Справа №642/7077/15-ц
Провадження №2/642/2100/15
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.10.2015 року Ленінський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді Бондаренко В.В.,

за участю секретаря - Рижко О.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Харкова цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, третя особа - ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИВ:

До суду з позовом про стягнення заборгованості звернувся ОСОБА_1

У судовому засіданні позивач та його представник вказали, що 28 квітня 2015 року о 18 годині 15 хвилин ОСОБА_3, керуючи автомобілем НОМЕР_1, з напівпричепом BEWALU,державний номер НОМЕР_2 по Червоношкільній набережній на перехресті з вул. Вернадського у м. Харкові, перед початком зміни напрямку руху не впевнився в безпеці маневру внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем НОМЕР_3, під керуванням позивача, чим порушив п.10.1 Правил дорожнього руху України.

Згідно постанови Червонозаводського районного суду м. Харкова від 2 червня 2015 року ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

З урахуванням того, що транспортний засіб відповідача був застрахований ПрАТ СК «ПЗУ Україна» позивач звернувся за відшкодуванням до страховика. Страховою компанією було відшкодовано майнову шкоду в розмірі 50000 грн., що передбачено полісом обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АІ/7441838.

Для встановлення розміру заподіяної шкоди позивач провів оцінку пошкодженого транспортного засобу, яка була проведена фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4, який діяв на підставі сертифіката субєкта оціночної діяльності № 17235 від 28 листопада 2014 року.

Відповідно до вказаного звіту вартість відновлювального ремонту з урахуванням фізичного зносу складових частин складає 83177 грн. 47 коп.

Поліс, укладений відповідачем зі страховою компанією передбачає відшкодування шкоди, заподіяною майну третіх осіб у розмірі 50000 грн. (франшиза не передбачена).

Страхова компанія «ПЗУ Україна» виплатила кошти у розмірі 50000 грн., в якості відшкодування заподіяної шкоди від ДТП.

Залишок у розмірі 33177 грн. 47 коп. а також заподіяну моральну шкоду, яку позивач оцінив у розмірі 10000 грн. позивач просить стягнути з відповідача, як з власника транспортного засобу, який прийняв участь в дорожньо-транспортній пригоді і з урахуванням того, що водій ОСОБА_3 знаходився в трудових відносинах з відповідачем.

Відповідач ОСОБА_2 до судового засідання не зявився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином. До суду надав заперечення, де просив відмовити в задоволенні позову у повному обсязі.

Третя особа ОСОБА_3 у судовому засіданні просив суд відмовити в задоволенні позову та вказав, що дійсно 28 квітня 2015 року о 18 годині 15 хвилин він, керуючи автомобілем НОМЕР_1, з напівпричепом BEWALU,державний номер НОМЕР_2 по Червоношкільній набережній на перехресті з вул. Вернадського у м. Харкові, допустив зіткнення з автомобілем НОМЕР_3.

Відповідно до постанови Червонозаводського районного суду м. Харкова від 2 червня 2015 року він (ОСОБА_3А.) визнаний винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Стосовно розміру заподіяної шкоди не згоден, оскільки огляд транспортного засобу проводився без його участі та участі ОСОБА_2

Суд, вислухавши думку учасників процесу, які зявилися до судового засідання, перевіривши надані сторонами докази приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позову виходячи з наступного.

Судом встановлено і не оспорюється сторонами, що 28 квітня 2015 року о 18 годині 15 хвилин ОСОБА_3, керуючи автомобілем НОМЕР_1, з напівпричепом BEWALU,державний номер НОМЕР_2 по Червоношкільній набережній на перехресті з вул. Вернадського у м. Харкові, перед початком зміни напрямку руху не впевнився в безпеці маневру внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем НОМЕР_3, під керуванням позивача, чим порушив п.10.1 Правил дорожнього руху України.

Згідно постанови Червонозаводського районного суду м. Харкова від 2 червня 2015 року ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

З урахуванням того, що транспортний засіб відповідача був застрахований ПрАТ СК «ПЗУ Україна» позивач звернувся за відшкодуванням до страховика. Страховою компанією було відшкодовано майнову шкоду в розмірі 50000 грн., що передбачено полісом обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АІ/7441838.

Для встановлення розміру заподіяної шкоди позивач провів оцінку пошкодженого транспортного засобу, яка була проведена фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4, який діяв на підставі сертифіката субєкта оціночної діяльності № 17235 від 28 листопада 2014 року.

Відповідно до вказаного звіту вартість відновлювального ремонту з урахуванням фізичного зносу складових частин складає 83177 грн. 47 коп.

Поліс, укладений відповідачем зі страховою компанією передбачає відшкодування шкоди, заподіяною майну третіх осіб у розмірі 50000 грн. (франшиза не передбачена).

Страхова компанія «ПЗУ Україна» виплатила кошти у розмірі 50000 грн., в якості відшкодування заподіяної шкоди від ДТП.

Не відшкодованою залишилась сума у розмірі 33177 грн. 47 коп. яка по суті є предметом спору по справі разом з сумою в 10000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Суд критично відноситься до позиції відповідача про те, що третя особа по справі ОСОБА_3 не знаходився в трудових правовідношеннях з відповідачем по справі ОСОБА_2

Дійсно до суду наданий цивільно-правовий договір, укладений між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 та ОСОБА_3, але на думку суду вказаний договір являється прихованим трудовим договором, так як основним критерієм відмінності трудового договору від цивільно-правового договору є визначення: цивільно-правовий договір укладається задля досягнення результату праці, а трудовий регулює сам процес праці, крім того за трудовим договором обсяг виконуваної роботи визначається у вигляді професіє, спеціальності, кваліфікації чи посади, визначеної відповідно до класифікатора професій, а за цивільно-правовим договором обсяг виконуваної роботи визначається у вигляді конкретних фізичних величин, які підлягають вимірюванню та можуть бути відображені в акті їх приймання.

З урахуванням того, що ОСОБА_3 виконував обовязки водія і фактично працював на протязі певного часу декількох років приблизно по чотири місяці на рік в якості водія, про що він стверджував у судовому засіданні, суд приходить до висновку про наявність саме трудового договору з ОСОБА_3, який замасковано під цивільно-правовий договір.

Згідно з ч.2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №6 від 27 березня 1992 року №6 Джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати будь-яку

діяльність, здійснення якої створює підвищену імовірність заподіяння шкоди через неможливість контролю за нею людини, а також діяльність по використанню, транспортуванню, зберіганню предметів, речовин і інших об'єктів виробничого, господарського чи іншого призначення, які мають такі ж властивості. Майнова

відповідальність за шкоду, заподіяну діями таких джерел, має наставати як при цілеспрямованому їх використанні, так і при мимовільному прояву їх шкідливих властивостей (наприклад, у випадку заподіяння шкоди внаслідок мимовільного руху автомобіля).

Під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо).

Не вважається володільцем джерела підвищеної небезпеки і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки в силу трудових відносин з володільцем цього джерела (шофер, машиніст, оператор і т.ін.).

Таким чином суд приходить до висновку, що відповідальність за шкоду, заподіяну в результаті дорожньо-транспортної пригоди несе саме ОСОБА_2

Щодо заперечення відповідача про стягнення заподіяної шкоди на підставі того, що напівпричіп автомобіля, який також разом з автомобілем був обєктом дорожньо-транспортної пригоди був застрахований окремо від автомобіля у страховика ПрАТ СК «ПЗУ Україна» відповідно до страхового полісу №АІ/7441838 і в цій частині несе відповідальність страхова компанія, суд вважає, що ці посилання відповідача не ґрунтуються на Законі, оскільки відповідно до п.36.3 ЗУ «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» якщо дорожньо-транспортна пригода сталася за участю декількох транспортних засобів, що перебували у з'єднанні між собою (у

складі одного транспортного составу або під час буксирування із застосуванням жорсткого зчеплення чи з частковим навантаженням буксируваного транспортного засобу на платформу або на спеціальний опорний пристрій), виплата страхового відшкодування здійснюється страховиком, який уклав договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності щодо тягача, а в разі якщо цей

тягач незабезпечений, регламентна виплата здійснюється МТСБУ.

Стосовно стягнення моральної шкоди у розмірі 10000 грн., то суд в цій частині вважає за необхідне в задоволенні позову відмовити у звязку з тим, що зі сторони позивача та його представника не надано жодного доказу, який би свідчив про спричинення позивачу моральної шкоди.

Керуючись ст.ст.11,57,88 209, 214,215 ЦПК України, ст. 901,1166,1187 ЦК України, ЗУ «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»,суд,-

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 Анатолійвича до ОСОБА_2 (Фізична особа підприємець), третя особи ОСОБА_3 задовольнити частково.

В частині, щодо стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 відшкодування матеріальної шкоди, у розмірі 33 177 грн. 47 коп. (тридцять три тисячі сто сімдесят сім гривень 47 коп.) - задовольнити.

В частині, щодо стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 відшкодування моральної шкоди, у розмірі 10 000 грн. (десять тисяч гривень) відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення суду.

Суддя В.В.Бондаренко