Справа № 159/3167/15-ц
Провадження № 2/159/899/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Ковель 14 вересня 2015 року Ковельський міськрайонний суд Волинської області

в складі головуючого - судді Панасюка С.Л.,

за участю секретаря Віндюк Н.І.

позивача за первісним позовом ОСОБА_1

відповідача за первісним позовом ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Ковелі справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання угоди недійсною і такою, що не була укладена,

в с т а н о в и в :

Вимоги за первісним позовом обґрунтовані тим, що ОСОБА_2 у вересні 2013 року позичила у ОСОБА_1 5300 доларів США, зобов'язалася повернути борг до 01 липня 2014 року, однак, повернула частинами лише 780 доларів, а решту не повернула. Позивач, зменшивши розмір позовних вимог, просить стягнути з відповідача суму в гривнях, якій відповідають 4520 доларів США за курсом НБУ на момент розгляду справи, а також судові витрати. У зустрічному позові просить відмовити.

Відповідач за первісним позовом вказані вимоги не визнала, заперечивши їх тим, що грошей у ОСОБА_1 не позичала взагалі, розписку написала під примусом останнього. Їй належить автомобіль, право користування яким вона надала сину. Як пояснив син, автомобіль був переданий ним ОСОБА_1 в оренду. Час йшов, автомобіль залишався у ОСОБА_1 і вона вирішила забрати автомобіль. Взявши з собою сина та чоловіка, вона поїхала у листопаді 2013 року до ОСОБА_1 і пред'явила тому вимогу повернути автомобіль, який в цей час стояв у його подвір'ї. У відповідь ОСОБА_1 заявив, що син йому винен гроші і він не поверне автомобіль, поки не буде повернутий борг. Виник конфлікт, у ході якого ОСОБА_1 погрожував спалити автомобіль, взявши до рук каністру. Під впливом такої погрози вона, під диктовку ОСОБА_1, написала розписку і тоді той віддав автомобіль. Далі, частинами, повертала борг за розпискою (один раз 400 доларів, інші рази - по 200) аж поки повернута сума не сягнула 1100 доларів. Далі повертати борг відмовилась, оскільки ще раніше ОСОБА_1 казав їй, що син йому винен 1100 доларів. Просить у первісному позові відмовити та задовольнити зустрічний позов, визнавши договір позики грошей недійсним і таким, що не був укладений.

Згідно ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

ОСОБА_1 подав докази, які підтверджують існування боргу та те, що борг не повернутий, а саме, розписку ОСОБА_2 про позичені нею 5300 доларів США з зобов'язанням повернути борг до 01 липня 2014 року.

Згідно ст.1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.

Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини.

ОСОБА_2 не довела того, що гроші насправді не були нею одержані від ОСОБА_1, а розписка написана нею під впливом насильства.

Саме по собі звернення до правоохоронних органів з вимогою провести розслідування обставин написання розписки, яке мало місце вже після звернення позикодавця до суду за примусовим стягненням боргу і через півтора роки після написання розписки, таких обставин не доводить. Пояснення ОСОБА_2, що своєчасному зверненню до правоохоронних органів завадило те, що ОСОБА_1 має впливових знайомих у Камінь-Каширському райвідділі міліції є відверто непереконливим, оскільки ОСОБА_2 мала змогу звернутись у інший підрозділ міліції або ж до органу прокуратури. До того ж, ОСОБА_2 не тільки не звернулась до правоохоронних органів з заявою про примушування її до написання розписки без переданих за нею грошей, але й, за її власним визнанням, повертала борг за цією розпискою без усякого примусу зі сторони ОСОБА_1 протягом тривалого часу, частинами, за вільним погодженням часу і місця передачі грошей. Така її поведінка може свідчити лише про те, що гроші насправді були позичені і ОСОБА_2 відчувала зобов'язання їх повертати і ніяк не може свідчити про безгрошовість позики та примус зі сторони ОСОБА_1

Заперечення ОСОБА_2, що безпосередньо у ОСОБА_1 вона грошей не брала, а повертала вона борг сина, не звільняє її від обов'язку повернути борг за виданою нею розпискою.

Згідно ст.ст.520, 521 ЦК України боржник у зобов'язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора, якщо інше не передбачено законом.

Форма правочину щодо заміни боржника у зобов'язанні визначається відповідно до положень статті 513 цього Кодексу, тобто у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання.

Навіть якщо ОСОБА_1 передавав позичені гроші не ОСОБА_2, а її сину, залишивши у себе автомобіль як гарантію повернення боргу, то ОСОБА_2, видавши ОСОБА_1 розписку і забравши автомобіль, фактично перевела на себе борг сина зі згоди кредитора - ОСОБА_1 Згаданою розпискою підтверджений як сам борг, так і його переведення на іншого боржника. До того ж, розписка писалася і автомобіль забирався у присутності ймовірного первинного боржника - сина ОСОБА_2 Далі, ОСОБА_2 вела себе як особа, яка взялася повертати чужий борг, за її ж власним визнанням.

Тобто, навіть за версією події, яку виклала ОСОБА_2, вона, в силу закону, зобов'язана повернути борг ОСОБА_1 і його вимоги обґрунтовані.

ОСОБА_1, не зважаючи на відсутність у ОСОБА_2 його розписок про повернення частини боргу, усе ж визнав його повернення у сумі 780 доларів, зменшивши розмір позовних вимог. ОСОБА_2 не довела, що вона повернула ОСОБА_1 1100 доларів, а не 780.

4520 доларам США за курсом НБУ на момент розгляду справи відповідають 98077 грн. 92 коп., які і слід стягнути з ОСОБА_2

ОСОБА_2 не довела, що зобов'язання повернути борг, який просить стягнути ОСОБА_1, у неї не виникло, не довела існування обставин, які могли б стати підставою для визнання договору позики грошей недійсним або ж визнання його неукладеним, а тому, у її зустрічному позові слід відмовити повністю.

Керуючись ст.ст.10, 60, 61, 209, 213, 214, 215, 223, 224, 233 ЦПК України, на підставі ст.ст.513, 520, 521, 526, ч.1 ст.1049 ЦК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 98077 (дев'яносто вісім тисяч сімдесят сім) гривень 92 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави судові витрати в сумі 980 (дев'ятсот вісімдесят) гривень 77 коп.

В позові ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання угоди недійсною і такою, що не була укладена, відмовити повністю.

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Волинської області через Ковельський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення, - протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

ГОЛОВУЮЧИЙ ПАНАСЮК С.Л.