АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 596/464/15-ц Головуючий у 1-й інстанції Римар Г.М.
Провадження № 22-ц/789/1055/15 Доповідач - Щавурська Н.Б.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 серпня 2015 р. Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Щавурської Н.Б.

суддів - Гурзель І. В., Фащевська Н. Є.,

при секретарі - Дмитрів О.М.

з участю сторін - позивача ОСОБА_1

розглянула у відкритому судовому засіданні в м.Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Гусятинського районного суду від 25 червня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров'я внаслідок злочину,-

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2015 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої ушкодженням здоровя внаслідок злочину. В обгрунтування позовних вимог посилався на те, що внаслідок заподіяння йому відповідачем середньої тяжкості тілесного ушкодження у вигляді перелому пальця, він затратив кошти на лікування, купуючи необхідні медичні препарати; кошти на проїзд від місця його проживання до Гусятинського районного суду, де розглядалися, як кримінальна справа відносно ОСОБА_2 за ст.122 ч.1 КК України, у якій його (ОСОБА_1 визнано потерпілим), так і дана цивільна справа, а також зазнав моральних страждань, що полягали у фізичному болю, якого він зазнав у звязку з ушкодженням здоровя. Всього просив стягнути з відповідача в його користь 531 грн. 15 коп. матеріальної шкоди та 2000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Гусятинського районного суду від 25.06.2015 року вказаний позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 576 грн. 18 коп. матеріальної шкоди, 2000 грн. на відшкодування моральної шкоди, завданих злочином та судовий збір в розмірі 487 грн. 20 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати вказане рішення, вважаючи його незаконним, необґрунтованим і таким, що не відповідає нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи та ухвалити нове, яким у позові відмовити.

У судове засідання апелянт ОСОБА_2, будучи належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи, не зявився, що у відповідності до ч.2 ст.305 ЦПК України не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Позивач ОСОБА_1 відносно апеляційної скарги заперечив, просив її відхилити. Рішення вважає ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права на підставі поданих суду доказів, висновки суду відповідають фактичним обставинам справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, заслухавши пояснення позивача, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного.

Задовольняючи позов, суд виходив з наявності вини відповідача, підтвердженої вироком суду, у заподіянні позивачу тілесного ушкодження , й у звязку з цим наявності правових підстав для відшкодування матеріальної шкоди, яка включає витрати на придбання ліків та проїзних документів, необхідних позивачу для прибуття до суду під час розгляду як цивільної так і кримінальної справ, а також наявності правових підстав для відшкодування моральної шкоди, повязаної з фізичним болем, що зазнав позивач внаслідок отриманого тілесного ушкодження та зміною у звязку з цим звичного способу життя.

З такими висновками районного суду колегія суддів повністю погодитись не може, виходячи з наступних міркувань.

Судом встановлено, що 30 квітня 2014 року близько 07 год. 30 хвилин по вул.Чайковського, що у с.Яблунів Гусятинського району між місцевими жителями ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_5 на грунті особистих неприязних відносин виникла словесна суперечка, в ході якої ОСОБА_2 умисно наніс ОСОБА_1 удар в область кисті правої руки, чим спричинив останньому середнього ступеня тяжкості тілесне ушкодження у вигляді закритого перелому основної фаланги першого пальця правої кисті.

За умисне заподіяння позивачу тілесного ушкодження середнього ступеня тяжкості при вищезгаданих обставинах ОСОБА_2 вироком Гусятинського районного суду від 10.11.2014 року засуджено за ч.1 ст.122 КК України (а.с.23-24).

З матеріалів справи також вбачається, що у звязку з отриманим тілесним ушкодженням ОСОБА_1 згідно призначення лікаря придбавалися медичні препарати (а.с.5-7).

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Як розяснив Пленум Верховного Суду України у п.2 своєї постанови № 6 від 27 березня 1992 року з наступними змінами та доповненнями, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було внаслідок джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

Згідно вимог ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

У відповідності до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Як розяснив Пленум Верховного Суду України у п.9 своєї постанови № 4 від 31 березня 1995 р. з наступними змінами і доповненнями " Про судову практику в справах про відшкодування моральної ( немайнової) шкоди" розмір відшкодування такої шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховується стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Встановивши, що ОСОБА_2 був засуджений за нанесення ОСОБА_1 тілесних ушкоджень у вигляді перелому пальця, суд першої інстанції, на думку колегії суддів, прийшов до вірного висновку про наявність правових підстав для відшкодування спричиненої позивачу матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок вчинення злочину.

Разом з тим, визначаючи розмір відшкодування матеріальної шкоди в сумі 576, 18 грн., суд першої інстанції, на думку колегії суддів, не звернув уваги на те, що не всі медичні препарати, чеки на придбання яких долучені позивачем до матеріалів справи, призначалися потерпілому лікарем у звязку з отриманим тілесним ушкодженням, а також необгрунтовано включив до вказаних витрат підтверджені документально витрати за проїзд, які відносяться до судових витрат у справі, і не можуть вважатися матеріальною шкодою, заподіяною внаслідок злочину в розумінні ст.1166 ЦК України.

З врахуванням наявних у справі належних і допустимих доказів на підтвердження заподіяної позивачу відповідачем матеріальної шкоди внаслідок злочину, колегія суддів частково погоджується з висновками суду першої інстанції про необхідність стягнення з відповідача в користь позивача витрат для придбання ліків на загальну суму 226, 95 грн., а зокрема: згідно фіскального чека від 30.04.2014 року, який підтверджує придбання бинтів, вати, необхідних для накладення гіпсової повязки та аналгіну для зняття больового синдрому на суму 19 грн. 25 коп. (а.с.7); згідно фіскального чека від 07.05.2014 року в частині придбання фастум-гелю вартістю 39 грн. 70 коп., призначеного для лікування 30.04.2014 року лікарем-травматологом відповідно до записів в амбулаторній картці ОСОБА_1 (а.с.6-7); згідно товарного чека від 21.05.2014 року, що підтверджує придбання позивачем озокериту, морської солі, ліотон-гелю, фастум-гелю та мазі живокосту на загальну суму 168 грн. з врахуванням призначеного 21.05.2014 року лікарем-травматологом лікування, про що є відповідні записи в амбулаторній картці позивача (а.с.6 на звор., а.с.7).

При цьому, витрати на придбання ОСОБА_1 левоміцитину на суму 5 грн. 20 коп. згідно фіскального чеку від 07.05.2014 року (а.с.76), необхідність лікування яким перелому в позивача матеріалами справи необгрунтована, оскільки відповідні дані про призначення вказаного медичного препарату лікарем-спеціалістом в матеріалах справи відсутні, на думку колегії суддів, не підлягають стягненню з відповідача.

Крім цього, відповідно до ст.2 Закону України Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг розрахунковий документ документ встановленої форми та змісту (касовий чек, товарний чек, розрахункова квитанція, проїзний документ тощо), що підтверджує факт продажу (повернення) товарів, надання послуг, отримання (повернення) коштів, купівлі-продажу іноземної валюти, надрукований у випадках, передбачених цим Законом, і зареєстрований у встановленому порядку реєстратором розрахункових операцій або вручну. А згідно з Положенням про форму та зміст розрахункових документів, затвердженим Наказом ДПА України № 614 від 01.12.2000 року розрахунковими документами також є фіскальний касовий чек на товари, фіскальний касовий чек видачі коштів, розрахункова квитанція, квитки на транспорт, білети державних лотерей, квитанції на послуги підприємств поштового звязку, спрощена розрахункова квитанція, розрахункові документи для залізничного транспорту. Також, відповідно до Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління Національного банку України № 637 від 15.12.2004 року для оформлення касових операцій (розрахунків) надходжень готівки до каси застосовуються касові документи (касові ордери, та відомості на виплату грошей, розрахункові документи, квитанції програмно-технічних комплексів самообслуговування, відомості закупівлі сільськогосподарської продукції, інші прибуткові (прибуткові касові ордери та квитанції до них) та видаткові касові документи).

У звязку з наведеним, такими, що не підлягають стягненню з відповідача в користь позивача є й вартість медичних препаратів на суму 163 грн., зазначених у накладній від 30.04.2014 року, оскільки, сама по собі накладна за відсутності у позивача відповідного розрахункового документа, незважаючи, що вказані препарати призначені лікарем, не може вважатися підтвердженням факту придбання ліків, а відтак належним і допустимим доказом на підтвердження відповідних затрат.

Документально обгрунтованими й такими, що підлягають стягненню з відповідача в користь позивача є також витрати останнього, повязані з викликом до Гусятинського районного суду для розгляду даної справи на загальну суму 143 грн. 11 коп. (а.с.54, 57), що складаються з вартості квитків для проїзду в рейсовому автобусі від місця проживання позивача (с.Яблунів) до Гусятинського районного суду (смт.Гусятин) та у зворотньому напрямку, придбані ним у дні проведення судових засідань як безпосередньо у водія (в звязку з відсутністю автостанції в с.Яблунів) так і на автостанції в смт.Гусятин. Разом з тим, вказані витрати в силу вимог п.3 ч.3 ст.79, 88 ЦПК України стягуються з відповідача в користь позивача як судові витрати і в жодному випадку не є матеріальною шкодою в розумінні ст.1166 ЦК України, як помилково вважав суд першої інстанції.

При цьому витрати за проїзд, здійснені позивачем 23.06.2015 року в сумі 40 грн. 67 коп. (а.с.57), на думку колегії суддів, стягненню з відповідача не підлягають, оскільки не зважаючи на наявність у позивача відповідних документів про здійснення таких витрат, у матеріалах справи відсутні дані про явку його в судове засідання вказаного числа. Натомість, з довідки Гусятинського районного суду від 23.06.2015 року, наявної в матеріалах справи, вбачається, що у судове засідання сторони не зявилися, у звязку з чим фіксування такого звукозаписуючими пристроями не здійснювалось (а.с.56).

Також, безпідставними, на думку колегії суддів, є вимоги позивача в частині стягнення в даній справі з відповідача витрат, повязаних з проїздом до суду при розгляді кримінальної справи відносно ОСОБА_2, у якій ОСОБА_1 був потерпілим, оскільки відшкодування таких витрат передбачено в іншому порядку, зокрема кримінально-процесуальним законом у відповідності до ст.122, 124 КПК України, що вирішується при розгляді кримінальної справи.

У відповідності доп.3 ч.1 ст.307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право змінити рішення.

У відповідності до ч.1 ст.309 Цивільного процесуального кодексу України підставами для скасування апеляційним судом рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, невірне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

З врахуванням вищенаведеного, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача в користь позивача матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок злочину підлягають до часткового задоволення, а рішення Гусятинського районного суду в частині визначення розміру таких витрат підлягає зміні.

Висновки суду першої інстанції в частині наявності правових підстав для відшкодування позивачу моральної шкоди, розмір якої визначений судом в сумі 2000 грн., як такі що зроблені з врахуванням норм матеріального та процесуального права, на підставі наявних у справі доказів про заподіяння ОСОБА_1 моральних страждань, повязаних з фізичним болем, якого він зазнав, порушенням звичного способу життя в звязку з отриманим переломом, сумнівів у колегії суддів не викликають. А тому рішення суду в частині відшкодування моральної шкоди слід залишити без змін.

Доводи апеляційної скарги про недоведеність позовних вимог у звязку з відсутністю у позивача листка призначень чи рецептів лікаря на медичні препарати, необхідні для лікування, колегія суддів вважає безпідставними, як такі що спростовуються наявними у справі доказами, а саме записами лікаря- травматолога про призначення відповідного лікування в амбулаторній картці хворого від 30.04.2014року та 21.05.2014 року (а.с.5).

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 в частині невідповідності визначеного судом першої інстанції розміру компенсації вартості моральної шкоди, заподіяної позивачу, як такі, що необгрунтовані, на увагу колегії суддів не заслуговують.

Керуючись ст.ст.10 ч.3, 58, 59, 60, 305 ч.2, 307 ч.1 п.3; 309 ч.1 п.2, 3, 4; 313; 314 ч.2, 316 ч.1; 317 ч.1; 319 ч.1; 324 ч.1 п.1; 325 ч.1 Цивільного процесуального кодексу України, ст.ст.23, 1166, 1167 Цивільного кодексу України, колегія суддів,-

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Гусятинського районного суду від 25 червня 2015 року частково змінити, виклавши резолютивну частину щодо стягнення матеріальної шкоди і судових витрат в наступній редакції: Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої злочином, задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 матеріалаьну шкоду, завдану злочином в розмірі 226 (двісті двадцять шість) грн. 95 коп. та судові витрати в розмірі 143 (сто сорок три) грн. 11 коп.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Суддя апеляційного суду Тернопільської області ОСОБА_6