РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №521/21800/14-ц

№ пр. 2/521/1518/15

23 червня 2015 року

Малиновський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Тополевої Ю.В.

за участю секретаря Борисової Ю.Є.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом виселення та вселення; та позовом третьої особи, що заявляє самостійні вимоги Публічного акціонерного товариства ОСОБА_3 Аваль в особі Одеської обласної дирекції АТ ОСОБА_3 Аваль до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу майнових прав недійсним та виселення з квартири, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 в останній редакції якого просив суд виселити останнього з квартири АДРЕСА_1 та вселити позивача в зазначену квартиру. Свої вимоги позивач мотивував тим, що він є власником вказаної квартири, що підтверджується договором купівлі-продажу від 22 лютого 2008 року. З моменту купівлі квартири в ній почав мешкати колишній друг, а нині знайомий, відповідач ОСОБА_2 На початку листопада 2014 року позивач звернувся до відповідача з письмовою вимогою про добровільне звільнення займаного приміщення в строк до 17 листопада 2014 року, однак відповідач відмовив йому.

Відповідач ОСОБА_2 в останнє судове засідання не зявився, однак був належним чином повідомлений про час розгляду справи. Як вбачається із поштового повідомлення за зазначеною ним у судовому засіданні адресою не мешкає більше одного місяця. Однак, в порушення ст. 77 ЦПК України ОСОБА_2 не повідомив суд про зміну місця проживання. В минулих судових засіданнях ОСОБА_2 позов ОСОБА_1 не визнав, надав заперечення, в яких вказав про те, що мешкає в квартирі правомірно на підставі договору купівлі-продажу майнових прав щодо цієї квартири, який був укладений ним та ОСОБА_1 22 лютого 2008 року.

До суду також звернувся ПАТ ОСОБА_3 Аваль в особі Одеської обласної дирекції АТ ОСОБА_3 Аваль з самостійним позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в якому просить визнати недійсним договір купівлі-продажу майнових прав, укладений 22 лютого 2008 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та виселити ОСОБА_2 з квартири. В обгрунтування позовних вимог зазначено, що ПАТ ОСОБА_3 Аваль, в особі начальника Північного відділення Одеської обласної дирекції ОСОБА_3 Аваль та відповідачем ОСОБА_1 22 лютого 2008 року було укладено Кредитний договір № 014/83361/74/88569, відповідно до умов якого ОСОБА_3 надав Позичальнику кредит в розмірі 120176 доларів США. Вказані кредитні кошти були надані для придбання Позичальником житла, а саме квартири № 49 по вул. Генерала Петрова, 74, корп. 2, що вбачається із п. 1.1. кредитного договору. В якості забезпечення зобовязань за кредитним договором Банком та Позичальником в цей же день, 22 лютого 2008 року було укладено Договір іпотеки, відповідно до умов якого Позичальник передав в іпотеку вказану квартиру. Оскільки банк, як Іпотекодержатель не надавав згоду на укладення спірного договору купівлі-продажу майнових прав, то такий договір має бути визнаний недійсним, а ОСОБА_2 виселений з квартири, яка є предметом іпотеки.

Представник ОСОБА_1 надав суду заяву, в якій власні позовні вимоги та позовні вимоги ПАТ ОСОБА_3 Аваль в особі Одеської обласної дирекції АТ ОСОБА_3 Аваль підтримав у повному обсязі, просив розглянути справу у його відсутності.

Представник ПАТ ОСОБА_3 Аваль в особі Одеської обласної дирекції АТ ОСОБА_3 Аваль надав суду заяву, в якій власні позовні вимоги та позовні вимоги ОСОБА_1 підтримав у повному обсязі, просив розглянути справу у його відсутності.

Дослідивши письмові докази по справі та вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 та ПАТ ОСОБА_3 Аваль в особі Одеської обласної дирекції АТ ОСОБА_3 Аваль підлягають задоволенню, зважаючи на такі обставини.

Судом встановлено, що ПАТ ОСОБА_3 Аваль, в особі начальника Північного відділення Одеської обласної дирекції ОСОБА_3 Аваль та відповідачем ОСОБА_1 22 лютого 2008 року було укладено Кредитний договір № 014/83361/74/88569, відповідно до умов якого ОСОБА_3 надав Позичальнику кредит в розмірі 120176 доларів США.

Кредитні кошти були надані для придбання Позичальником житла, а саме квартири № 49 по вул. Генерала Петрова, 74, корп. 2, що вбачається із п. 1.1. кредитного договору.

В якості забезпечення зобовязань за кредитним договором Банком та Позичальником в цей же день, 22 лютого 2008 року було укладено Договір іпотеки, відповідно до умов якого Позичальник передав в іпотеку належну йому квартиру № 49 по вул. Генерала Петрова, 74, корп. 2.

Відповідно до ст. 9 Закону України Про іпотеку Іпотекодавець має право виключно на підставі згоди Іпотекодержателя відчужувати предмет іпотеки, передавати предмет іпотеки в оренду, користування.

Згідно п. 3.3.5. Договору іпотеки Іпотекодавець зобовязаний не відчужувати предмет іпотеки у будь-який спосіб та не обтяжувати його зобовязаннями з боку третіх осіб (зокрема, не передавати його в оренду, найом, не передавати в наступну заставу, тощо), не видавати довіреності на користування та/або розпорядження Предметом іпотеки, а також не виступати поручителем за третіх осіб без отримання попередньої письмової згоди на це від Іпотекодержателя.

Разом з тим, ОСОБА_1 22 лютого 2008 року уклав з відповідачем ОСОБА_2 договір купівлі-продажу майнових прав, згідно якому обєктом купівлі-продажу є квартира № 49 по вул. Генерала Петрова, 74, корп. 2.

Як вбачається із п. 4.1. договору купілві-продажу майнових прав ОСОБА_1 надав право відповідачу ОСОБА_2 мешкати у вказаній квартирі, проводити будь-які ремонтні роботи, виконувати інші дії повязані з експлуатацією квартири, яка є предметом іпотеки.

Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 12 Закону України Про іпотеку правочин щодо відчуження іпотекодавцем переданого в іпотеку майна або його передачі в наступну іпотеку, спільну діяльність, лізинг, оренду чи користування без згоди іпотекодержателя є недійсним.

Відповідно до ч. 2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Суд погоджується з твердженням представника ПАТ ОСОБА_3 Аваль в особі Одеської обласної дирекції АТ ОСОБА_3 Аваль про те, що оскільки спірний договір купівлі-продажу майнових прав має ознаки змішаного договору, то його необхідно визнати недійсним.

За таких обставин, оскільки договір купівлі-продажу майнових прав від 22 лютого 2008 року щодо квартири яка є предметом іпотеки був укладений ОСОБА_1 та ОСОБА_2 без дозволу Іпотекодержателя, то такий договір має бути визнаний недійсним.

Як зазначив ОСОБА_2 в своїх запереченнях підставою його мешкання в зазначеній квартирі був саме договір купівлі-продажу майнових прав від 22.02.2008 року. Будь-які інші підстави законного мешкання ОСОБА_2 в зазначеній квартирі матеріали цивільної справи не містять.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 та ч. 1 ст. 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном і він реалізовує їх на власний розсуд.

Згідно із ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Частиною 1 ст. 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів зокрема можуть бути припинення дії, яка порушує право, примусове виконання обов'язку, або іншим способом.

Таким чином, враховуючи, що законним власником квартири є ОСОБА_1, а Іпотекодержателем квартири є ПАТ ОСОБА_3 Аваль мешкання ОСОБА_2 в квартирі без їх згоди порушує права та законні інтереси як власника, так і Іпотекодержателя.

З огляду на зазначене, позовні вимоги про виселення ОСОБА_2 з квартири АДРЕСА_2 та вселення в зазначену квартиру ОСОБА_1 є обгрунтованими та такими, що належить задовольнити.

Судові витрати суд розподіляє відповідно до ст. 88 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 16, 203, 215, 316, 317, 321 ЦК України, ст. ст. 9, 12 Закону України Про іпотеку, ст. ст. 10, 11, 60, 212-215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом виселення та вселення задовольнити.

Усунути ОСОБА_1 перешкоди у здійсненні права власності на квартиру АДРЕСА_3, шляхом виселення ОСОБА_2 з квартири АДРЕСА_4.

Вселити ОСОБА_1 в квартиру АДРЕСА_4.

Позов Публічного акціонерного товариства ОСОБА_3 Аваль в особі Одеської обласної дирекції АТ ОСОБА_3 Аваль до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу майнових прав недійсним та виселення з квартири задовольнити.

Визнати договір купівлі-продажу майнових прав від 22 лютого 2008 року, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 недійсним.

Виселити ОСОБА_2 з квартири АДРЕСА_4.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства ОСОБА_3 Аваль в особі Одеської обласної дирекції АТ ОСОБА_3 Аваль судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий Ю.В. Тополева