Справа № 136/1100/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

"17" серпня 2015 р. м. Липовець

Липовецький районний суд Вінницької області

в складі: головуючого - судді Кривенка Д. Т.

за участю секретаря Марчук Н.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Липовець цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду із вищевказаним позовом до відповідача, підставність якого обґрунтувала тим, що 22 жовтня 1995 року вони із відповідачем ОСОБА_2 уклали шлюб у виконкомі Щасливської сільської ради Липовецького району Вінницької області. Від цього шлюбу вони мають дочку, яка на даний час є вже повнолітньою. Підставністю для розірвання шлюбу позивач вважає те, що відповідач зловживає спиртними напоями, у звязку із чим між ними виникали непорозуміння, сварки та скандали, що призвели до нестерпності подальшого сумісного проживання. Крім цього, позивач вказує у позові на різницю у їх характерах, що також ускладнювало взаємопорозуміння між ними як подружжям. Ураховуючи наведене, позивач вважає, що збереження шлюбу суперечить її інтересам, а відтак і інтересам сімї, так як їх спроби примиритись позитивних результатів не дали.

В судовому засідання позивач вимоги позовної заяви підтримала у повному обсязі, просила суд позов задовольнити, зазначивши, що примирення між ними як подружжям є недоцільним, так як сімя розпалась, а її збереження буде формальним. Також позивач просила суд залишити їй для подальшого іменування прізвище набуте нею, у звязку із реєстрацією шлюбу.

Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив суд надати їм строк на примирення, мотивуючи тим, що вони прожили у шлюбі багато років, а тому розривати шлюб немає ніякого сенсу, тому й відмовлявся припинити шлюб через органи ДРАЦСу.

Суд, вивчивши матеріали справи, повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Зі змісту ст. 3 СК України вбачається, що сім'я є первинним та основним осередком суспільства та створюється на підставі шлюбу. Сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

Відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім'ї за свою поведінку в ній (ч.ч.1, 3 ст.55 СК України).

Згідно з ч.ч. 3,4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу і може мати наслідки, встановлені законом.

Відповідно до ст. 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, що доведено свідоцтвом про укладення шлюбу (а.с.5). Спільна донька подружжя від цього шлюбу вже повнолітня, однак вирішувати питання через органи ДРАЦСу відповідач відмовлявся.

Суд враховує, що сім'я є добровільним союзом двох людей, примушування подружжя до збереження шлюбу є неприпустимим.

Судом зясовано, що між сторонами втрачено почуття любові, поваги та взаємопідтримки, тобто відсутні ознаки сімї, тому суд прийшов до висновку про те, що сім'я розпалась, шлюб існує формально, відтак збереження шлюбу буде суперечити інтересам сторін, що має істотне значення.

Також підлягає до задоволення вимога позивача про залишення їй для подальшого іменування прізвища набутого у звязку із реєстрацією шлюбу, оскільки це відповідає положенням ст.113 СК України.

Відповідно до ст. 88 ч. 1 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені нею та документально підтверджені судові витрати.

На підставі ст.3, 24, 56, 104, 105, 110, 112, 113 СК України, керуючись ст.ст.10, 11, , 158, 169, 174, 213-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Розірвати шлюб між ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_2 (дошлюбне прізвище Корватко) ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, який був зареєстрований 22 жовтня 1995 року виконкомом Щасливської сільської ради Липовецького району Вінницької області, актовий запис №5.

Після розірвання шлюбу позивачеві надалі іменуватися прізвищем „Ткаченко.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у вигляді судового збору в сумі 243 (двісті сорок три) гривні 60 коп.

Рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили направити до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: ОСОБА_4