складі :

головуючого судді І.В.П»ятничук,

при секретарі Р.Г.Ковтун,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність Відділу державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції у м. Києві, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на бездіяльність Відділу державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції у м. Києві, яка полягала у не знятті арешту з всього майна останнього та просить зобов'язати ВДВС Святошинського РУЮ у м. Києві зняти арешт з усього майна, що йому належить, визнати бездіяльність ВДВС Святошинського РУЮ у м. Києві, що полягала у не знятті арешту з майна останнього та просить зобов'язати ВДВС Святошинського РУЮ у м. Києві зняти арешт з його майна за РНОКПП НОМЕР_1 який був накладений ВДВС Святошинського РУЮ м.Києва постановою від 05 липня 2012 р. про відкриття виконавчого провадження ВП № 33245210 по виконанню виконавчого листа №2-2461/11 від 05 вересня 2011 р.

У своїй скарзі ОСОБА_1 зазначив, що 20.05.2011 року рішенням Святошинського районного суду м. Києва задоволено позов КБ «Надра» до нього про стягнення заборгованості за кредитним договором.

На виконання даного рішення суду, 05.09.2011 р. видано виконавчий лист.

05 липня 2012 року ВДВС Святошинського РУЮ у м. Києві було відкрито виконавче провадження ВП №33245210 та було накладено арешт на все майно боржника в межах суми боргу ( 51986 грн. 26 коп.)

20 квітня 2015 року, ВДВС Святошинського РУЮ у м. Києві винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві на п.2 ч.1 ст.47 ЗУ «Про виконавче провадження», у зв'язку з відсутністю у боржника майна, на яке може бути звернуто стягнення.

Тобто, завершуючи виконавче провадження, ВДВС Святошинського РУЮ у м. Києві, при винесенні постанови від 20 квітня 2015 року про повернення виконавчого документа стягувачеві, не зняв арешт, накладений на його майно.

На теперішній час, хоча вищевказане виконавче провадження було фактично завершене 20 квітня 2015 року, виконавчі дії проводитись не будуть, а ВДВС Святошинського РУЮ у м. Києві не зняв арешт накладений на все майно боржника, чим по суті порушуються права скаржника на даний час та 1ого законні інтереси.

В судове засідання скаржник не з»явився, про час та місце розгляду скарги повідомлявся належним чином, надав суду заяву в якій підтримав вимоги скарги та просив її задовольнити, та розглянути скаргу в його відсутності, що суд з урахуванням думки учасників судового розгляду вважає за можливе.

Представник ВДВС Святошинського РУЮ у м. Києві заперечував проти задоволення вимог скарги та надав ксерокопії матеріалів виконавчого провадження.

Вислухавши пояснення представника Відділу ДВС Святошинського РУЮ у м. Києві, дослідивши матеріали скарги у їх сукупності та співставленні, суд дійшов до висновку про наявність законних підстав для задоволення вимог скарги, зважаючи на наступне.

Відповідно до ст.383 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

В ході розгляду скарги встановлено, що 20.05.2011 року рішенням Святошинського районного суду м. Києва задоволено позов КБ «Надра» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 51986 грн. 26 коп.

На виконання даного рішення суду, 05.09.2011 р. видано виконавчий лист.

05 липня 2012 року ВДВС Святошинського РУЮ у м. Києві було відкрито виконавче провадження ВП №33245210 та було накладено арешт на все майно боржника в межах суми боргу ( 51986 грн. 26 коп.)

20 квітня 2015 року, ВДВС Святошинського РУЮ у м. Києві винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві на п.2 ч.1 ст.47 ЗУ «Про виконавче провадження», у зв'язку з відсутністю у боржника майна, на яке може бути звернуто стягнення.

Отже, задовольняючи дану скаргу суд виходив з наступного.

Виходячи з роз'яснень п.1 Постанови №6 Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» від 07 лютого 2014 року, судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України,- і за її межами.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Крім того, пунктом 3 вищезазначеної Постанови роз'яснено, що при розгляді скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суди повинні врахувати, що Законом про виконавче провадження передбачено заборону на зловживання процесуальними правами під час здійснення виконавчого провадження. Так, державний виконавець зобов'язаний вживати передбачені Законом про виконавче провадження заходи примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (частина перша статті 11), а особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов'язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій (частина сьома статті 12).

Виходячи зі змісту ч.3 ст.19 Закону України «Про виконавче провадження», у разі винесення постанови про відкриття виконавчого провадження щодо виконання рішення про майнове стягнення стягувач має право просити державного виконавця накласти арешт на майно та кошти боржника та оголосити заборону на його відчуження.

Відповідно до ч.1 ст.27 Закону України «Про виконавче провадження», у разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення.

Виходчи зі змісту ст.50 Закону України «Про виконавче провадження», у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника. За заявою боржника державний виконавець видає йому додаткові копії постанови, зазначеної в частині другій цієї статті, для їх пред'явлення до органів, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження, для зняття арешту, накладеного на майно. У разі закінчення виконавчого провадження внаслідок офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури виконавчі документи можуть бути повторно пред'явлені до виконання у визначені статтею 22 цього Закону строки, якщо у зв'язку із припиненням провадження у справі про банкрутство вимоги, підтверджені такими документами, не були задоволені повністю або частково та не вважаються погашеними (списаними, прощеними) відповідно до Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом».

Згідно ст.60 Закону України «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника. Державний виконавець зобов'язаний зняти арешт з рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом. З майна боржника може бути знято арешт за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, якщо виявлено порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом. Копія постанови начальника відділу державної виконавчої служби про зняття арешту з майна боржника не пізніше наступного дня після її винесення надсилається сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту. У разі наявності письмового висновку експерта, суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв'язку із значним ступенем його зносу, пошкодженням або в разі якщо витрати, пов'язані із зверненням на таке майно стягнення, перевищують грошову суму, за яку воно може бути реалізовано, арешт з майна боржника може бути знято за постановою державного виконавця, що затверджується начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований. Копії постанови державного виконавця про зняття арешту з майна надсилаються не пізніше наступного робочого дня після її винесення сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту. У всіх інших випадках незавершеного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду. Зазначені у цій статті постанови можуть бути оскаржені сторонами в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно ч.2 ст.387 ЦПК України, у разі встановлення обгрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

Таким чином, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, проаналізувавши вимоги чинного законодавства України, суд дійшов до висновку, що при винесенні 20 квітня 2015 року державним виконавцем ВДВС Святошинського РУЮ у м. Києві Компанцем Р.В. постанови про повернення виконавчого документа №2-2461/11 виданого 05.09.2011 р. стягувачу на підставі п.2 ч.1 ст.47, ст.50 Закону України «Про виконавче провадження», у зв'язку з тим, що вжитими заходами державного виконавця встановлено відсутність майна у боржника, на яке може бути звернуто стягнення, дійсно не вирішено питання щодо зняття арешту з всього рухомого та нерухомого майна боржника накладеного відповідно до постанови про відкриття виконавчого провадження від 08.10.2010 р. тобто дійсно державним виконавцем не виконано вимоги ст.50 Закону України «Про виконавче провадження», якою чітко визначено, що «у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника», а тому вимоги скаржника про визнання бездіяльності ВДВС щодо не зняття арешту є обгрунтованими та підлягають задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись вимогами Закону України «Про виконавче провадження», роз'ясненнями Постанови №6 Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» від 07 лютого 2014 року, ст.ст. 208-210, 212-215, 292, 292, 383-387 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність Відділу державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції у м. Києві - задовольнити.

Визнати бездіяльність Відділу державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції у м. Києві щодо не зняття арешту зі всього майна ОСОБА_1 неправомірною.

Зобов»язати Відділ державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції у м. Києві зняти арешт з всього майна, що належить ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_1 який був накладений постановою Відділу державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції у м. Києві про відкриття виконавчого провадження ВП № 33245210 від 05 липня 2012 року, згідно виконавчого листа Святошинського районного суду м. києва №2-2461/11, виданого судом 05 вересня 2011 року.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду м. Києва через районний суд шляхом подання апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції протягом п'яти днів з дня її проголошення.

Суддя: