Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний номер 333/5560/15-ц Головуючий у 1 інстанції Дмитрієва М.М. Номер провадження 22-ц/778/6002/15 Суддя-доповідач Воробйова І.А.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Бєлки В.Ю.

Суддів Воробйової І.А.

Онищенко Е.А.

При секретарі: Семенчук О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 24 вересня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про зменшення розміру аліментів, шляхом внесення змін до договору про участь у вихованні та утриманні дитини, -

В С Т А Н О В И Л А :

У серпні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про зменшення розміру аліментів, шляхом внесення змін до договору про участь у вихованні та утриманні дитини.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що ОСОБА_4 та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають дитину - доньку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. На цей час шлюб між сторонами розірвано. Після розлучення між сторонами було укладено нотаріально посвідчений Договір про участь у вихованні та утриманні дитини від 26 жовтня 2011 року. Протягом усього часу позивач належним чином виконував умови договору.

Проте на цей час у позивача суттєво змінились обставини, у зв'язку з чим він не в змозі сплачувати зазначений в договорі розмір аліментів 1300 грн.,оскільки він офіційно не працевлаштований, має на утриманні цивільну дружину та її дитину від першого шлюбу, виплачує кредит.

На підставі викладеного, позивач просив суд, зменшити розмір аліментних платежів за Договором про участь у вихованні та утриманні дитини від 26 жовтня 2011 року, шляхом внесення до нього наступних змін: викласти п. 3 Договору в наступній редакції: «На утримання Дитини Платник зобов'язується щомісячно передавати Одержувачу у якості аліментів та додаткових витрат на утримання дитини суму в розмірі 700,00 грн. за попередній місяць , до досягнення дитиною 18 років. А у випадку навчання дитини сплачувати зазначену суму платежу до закінчення нею навчання, з урахуванням вимог ст. 199 СК України; викласти п. 14 Договору в наступній редакції: «Сторона, що порушила зобов'язання за цим договором, повинна усунути ці порушення. В разі прострочення виплати Платник сплачує пеню в розмірі 0,1 % від несплаченої суми, але не більше 100 % від простроченої суми»; виключити п. 4 Договору; викласти п. 5 Договору в наступній редакції: «Виплата аліментів та додаткових витрат на утримання дитини у сумі, вказаній у п. 3 договору, здійснюється Платником щомісячно, до кінця поточного місяцю за минулий місяць»; виключити п. 7 Договору, вирішити питання про судові витрати.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 24 вересня 2015 року позов ОСОБА_3 залишено без задоволення.

Не погоджуючись із рішенням суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, висновки суду не відповідають обставинам справи і наданим доказам, рішення ухвалено з порушенням судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Згідно з п. 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Відповідно до ст. 16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту. Обравши способом захисту зміну розміру аліментів, позивач в силу ст. 10 ЦПК України зобов'язаний довести правову та фактичну підставу своїх позовних вимог.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту, а норми ст.ст.182, 192 СК України, на які посилався позивач, спірних правовідносин не регулюють.

Проте повністю погодитись із підставами відмови в позові не можна.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст..214 ЦПК України під час ухвалення рішення суду суд вирішує, зокрема, такі питання :1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Таким вимогам закону судове рішення першої інстанції в повні мірі не відповідає.

За змістом ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно ст.189 СК Українибатьки мають право укласти договір про сплату аліментів на дитину, у якому визначити розмір та строки виплати. Умови договору не можуть порушувати права дитини, які встановлені цим Кодексом. Договір укладається у письмовій формі і нотаріально посвідчується. У разі невиконання одним із батьків свого обов'язку за договором аліменти з нього можуть стягуватися на підставі виконавчого напису нотаріуса.

Згідно ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них.

Отже за змістом ст.ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, не вважається незмінним, однак залежить, зокрема, від покращення матеріального стану платника аліментів або погіршення матеріального стану одержувача.

За таких обставин, виходячи з вимог ст.192 СК України, суд першої інстанції дійшов невірного висновку що розмір аліментів, визначений за домовленістю між батьками не може бути зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника за наявності обставин передбачених законом.

Судом встановлено, що 26 жовтня 2011 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4, як батьки уклали нотаріальний договір про участь у вихованні та утриманні їх дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Відповідно до п.п.3,4 договору, на утримання Дитини Платник зобов»язується щомісячно передавати Одержувачу по 1300 грн. за попередній місяць до досягнення Дитиною 18 років. А у випадку навчання Дитини сплачувати зазначені аліменти до закінчення навчання. Платник зобов»язується щомісячно індексувати розмір аліментів визначений у п.2 Договору, у межах прожиткового мінімуму,затвердженого законом про Державний бюджет України для відповідних соціальних і демографічних груп населення. Частина аліментів, яка перевищує прожитковий мінімум для демографічної групи населення, до якої належить Дитина, індексації не підлягає. Платник здійснює розрахунок розміру суми такої індексації на підставі офіційних публікацій Держкомстату України, беручи за базовий місяць жовтень 2011 року. Платник повинен надавати Одержувачеві проіндексовану суму разом з основною сумою аліментів, вказаних у п.3 Договору.

Пунктом 5 Договору передбачено, що виплата аліментів у сумі, вказаній в п.3 і п.4 Договору здійснюється Платником щомісячно, не пізніше 10 числа поточного місяця за минулий місяць.

Відповідно до п.16 договору, за згодою сторін в період дії договору зміни та доповнення до нього вносяться шляхом укладення додаткової угоди, посвідченої нотаріально. Таким же шляхом цей договір може бути розірвано. Одностороння відмова від виконання договору або одностороння зміна його умов не допускається. При відсутності домовленості між сторонами питання зміни чи розірвання цього договору вирішується в судовому порядку.

В обгрунтування вимог про зменшення розміру аліментів ОСОБА_3 посилався на погіршення свого матеріального становища, оскільки порівняно із середнім заробітком, який на час укладання договору про участь у вихованні дитини від 26.10.2011 року він отримував за місцем роботи, на цей час ніде не працює, має на утриманні цивільну дружину та її дитину від першого шлюбу, а також кредитні зобов»язання, а тому просив зменшити визначений розмір аліментів за договором з 1300 грн. до 700 грн. на місяць.

Згідно пояснень ОСОБА_3, наданих ним під час апеляційного розгляду, на даний час він перебуває на обліку як безробітний в Запорізькому МЦЗ та отримує 4800 грн. допомоги по безробіттю.

Отже зазначені дані на час розгляду справи не є безумовними свідченнями значного погіршення матеріального становища батька дитини після укладення договору на утримання дитини.

Інших переконливих доказів на підтвердження погіршення свого матеріального становища позивач по справі не надав.

Вимагаючи зменшення аліментів апелянт не надав суду переконливих доказів, що з дня стягнення аліментів до теперішнього часу матеріальний стан платника аліментів змінився настільки, що він не взмозі сплачувати визначену за домовленістю суму аліментів у розмірі 1300 грн. , або погіршилось його здоров'я.

За таких обставин судова колегія вважає, що на час звернення відсутні підстави для зменшення визначеного сторонами розміру аліментів з 1300 грн. до 700 грн. на місяць.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції необхідно змінити в частині правового обґрунтування підстав для відмови в позові.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 313, 314, 315, 316, 317 ЦПК України, судова колегія

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 24 вересня 2015 року у цій справі змінити в частині правового обґрунтування підстав для відмови в позові.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржено безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: