Справа № 742/2810/15-ц Провадження № 22-ц/795/1908/2015 Категорія - цивільнаГоловуючий у I інстанції - Бездідько В. М. Доповідач - Шарапова О. Л.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 листопада 2015 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіШарапової О.Л.
суддів:Литвиненко І.В., Острянського В.І.
при секретарі:Нечасному О.Л.
за участю:ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Прилуцького міськрайонного суду від 28 серпня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 про усунення перешкод у здійсненні права власності та виселення з житлового приміщення,-

в с т а н о в и в:

В липні 2015 року ОСОБА_6 звернулася до суду з позовом, в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просила усунути перешкоди в користуванні належним їй на праві приватної власності житловим будинком за адресою: АДРЕСА_1 шляхом виселення ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 з даного житлового будинку без надання іншого жилого приміщення та заборони ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 перебувати в будинку та на присадибній земельній ділянці.

Позовні вимоги мотивовані тим, що рішенням Прилуцького міськрайонного суду від 03 липня 2015 року за нею в порядку спадкування за законом визнано право власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1. Відповідачі ніколи не були членами її родини та без відповідних правових підстав вселилися в належний їй на праві власності житловий будинок, а тому підлягають виселенню. Для запобігання можливості порушення її прав в майбутньому слід заборонити відповідачам перебувати в садибі за адресою : АДРЕСА_1.

Рішенням Прилуцького міськрайонного суду від 28 серпня 2015 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Доводи апеляційної скарги полягають в тому, що рішення суду є незаконним. Апелянт посилається на те, що відповідачі ОСОБА_8 та ОСОБА_9 самоправно зайняли належне їй домогосподарство. Апелянт вказує на те, що між нею та ОСОБА_7 була усна домовленість лише на користування спірним домоволодінням для обробки присадибної земельної ділянки, що і стало підставою для написання розписки у травні 2013 року. Апелянт зазначає, що між нею та відповідачами не укладався договір найму жилого приміщення. Апелянт посилається на те, що в ході розгляду справи ОСОБА_7 підтвердила, що до житлового будинку ніколи не вселялася, а тому і розписка не відіграє жодного доказового значення в позиції відповідачів ОСОБА_8 і ОСОБА_9 Апелянт вказує на те, що висновок суду першої інстанції про отримання нею завдатку в рахунок майбутнього укладення договору купівлі-продажу житлового будинку не підтверджений належними доказами по справі. Апелянт зазначає, що на момент написання розписки в травні 2013 року її майнові права на житловий будинок не були належним чином оформлені, право власності на спірний будинок виникло у нею в липні 2015 року, а договір найму жилого приміщення може укладатися лише з власником житла. Апелянт зазначає, що місцем реєстрації відповідачів є жиле приміщення по вул. Незалежності 50 в с. Обичів, що також вказує на відсутність її згоди на вселення відповідачів до житлового будинку по АДРЕСА_1.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасника судового розгляду, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Встановлено, що рішенням Прилуцького міськрайонного суду від 03 липня 2015 року за ОСОБА_6 в порядку спадкування за законом визнано право власності на житловий будинок з надвірними спорудами за адресою: АДРЕСА_1; 20 липня 2015 року проведена державна реєстрація права власності на вказане домоволодіння.

17 травня 2013 року дана розписка, відповідно до якої ОСОБА_6 отримала від ОСОБА_7 грошові кошти в сумі 8200 грн. за будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1; іншу частину коштів у розмірі 8200 грн. ОСОБА_7 зобов'язувалась передати після оформлення будинку.

Згідно з довідками виконкому Обичівської сільської ради № 228 від 04 серпня 2015 року та № 295 від 08 жовтня 2015 року за адресою : АДРЕСА_1 фактично мешкають ОСОБА_8, ОСОБА_9, малолітня ОСОБА_10 та малолітня ОСОБА_11

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку, що між сторонами склалися відносини найму жилого приміщення, в матеріалах справи відсутні докази того, що позивач за три місяці повідомляла відповідачів про розірвання договору найму, відповідачем надано письмові докази про внесення завдатку в рахунок майбутнього укладення договору купівлі-продажу даного житлового будинку.

Проте, з таким висновком не погоджується апеляційний суд, виходячи з наступного.

В ході розгляду справи не оспорювалось, що відповідачі не є членами сім»ї позивачки.

Відповідно до ст.. 811 ЦК України договір найму житла укладається у письмовій формі.

За змістом ч.1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

За змістом ч.2 ст. 158 ЖК України договір найму жилого приміщення повинен містити вказівку про предмет договору, строк договору, права та обов»язки наймодавця і наймача та інші умови найму.

В матеріалах справи відсутні будь-які докази , які б підтверджували, що між позивачкою та ОСОБА_8, ОСОБА_9 був укладений договір найму житлового будинку по АДРЕСА_1.

Довідка виконавчого комітету Обичівської сільської ради № 213 від 21 липня 2015 року про проведення ОСОБА_8 ремонтних робіт в житловому будинку по АДРЕСА_1, довідка виконавчого комітету Обичівської сільської ради № 228 від 04 серпня 2015 року про вселення ОСОБА_8, ОСОБА_9 та малолітніх дітей до вказаного житлового будинку за згодою позивачки, розписка від 17 травня 2013 року про отримання позивачкою від ОСОБА_7 грошових коштів в сумі 8200 грн. не є належними і допустимими доказами на підтвердження укладання між позивачкою та ОСОБА_8, ОСОБА_9 договору найму житла.

Враховуючи вищезазначене, апеляційний суд приходить до висновку, що відповідачі ОСОБА_8 та ОСОБА_9 без відповідних правових підстав проживають в житловому будинку по АДРЕСА_1, а тому підлягають виселенню з даного житлового будинку без надання іншого жилого приміщення.

В своїх запереченнях на позов відповідач ОСОБА_7 зазначала, що в житловий будинок по АДРЕСА_1 вона ніколи не вселялась та ніколи в ньому не проживала ( а.с. 11). Дані обставини не заперечувала і позивачка в своїй апеляційній скарзі ( а.с. 56). Згідно з довідками виконкому Обичівської сільської ради № 228 від 04 серпня 2015 року та № 295 від 08 жовтня 2015 року за адресою : АДРЕСА_1 фактично мешкають ОСОБА_8, ОСОБА_9, малолітня ОСОБА_10 та малолітня ОСОБА_11

За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку, що позивачкою не надано доказів того, що відповідачка ОСОБА_7 проживає в житловому будинку по АДРЕСА_1, а тому у задоволенні позовних вимог про виселення ОСОБА_7 з даного жилого приміщення слід відмовити.

Не підлягають задоволенню і позовні вимоги в частині заборони ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 перебувати в будинку та на присадибній земельній ділянці по АДРЕСА_1, оскільки в ході розгляду справи позивачкою не надано будь-яких доказів того, що в майбутньому відповідачі будуть вчиняти дії, спрямовані на порушення її права власності, і такі твердження позивачки є припущеннями, на яких не може ґрунтуватися судове рішення.

З урахуванням приписів ст.. 88 ЦПК України на користь позивачки з відповідачів ОСОБА_8 та ОСОБА_9 слід стягнути у відшкодування судових витрат по 255 грн. 78 коп. з кожного ( 243.6 грн. за розгляд справи в суді першої інстанції та 267.96 коп. за розгляд справи в апеляційній інстанції).

Керуючись ст. 391 ЦК України ст.ст. 303, 307, п.4 ч.1 ст. 309, 313, 316, 317 ЦПК України, апеляційний суд, -

В И Р І Ш И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 - задовольнити частково.

Рішення Прилуцького міськрайонного суду від 28 серпня 2015 року -скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_6 - задовольнити частково.

Виселити ОСОБА_8 та ОСОБА_9 з житлового будинку за адресою : АДРЕСА_1, без надання іншого жилого приміщення.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_6 з ОСОБА_8 та ОСОБА_9 у відшкодування судових витрат по 255 грн. 78 коп. з кожного.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:Судді: