АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/6193/15 Справа № 201/7649/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Свистунова О.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати по цивільним справам Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого Свистунової О.В.

суддів Міхеєвої В.Ю., Ремеза В.А.,

за участю секретаря Видюкової Ю.С.,

розглянула у відкритому судовому засіданні у місті Дніпропетровську цивільну справу

за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк»

на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 11 листопада 2014 року

у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» про розірвання договору, стягнення суми депозитного вкладу, грошових коштів і моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А :

У червні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовом до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення суми депозитного вкладу, грошових коштів і моральної шкоди. Відповідно до вимог чинного законодавства від сплати судового збору звільнений.

В ході розгляду справи позовні вимоги неодноразово уточнювались.

Позовні вимоги у останній редакції від 24 липня 2014 року позивач підтримав у повному обсязі.

Підставою для звернення до суду із зазначеними вимогами позивач визначив ті обставини, що 20 травня 2009 року між ним та Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», найменування змінено на Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» на підставі заміни Свідоцтва про державну реєстрацію юридичної особи від 18.12.2009 року, було укладено договір банківського вкладу «Активні гроші» № 6700 EUR. Згідно до умов договору позивач вніс в касу банку 95000 євро, що підтверджено квитанцією, строком до запитання і повного виконання договору, за користування коштами позивача згідно до умов цього договору, при його укладенні, було встановлено 5% відсотків річних. Укладений договір певний час виконувався, та частину коштів було знято позивачем особисто з рахунку, а саме 49 000 євро.

Однак, у подальшому, відносно позивача і його коштів у цьому банку було скоєно злочин, була порушена кримінальна справа і вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 28 березня 2014 року за цей злочин було засуджено працівників банку і стягнуто з них незаконно зняті кошти позивача. Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 29 травня 2014 року вказаний вирок було змінено, у тому числі в чатині цивільного позову вирок в цій частині (стягнення коштів на користь позивача) було скасовано і справу передано для розгляду цього питання в порядку цивільного судочинства.

Крім того, позивач звертався до відповідача з вимогою повернути його грошові кошти за вказаним вкладом, однак, відповідачем було відмовлено, чим порушено права позивача, у добровільному порядку спір не вирішено, а тому позивач був змушений звернутись з позовом до суду.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 11 листопада 2014 року позовні вимоги задоволені частково.

Розірвано договір банківського вкладу «Активні гроші» № 6700 EUR від 20 травня 2009 року, укладений між позивачем ОСОБА_2 та Публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк». Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» на користь ОСОБА_2 суму залишку вкладу 774200 грн. (еквівалент 49000 євро) і 196775 грн. 09 коп. (еквівалент 12454.12 євро) відсотки за вкладом, а всього 970975 грн. 09 коп. У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» про стягнення моральної шкоди відмовлено. Вирішено питання щодо судових витрат.

У апеляційній скарзі Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» посилається на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні судового рішення, у зв'язку з чим, ставить питання про його скасування та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову у повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 квітня 2015 року було скасовано рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 25 грудня 2014 року у вказаній справі, а справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. Вказаною ухвалою було визначено, що суд апеляційної інстанції, у зв»язку з неповним з»ясуванням обставин справи, не встановленням фактичних обставин справи, які мають значення для правильного вирішення справи, допустив неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи.

Так, при новому розгляді апеляційної скарги судом апеляційної інстанції встановлено, що 20 травня 2009 року між ОСОБА_2 та Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» на підставі заміни Свідоцтва про державну реєстрацію юридичної особи від 18.12.2009 року, було укладено договір банківського вкладу «Активні гроші» № 6700 EUR строком - до запитання, до повного виконання договору на умовах сплати 5 % річних за користування банком грошовими коштами позивача. Внесення цієї суми до каси ПАТ «УкрСиббанк» підтверджується квитанцією.

У період дії Договору ОСОБА_2 зняв 49 000 євро, проте, у серпні 2009 року він дізнався, що решта грошових коштів на його рахунку відсутня.

Вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 28 березня 2014 року ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_3 притягнуто до криміналі відповідальності. Під час розгляду кримінальної справи було встановлено, що у період з 12 червня 2009 року по 07 жовтня 2009 року ці особи, шляхом розтрати заволоділи коштами у розмірі 39 750 Євро, що належали ОСОБА_2 та знаходились у ПАТ «УкрСиббанк».

Крім того, 11 серпня 2009 року ОСОБА_4, ОСОБА_5 та невстановлена досудовим слідством особа заволоділи коштами ОСОБА_2 у роз 10 тис. Євро, що зберігалися у банку на його рахунку № 6700 EUR.

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 29 травня 2014 року вказаний вирок у частині призначення покарання змінено, а в частині вирішення цивільного позову скасовано і справу передано для розгляду в порядку цивільного судочинства. В іншій частині вирок суду залишено без змін.

Вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, чи постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою (частина 4 статті 61 ЦПК України).

З огляду на те, що незаконними діями службових осіб ПАТ «УкрСиббанк» і ОСОБА_3 позивачу заподіяно майнову та моральну шкоду, ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом про стягнення збитків.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення, суд першої інстанції визнав, що позивачу незаконними діями було завдано майнову шкоду, та стягнув її розмір з ПАТ «УкрСиббанк». Разом із тим, суд відмовив у частині позовних вимог щодо компенсації моральної шкоди.

Відповідно до частини першої статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобовязується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

З огляду на закріплене в ЦК України та інших нормативно-правових актах визначення договору банківського вкладу, - банківський вклад (депозит) це кошти в готівковій або безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку, які підлягають виплаті вкладнику відповідно до законів України та умов договору (стаття 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність»).

Договір банківського вкладу є реальним, оплатним договором і вважається укладеним з моменту прийняття банком від вкладника або третьої особи на користь вкладника грошової суми (вкладу).

Положення статті 1059 ЦК України врегульовує питання форми банківського вкладу та наслідки недодержання письмової форми договору.

За змістом статті 1059 ЦК України договір банківського вкладу укладається у письмовій формі.

Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

У разі недодержання письмової форми договору банківського вкладу цей договір є нікчемним.

Відповідно до положень Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року № 492 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17 грудня 2003 року за № 1172/8493, банки відкривають своїм клієнтам за договором банківського вкладу вкладні (депозитні) рахунки (пункт 1.8. Інструкції); договір банківського рахунку укладається в письмовій формі; один примірник договору зберігається в банку, а другий - банк зобовязаний надати клієнту під підпис (пункт 1.9. Інструкції); письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту; у договорі банківського вкладу, зокрема, зазначаються: вид банківського вкладу, сума, що вноситься або перераховується на вкладний (депозитний) рахунок, строк зберігання коштів (за строковим вкладом), розмір і порядок сплати процентів або доходу в іншій формі, умови перегляду їх розміру, відповідальність сторін, умови дострокового розірвання договору тощо (пункт 1.10. Інструкції).

Пункт 10.1. Інструкції передбачає порядок відкриття вкладних (депозитних) рахунків фізичним особам. Зокрема, після предявлення фізичною особою необхідних документів уповноважений працівник банку ідентифікує цю фізичну особу, після чого між банком і фізичною особою укладається в письмовій формі договір банківського вкладу; після укладення договору банківського вкладу фізична особа вносить або перераховує з іншого власного рахунку кошти на вкладний (депозитний) рахунок, після чого на підтвердження укладення договору банківського вкладу і внесення грошових коштів на вказаний рахунок банк видає фізичній особі ощадну книжку або інший документ, що її замінює і який видається згідно з внутрішніми положеннями банку.

Аналіз зазначених норм матеріального права дозволяє дійти висновку про те, що письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошових сум підтверджується договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки.

Відповідачем у справі не заперечувався факт укладання з позивачем договору банківського вкладу, а тому, зазначений факт є доведеним.

Зобов'язання із заподіяння шкоди - це правовідношення, у силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування заподіяної шкоди, а інша сторона (боржник) зобов'язана відшкодувати заподіяну шкоду в повному розмірі (статті 509, 1166 ЦК України).

В ході розгляду справи позивач змінив підстави позову та вважав, що саме відповідачем у справі було порушено умови договору, що був укладений між сторонами.

Суд першої інстанції вірно дійшов висновку про укладення сторонами договору строкового вкладу, тобто наявність між сторонами договірних відносин та необхідне застосування норм матеріального права, що визначають цивільно-правову відповідальність за порушення договірних зобов'язань, тобто положення ст..ст. 1058-1060 ЦК України. Однак, безпідставно вважав, що на користь позивача підлягають стягненню завдані збитки і на підставі статті 1172 ЦК України, хоча одночасне застосування вказаних норм матеріального права не відповідає вимогам закону і не ґрунтується на доказах, наявних у матеріалах справи.

Відповідно до частини 2 статті 11 ЦК України однією з підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, а отже, підставою цивільно-правової відповідальності як обов'язку відшкодувати шкоду є заподіяння майнової шкоди.

Зобов'язання із заподіяння шкоди - це правовідношення, у силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування заподіяної шкоди, а інша сторона (боржник) зобов'язана відшкодувати заподіяну шкоду в повному розмір (статті 509, 1166 ЦК України). Загальні положення про відшкодування заподіяної майнової шкоди закріплені в нормах ст.1066 ЦК України.

Таким чином, аналіз положень статей 1166 та 1172 ЦК України дозволяє дійти висновку про те, що покладення на особу передбаченої статтею 1172 ЦК України відповідальності, яка застосовується в деліктних правовідносинах, виключає одночасне застосування норм матеріального права, які передбачають відповідальність за порушення договірних зобовязань, зокрема статей 1058-1060 ЦК України. Тобто, посилання суду першої інстанції на положення ст.. 1172 ЦК України у мотивувальній частині рішення суду, що оскаржується, є зайвим.

Задовольняючи позовні вимоги в частині розірвання договору банківського вкладу, суд першої інстанції правильно виходив із того, що відповідачем були істотно порушені умови договору. Так, відповідно до ч.2 ст. 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом; істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Матеріалами справи підтверджено, що банком не виконана умова договору про повне та своєчасне повернення суми вкладу і нарахованих відсотків, а тому, рішення суду у цій частині є вірним, а посилання банку у апеляційній скарзі на ті обставини, що позивач не звертався до банку із заявою про закриття рахунку чи розірвання договору, що свідчить про відсутність спору, - не є підставою для скасування рішення суду, оскільки, факт істотного порушення умов договору відповідачем знайшов своє підтвердження у судовому засіданні.

Крім того, задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення суми банківського вкладу у розмірі 49000 євро, що складає 774200 грн., а також, стягуючи з відповідача 196775 грн. 09 коп. (еквівалент 12454.12 євро) - відсотки за вкладом з відповідача, суд першої інстанції правильно виходив із того, що саме відповідачем порушено умови договору, внаслідок яких позивач втратив свої кошти, а тому, саме відповідач повинен нести відповідальність за спричинену шкоду.

Доводи апеляційної скарги про те, що спочатку відповідачами по справі були ОСОБА_3, ОСОБА_4 і ОСОБА_5, а потім відповідач уточнив свої позовні вимоги і став вимагати повернення коштів банком, - не являються підставою для скасування рішення суду, оскільки позивач скористався своїми правами, передбаченими ст. 31 ЦПК України.

Посилання апелянта на те, що суд у рішенні посилався не лише на ст. 1172 ЦК України, а і на ст. 526, 1058, 1060, 1053 ЦК України, - не являється підставою для скасування рішення суду, оскільки вказане порушення не призвело до неправильного вирішення спору.

Оскільки, позивачем рішення суду не оскаржується, тому у частині відмови у стягненні моральної шкоди рішення суду апеляційним судом не переглядається.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків у рішенні суду першої інстанції, протирічать вимогам законодавства, яке регулює спірні правовідносини, матеріалам справи, зводяться до переоцінки доказів по справі.

Порушень матеріального чи процесуального закону, які б могли призвести до скасування або зміни рішення суду, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Враховуючи викладене та конкретні обставини справи, судове рішення відповідає вимогам норм матеріального і процесуального права і тому, колегія апеляційного суду вважає, що згідно до ст. 308 ЦПК України правових підстав для скасування рішення не має, а тому, доводи апеляційної скарги підлягають відхиленню, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін з виключенням з мотивувальної частини рішення посилання на ст. 1172 ЦК України.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» - відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 11 листопада 2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і протягом двадцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді