АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
Справа № 686/869/15-ц
Провадження № 22-ц/792/1702/15
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2015 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

апеляційного суду Хмельницької області

у складі: головуючого судді Купельського А.В.,

суддів: Спірідонової Т.В., Фанди В.П.,

при секретарі: Лапку Ю.В.

з участю: апелянтів ОСОБА_1, ОСОБА_2, їх представника ОСОБА_3, представника позивача ОСОБА_4, відповідача ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційними скаргами представника ОСОБА_1, ОСОБА_2 - ОСОБА_3 та публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» на рішення Хмельницького міськрайонного суду від 13 липня 2015 року, по справі за позовом публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» про розірвання кредитного договору,

в с т а н о в и л а :

У січні 2015 року, ПАТ «Альфа-Банк» звертаючись до суду з вказаним позовом, зазначав, що 17.04.2008 року між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір на суму 49000 дол. США. Тоді ж, в забезпечення виконання зобовязань, між банком, ОСОБА_2 та ОСОБА_5 було укладено договори поруки. 25.05.2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» був укладений договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитними договорами. 15.06.2012 року між ПАТ «Дельта Банк» та ПАТ «Альфа-Банк» був укладений договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитними договорами. Позивач вказує, що банк свої зобовязання по наданню коштів виконав. Відповідач зобовязання з погашення кредиту належним чином не виконав, в результаті чого виникла заборгованість.

У звязку з цим, позивач просив суд стягнути заборгованість в розмірі 736261,16 грн..

ОСОБА_1 подав зустрічну позовну заяву, в якій просив розірвати ____________________________________________________________________

Головуючий у першій інстанції: ОСОБА_6 Категорія:19,27

Доповідач: Купельський А.В.

кредитний договір з дати винесення рішення по справі. Мотивував позов зміною умов, збільшенням вартості долару.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 13 липня 2015 року позов ПАТ «Альфа Банк» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором у розмірі 716917,73 грн., за відсотками 18421,53 грн., пені - 921,90 грн. та судовий збір у розмірі 3654 грн..

В решті позовних вимог відмовлено.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням в частині відмови в задоволенні позову про розірвання кредитного договору, представник ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - ОСОБА_3, в апеляційній скарзі просить його скасувати та ухвалити нове, яким їх позов задоволити.

Вважає, що рішення в цій частині є незаконним та необґрунтованим.

Посилається на те, що судом не враховано, що в порушення вимог закону України «Про захист прав споживачів», Банк не надав ОСОБА_1 інформацію про умови кредитування в повному обсязі.

Апелянти вказують, що при прийнятті рішення, суд взагалі не мотивував відмову та не спростував доводи позивача щодо неможливості сплачувати ним кредит у звязку з фінансовою кризою.

Також, апелянт зазначає, що в кредитному договорі не передбачено, що валютні ризики несе виключно позичальник.

Крім того, апелянт звертає увагу, що заробітну плату отримує у гривнях, для виконання зобовязань купує іноземну валюту за значно завищеним курсом, що ставить у скрутне становище його та сімю.

ПАТ «Альфа банк» в апеляційній скарзі просив частково скасувати вказане рішення, ухвалити нове, яким їх позов задоволити повністю.

Вважає, що рішення в частині припинення поруки є незаконним та необґрунтованим, неповно з'ясовані обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовані норми матеріального та процесуального права.

Апелянт зазначає, що суд не прийняв до уваги, що поручителі дали згоду на підняття відсоткової ставки підписання додаткових договорів поруки, а також тим обставинам, що договори про внесення змін передбачали сплату ануїтетних платежів в зменшеному розмірі.

Заслухавши доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом встановлено, і це підтверджується матеріалами справи, що 17 квітня 2008 року між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №2202/0408/71-012 та отримано останнім кредит у розмірі 49000 дол. США на строк з 17 квітня 2008 року по 17 квітня 2038 року із сплатою 12,5 процентів за користування кредитом, згідно умов договору (а. с. 5-7, 21).

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_5 є поручителями за виконання ОСОБА_1 зобовязання за кредитним договором, згідно договорів поруки від 17 квітня 2008 року (а. с. 24, 28).

5 жовтня 2009 року між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_1 укладено договір про внесення змін та доповнень №1 до кредитного договору, згідно умов якого кредитний договір було викладено у новій редакції (а. с. 181).

Зокрема, сторони внесли зміни щодо порядку погашення заборгованості за кредитним договором, змінивши з 10 листопада 2009 року розмір щомісячного ануїтетного платежу (п.3.1.1), а також запровадили новий вид відповідальності позичальника за невиконання передбачених договором обовязків у виді збільшення відсоткової ставки за користування кредитом (п.8.4., 8.5. договору від 05.10.2009 року).

Повторно, 6 жовтня 2009 року між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_1 укладено договір про внесення змін та доповнень №2 до кредитного договору за яким було змінено процентну ставку за користування кредитом, а саме: 7% річних за період з 07 жовтня 2009 року по 09 вересня 2010 року, 10 % річних з 10 вересня 2010 року по 09 вересня 2011 ріку, 13,73 % річних з 10 вересня 2011 року по 17 квітня 2038 року (а. с. 8-9).

У п.2 даного договору встановлено нові суми обовязкових платежів, які підлягають сплаті Позичальником.

13 квітня 2012 року між ПАТ «Сведбанк», ОСОБА_5 та ОСОБА_2 укладено договір про внесення змін та доповнень до договору поруки №2202/0408/71-012-З-1 від 17 квітня 2008 року (а. с. 25, 29).

25 травня 2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» відповідно до чинного законодавства України був укладений договір купівлі продажу прав вимоги за кредитними договорами.

15 червня 2012 року ПАТ «Дельта Банк» та ПАТ «Альфа банк» був укладений договір купівлі продажу прав вимоги за кредитним договором (а. с. 36-42).

Згідно вищезазначених угод відбулось відступлення права вимоги за кредитним договором № 2202/0408/71-012 від 17.04.2008 року. На даний час усі права кредитора за вищевказаним кредитним договором належать ПАТ «Альфа банк».

Відповідач порушує зобов'язання за кредитним договором, та станом на 01 грудня 2014 року має прострочену заборгованість 47615,44 дол. США, що за курсом НБУ на 01 грудня 2014 року складає 716917,73 грн., за відсотками 1223, 50 дол. США, що за курсом НБУ на 01 грудня 2014 року складає 18421,53 грн., пеня - 61,23 дол. США, що складає 921,90 грн., що підтверджується даними розрахунку.

Задовольняючи частково позов ПАТ «Альфа Банк», суд виходив з того, що представником позивача у судовому засіданні не доведено та не представлено доказів, що поручителі ОСОБА_2 та ОСОБА_7 давали згоду на укладення зазначених додаткових угод відповідачем ОСОБА_1.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1, суд виходив з того, що ним не виконано зобовязання за кредитним договором та одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається згідно вимог ст. 525 ЦК України.

З таким висновком погоджується колегія суддів апеляційного суду.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК України припинення договору поруки пов'язується зі зміною забезпеченого зобов'язання за відсутності згоди поручителя на таку зміну та за умови збільшення обсягу відповідальності поручителя.

При цьому обсяг зобов'язання поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель. Проте, якщо в договорі поруки передбачено, зокрема, можливість зміни розміру процентів за основним зобов'язанням і строків їх виплати без додаткового повідомлення поручителя та укладення окремої угоди, то ця умова договору є результатом домовленості сторін (банку і поручителя), а отже, поручитель дав згоду на зміну основного зобов'язання. Якщо в договорі поруки такі умови сторонами не узгоджені, а з обставин справи не вбачається інформованості поручителя і його згоди на збільшення розміру його відповідальності, то відповідно до положень частини першої статті 559 ЦК України порука припиняється у разі зміни основного зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

До припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов'язання без згоди поручителя, які призвели або можуть призвести до збільшення обсягу відповідальності останнього. Збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов'язання виникає в разі: підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення розміру) неустойки; встановлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення тощо.

Відповідно до п. 11 договорів поруки від 17 квітня 2008 року №2202/0408/71-012 кредитор не вправі без згоди поручителя змінювати умови основного договору з боржником, внаслідок чого збільшується обсяг відповідальності поручителя.

Під "згодою поручителя" розуміється як візування поручителем змін до основного договору (шляхом прославлення підпису уповноваженої особи та печатки поручителя, якщо останній є юридичною особою) та/або отримання його письмової згоди з такими змінами та/або шляхом обміну листами, факсимільними повідомленнями та/або укладення поручителем додаткової угоди до цього договору щодо внесення відповідних змін.

Оскільки в матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що поручителі давали свою згоду на зміни та доповнення до зазначеного кредитного договору щодо збільшення процентної ставки, які передбачалися додатковими угодами від 5 та 6 жовтня 2008 року N№ 1 та 2, то суд першої інстанції правильно встановивши фактичні обставини справи та належним чином оцінивши надані докази, дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову про солідарне стягнення кредитної заборгованості із боржника та поручителя ОСОБА_2 та ОСОБА_5 у зв'язку із припиненням договору поруки.

У цій частині рішення апеляційного суду ґрунтується на вимогах закону та відповідає фактичним обставинам справи, тому підстави для його скасування у цій частині відсутні.

Посилання апелянта, що суд не прийняв до уваги, що поручителі дали згоду на підняття відсоткової ставки підписання додаткових договорів поруки, а також тим обставинам, що договори про внесення змін передбачали сплату ануїтетних платежів в зменшеному розмірі не може бути підставою для скасування рішення суду.

Зазначені додаткові угоди були укладені через чотири роки після внесення змін до кредитного договору, якими була збільшена відповідальність поручителів.

ОСОБА_1 мотивував свою вимогу суду про розірвання договору істотними змінами обставин, а саме економічною кризою, збільшенням курсу долара і неможливістю виплати кредиту.

Згідно зі ст. 14 ЦК України цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Статтею 652 ЦК України визначено, що у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

Розірвання (зміна) договору у зв'язку з істотними змінами обставин є самостійним випадком припинення (зміни) договірних зобов'язань, метою якого є необхідність відновлення балансу інтересів сторін договору, істотно порушеного внаслідок непередбачуваної зміни зовнішніх обставин, що не залежать від волі сторін.

Як зазначено в ч. 1 ст. 651 ЦК України, при наявності істотної зміни обставин, що істотно порушила баланс інтересів сторін, сторони спочатку здійснюють спроби щодо зміни або розірвання договору за взаємною згодою.

Судом правильно встановлено, що 17 квітня 2008 року сторонами було укладено договір кредиту.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_1 посилався на те, що восени 2008 року відбулась істотна зміна обставин, якими він та банк керувалися при укладенні договору про надання кредиту, а саме: значне зростання курсу долара США по відношенню до курсу гривні України, що потягло за собою значне здороження кредитного курсу та зростання розміру боргу за договором.

З вимогою про його розірвання або зміну, позивач до банку не звертався.

Однак ч. 2 ст. 652 ЦК України визначено, що в разі недосягнення сторонами згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний за наявності одночасно таких умов: 1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; 2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; 3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; 4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

Отже, для розірвання договору у разі істотної зміни обставин необхідна наявність всіх перелічених умов одночасно.

Крім того, вимагаючи розірвання договору на підставі ст. 652 ЦК України, на позивача покладається відповідно до положень ст. 60 ЦПК України обов'язок довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог. Позивачем не доведено наявності всіх чотирьох умов, необхідних для розірвання договору про надання кредитної лінії у зв'язку із істотною зміною обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору.

Так, згідно із ст. 36 Закону України "Про Національний банк України" офіційний курс гривні до іноземних валют встановлюється Національним Банком України.

Валютні курси, як зазначено у ч. 1 ст. 8 Декрету Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання та валютного контролю", встановлюються Національним Банком України за погодженням із Кабінетом Міністрів України.

Разом з тим, відповідно до Положення про встановлення офіційного курсу гривні до іноземних валют та курсу банківських металів, затвердженого постановою Правління Національного Банку України від 12 листопада 2003 року N 496, офіційний курс гривні до іноземних валют, зокрема до долару США, установлюється щоденно. Для розрахунку курсу гривні до іноземних валют використовується інформація про котирування іноземних валют за станом на останню дату.

Отже, незмінність курсу гривні до іноземних валют законодавчо не закріплена.

Таким чином, укладаючи спірний договір про надання кредитної лінії в іноземній валюті, сторони приймали на себе певні ризики, на випадок зміни валютного курсу та в момент укладення договору не мали будь-яких законних підстав вважати, що зміна встановленого валютного курсу не настане.

Позивачем не доведено, що сторони при укладенні договору про надання кредиту були впевнені в тому, що така зміна обставин не настане.

Виходячи із змісту ст. ст. 1046, 1054 ЦК України, відповідальність за валютні ризики лежить саме на позичальнику.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Тобто позивач зобов'язаний виконувати договір відповідно до його умов та законодавства. Оскільки позивачем не здійснено спроб досудового врегулювання спору, а також не доведено умови для розірвання договору кредиту на підставі ст. 652 ЦК України в судовому порядку, то підстави для задоволення його позовних вимог і розірвання договору кредиту відсутні.

За таких обставин висновки суду є обґрунтованими.

Посилання апелянта, що судом не враховано, що в порушення вимог закону України «Про захист прав споживачів», Банк не надав ОСОБА_1 інформацію про умови кредитування в повному обсязі спростовується власноручним підписом позичальника на кредитному договорі та додатках до нього.

Зауваження апелянтів, що при прийнятті рішення суд взагалі не мотивував відмову у задоволені позову про розірвання кредитного договору та не спростував доводи позивача щодо неможливості сплачувати ним кредит у звязку з фінансовою кризою, оскільки він заробітну плату отримує у гривнях, а для виконання зобовязань купує іноземну валюту за значно завищеним курсом, що ставить у скрутне становище його та сімю є необґрунтованим та спростовується вище викладеним.

Не може бути підставою для скасування рішення суду посилання апелянта про невідповідність розрахунку. Апелянт на спростування розрахунку банку доказів не надав.

Посилання апелянта, що в кредитному договорі не передбачено, що валютні ризики несе виключно позичальник не спростовує висновки суду і з врахуванням вищевикладеного, не містить підстав для його скасування.

Інші доводи апеляційної скарги, ретельно досліджені судом, висновків суду не спростовують і не дають підстав вважати, що судом допущені порушення матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення спору.

Оскільки рішення суду правильне, обґрунтоване, відповідає обставинам справи, постановлене з дотриманням вимог процесуального права, колегія суддів не вбачає підстав для його скасування.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 307, 308, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційні скарги представника ОСОБА_1, ОСОБА_2 - ОСОБА_3 та публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» відхилити.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду від 13 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий:/підпис/

Судді:/підписи/

З оригіналом згідно:

суддя апеляційного суду А.В. Купельський