АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження №22-ц/790/5825/15 Головуючий 1 інстанції -
Справа № 629/5377/14-ц Дегтярчук М.О.
Категорія: встановлення факту Доповідач-Гальянова І.Г.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2015 року судова колегія судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого, судді: Гальянової І.Г.,

суддів: Зазулинської Т.П.,

Костенко Т.М.,

за участю секретаря: Сватенко Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 23 червня 2015 року у праві за позовом ОСОБА_4 до Лозівської міської ради Харківської області, ОСОБА_5 про встановлення факту,що має юридичне значення,-

ВСТАНОВИЛА :

10 вересня 2014 року позивач звернулась до суду з позовом, в якому просила встановити факт проживання однією сім»єю без шлюбу з ОСОБА_6 з серпня 2003 року по день його смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 та визнати будинок та земельну ділянку за адресою : АДРЕСА_1 такими, що належать їй та ОСОБА_6 на праві спільної сумісної власності ( т.1 а.с.2-3).

Вказані вимоги обґрунтовувала тим, що з серпня 2003 року вона почала проживати разом з ОСОБА_6,як чоловік та жінка, вони вели спільне господарство, мали спільний бюджет,проте шлюб не зареєстрували . ОСОБА_6 приймав активну участь у вихованні її неповнолітніх дітей. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 помер. За час їхнього спільного проживання ОСОБА_6 став власником зазначеного житлового будинку з земельною ділянкою .

Заочним рішенням Лозівського міськрайонного суду Харквівської області від 28.11.2014 року позовні вимоги позивача в частині визнання факту спільного проживання її з ОСОБА_6 однією сім»єю без реєстрації шлюбу в зазначений період часу-були задоволені ( т.1 а.с.91).

Ухвалою суду від 25 грудня 2014 року вказане заочне рішення на підставі заяви відповідача ОСОБА_5 , було скасовано ( т.1 а.с.115).

Ухвалою Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 04.02.2015 року ,за клопотанням представника позивача позовні вимоги в частині визнання права власності на вказані житловий будинок та земельну ділянку залишено без розгляду (т.1 181).

Відповідач ОСОБА_5 позовні вимоги позивача не визнала та надала суду письмові заперечення . Як на підставу свої заперечень посилалась на те, що ОСОБА_6 є її рідним братом та жінок у нього було багато, оскільки він був комунікабельним, любив спілкування. Відповідач зазначила, що тривалий час брат зустрічався з жінкою, з якою мав намір одружитися, але в силу того, що він любив пиячити, їхні стосунки перервалися. Відповідач також зазначає, що її брат з позивачем, в якої у листопаді 2003 року купив зазначений житловий будинок мав короткочасні відносини та як жінка вона про нього не піклувалася, спільно домашнє господарство вони не вели, не мали сумісного бюджету та таке спілкування обмежувалось приходом до нього провідати та переночувати. Відповідач також зазначає, що з грудня 2012 року, коли брат став хворіти та потребував сторонньої допомоги, ОСОБА_4. за ним не доглядала,ліки не купувала, це робила вона і члени її сім»ї та останні місяці життя ОСОБА_6 провів в її сім»ї та вона, а не позивач займалась похованням брата, а тому вважає позов ОСОБА_4 безпідставним,необгрунтованим та таким,що не підлягає задоволенню ( т.1 а.с.138-143).

Рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 23 червня 2015 року в задоволенні вказаних позовних вимог позивачу було відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач просить скасувати вказане рішення суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її вказані позовні вимоги. Доводи апеляційної скарги обгрунтовує невідповідністю висновків суду обставинам справи та наданим нею доказам та зазначає на законність заочного рішення суду, яким її позовні вимоги задоволені та яке скасовано на підставі заяви відповідача.

В запереченнях на апеляційну скаргу відповідач. посилаючись на законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу-без задоволення.

Відповідачі в судове засідання суду апеляційної інстанції не з»явились, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи та звернулись з заявами про розгляд справи за їх відсутності.

За таких обставин, у відповідності до ч.2 ст. 303 ЦПК України, судова колегія вважає за необхідне розглянути справу за їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді, пояснення позивача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та заперечень на апеляційну скаргу, судова колегія приходить до висновку,що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно до вимог ч.1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог.заявлених у суді першої інстанції.

Відмовляючи позивачу в задоволенні вказаних позовних вимог, суд першої інстанції виходив з їх недоведеності позивачем.

При цьому , судом першої інстанції встановлено та підтверджено наявними у справі доказами , що після смерті ОСОБА_6.,який помер ІНФОРМАЦІЯ_1,відкрилася спадщина на житловий будинок та земельну ділянку,який розташований за адресою АДРЕСА_1 та який належав померлому на праві власності на підставі договору купівлі-продажу№7320 від 23.11.2003 року.(а.с.7).

Як свідчить вказаний договір купівлі-продажу, ОСОБА_6 вказаний житловий будинок купив у позивача ОСОБА_4, а земельну ділянку у ОСОБА_7 за 2915 грн, які продавці отримали до підписання зазначеного договору купівлі-продажу ( т.2 а.с.115).

Судом першої інстанції також встановлено та підтверджено наявними у справі доказами, що після продажу зазначеного житлового будинку ОСОБА_4. з реєстрації в ньому не знімалась та похованням ОСОБА_6 займалась відповідач ( т.1 а.с.8-9, 43).

Згідно до вимог ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і підстав доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Як свідчать вказані позовні вимоги, позивач свої вимоги щодо встановлення факту проживання однією сім»єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_6 в період з серпня 2003 року по ІНФОРМАЦІЯ_1, з посиланням на ст. ст. 3 та 74 СК України, пов»язувала з виникненням у неї права спільної сумісної власності на житловий будинок та земельну ділянку, розташовані в м. Лозова по вул. Вердовського 18 та позовні вимоги в частині визнання права власності на вказані житловий будинок і земельну ділянку за клопотанням представника позивача , були залишені судом без розгляду ухвалою від 04.02.2015 року та в судовому засідання апеляційного суду позивач підтвердила ту обставину ,що від встановлення зазначеного факту залежить її право на вказане нерухоме майно.

За змістом правової позиції, висловленій Верховним Судом України 18 вересня 2013 року у справі № 6-66уц13, Верховним Судом України зазначено, що відповідно до частини першої статі 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом»якшують або скасовують відповідальність особи.

Згідно із частиною першою Прикінцевих положень Сімейного кодексу України цей Кодекс набрав чинності одночасно з набранням чинності Цивільним кодексом України , тобто з 01 січня 2004 року.

Відповідно до статей 16, 17 Закону України «Про власність» статті 22 КпШС України, який був чинним до 01 січня 2004 року, спільною сумісною власністю визначалось майно, нажите подружжям за час шлюбу ( майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім»ї, чи майно, що є у власності осіб, які ведуть селянське(фермерське) господарство, якщо письмовою угодою відповідно між членами сім»ї чи членами селянського ( фермерського) господарства не передбачено інше, або майно, придбане внаслідок спільної праці громадян, що об»єдналися для спільної діяльності, коли укладеною між ними письмовою угодою визначено, що воно є спільною сумісною власністю.

В інших випадках спільна власність громадян визнавалась частковою. Якщо розмір часток у такій власності не було визначено й учасники спільної власності при придбанні майна не виходили з рівності їхніх часток, розмір кожного з них визначається ступенем його участі працею й коштами у створенні спільної власності.

Відповідно до статей 128, частини третьої статті 240 ЦК УРСР 1963 року, який був чинним до 01 січня 2004 року, визначалось, що право власності в набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором, у зв»язку з чим, на правовідносини, які виникли до 1 січня 2004 року не застосовуються положення статей 62 , 74 СК України.

Згідно до ч.2 ст. 3 СК України, сім»ю складають особи, які спільно проживають, пов»язані спільним побутом, мають взаємні права та обов»язки.

Згідно до вимог ст. 74 СК України , якщо жінка та чоловік проживають однією сім»єю, але не перебувають у шлюбі між собою або у будь-якому іншому шлюбі, майно набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об»єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або у будь-якому іншому шлюбі , поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

В пункті 20 роз»ясень, які містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право власності на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя » зазначено, що при застосуванні ст. 74 СК, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно врахувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

Таким чином, за змістом вказаних норм матеріального права , для встановленні факту проживання чоловіка та жінки однією сім»єю без укладання шлюбу обов»язковому доведенню є одночасна наявність таких умов: спільне проживання чоловіка та жінки, наявність у них спільного побуту , наявність між ними взаємних прав та обов»язків та їх не перебування в іншому шлюбі.

Згідно до вимог ст.60 СК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається,як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі , виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

В порушення вимог вказаної норми ЦПК України, позивач не надала ні суду першої , ні суду апеляційної інстанції доказів , які б давали підстави для встановлення факту спільного проживання однією сім»єю без шлюбу її та померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6, як і доказів того, що ОСОБА_6 не перебував в іншому шлюбі.

Більш того, вчинений нею 23.11.2003 року продаж ОСОБА_6 зазначеного вище житлового будинку , поховання ОСОБА_6 його сестрою, спростовують її твердження щодо ведення нею та ОСОБА_6 в зазначений вище період часу спільного господарства та наявності між нею та ОСОБА_6 взаємних прав та обов»язків.

За таких обставин судова колегія погоджується з висновком суду щодо відмови позивачу в задоволенні позовних вимог у зв»язку з їх недоведеністю.

Доводи, викладені позивачем в апеляційній скарзі вказаних висновків суду не спростовують та не дають підстав для скасування чи зміни ухваленого у справі рішення.

З огляду на наведене судова колегія приходить до висновку про залишення рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 308, 315, 317, 319, 218 ЦПК України , судова колегія -,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 23 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий, суддя:

Судді :