пр. № 2/759/24/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2015 року Святошинський районний суд м. Києва в складі:

головуючої - судді: І.В.П»ЯТНИЧУК,

при секретарі: К.Ю.Іванові, Колодій Р.О.,

Р.Г.Ковтун,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві цивільну справу за основним позовом

ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК» до ОСОБА_5, ОСОБА_3

про стягнення заборгованості за кредитним договором,

та за зустрічними позовами

ОСОБА_3 до ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК», ТОВ «Український промисловий банк», Національний банк України,

3-я особа: ОСОБА_5

про визнання договору поруки припиненим,

ОСОБА_5 до ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК», ТОВ «Український промисловий банк»

3-ті особи: Приватний нотаріус КМНО Воловиченко Валерій Володимирович, ОСОБА_3

про визнання кредитного договору та іпотечного договору недійсним, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ПАТ «Дельта Банк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_3 про стягнення з останніх в солідарному порядку суми заборгованості за кредитним договором з урахуванням збільшених позовних вимог в сумі 2 897 521 грн. 86 коп.

Відповідач ОСОБА_3 в свою чергу звернулась з зустрічними позовними вимогами до ПАТ «Дельта Банк» та просила визнати договір поруки від 09.11.2007 р. визнати припиненим.

ОСОБА_5 звернувся до суду також з зустрічними позовними вимогами до ПАТ «Дельта Банк» та з урахуванням збільшених позовних вимог просив суд визнати недійсним кредитний договір від 09.11.2007 р. укладений між ОСОБА_5 та ТОВ «УкрпромБанк» право вимоги за яким перейшло відповідно до договору від 30.06.2010 р. до ПАТ «Дельта Банк» з моменту його укладання та визнати недійсним іпотечний договір від 09.11.2007 р. укладений між ОСОБА_5 та ТОВ «Укрпромбанк» та визнати недійсним з моменту укладання договір про передачу активів та кредитних зобов»язань укладений 30.06.2015 р. між ТОВ «Укрпромбанк» та АТ «Дельта Банк».

В обґрунтування заявлених вимог основного позову ПАТ «Дельта Банк» вказує на те, що 09.11.2007 р. між ТОВ «Український промисловий банк» та ОСОБА_5 укладено кредитний договір № 1924 / ФКВ-07 згідно з мовами якого банк надав позичальнику кредитні кошти в розмірі 250000 доларів США з розрахунку 14,50% річних за весь час фактичного користування кредитом на строк з 09.11.2007 р. до 02.11.2032 р., з метою кредитування - придбання земельної ділянки. В подальшому 30.06.2010 р. між ТОВ «Укрпромбанк», АТ «Дельта Банк» та НБУ було укладено договір про передачу активів та кредитних зобов»язань ТОВ «Укрпромбанк» на користь АТ «Дельта Банк», відповідно до п.4.1 даного договору в порядку, обсягу та на умовах визначених договором Укрпромбанк передає (відступає) Дельта Банк право вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами. Отже, відповідно до договору про передачу активів та кредитних зобов»язань АТ «Дельта Банк» набув права вимоги по кредитному договору № 1924 / ФКВ-07 від 09.11.2007 р. Відповідно до п.2.4, 2.5 кредитного договору повернення кредиту здійснюється щомісячно частками в розмірі не меншому як 823 долари США по 20 число включно кожного місяця, починаючи з місяця, наступного за місяцем отримання кредиту, шляхом перерахування коштів на позичковий рахунок позичальника та / або шляхом внесення готівки до каси банку. Виконання позичальником зобов»язань за кредитним договором забезпечується порукою відповідно до укладеного договору поруки № 1924 / Zфпор-07 який укладений між ОСОБА_3 та ТОВ «Український промисловий банк» 09.11.2007 р. згідно з яким поручитель поручається перед кредитором за виконання боржником зобо»язань за кредитним договором №1924/ФКВ-07 від 09.11.2007 р. Позичальник умови кредитного договору належним чином не виконує, тому станом на 23 липня 2014 р. існує заборгованість в розмірі 2897521 грн. 86 коп., яка складається з тіла кредиту - 2 735 555 грн. 51 коп. та відсотків за користування кредиту в розмірі 161 966 грн. 35 коп. Посилаючись на ст.ст. 512-519, 526, 530, 536, 553, 554, 610, 612, 629, 1046-150, 1054, 1056 ЦК України просили заявлені позовні вимоги задовольнити, стягнути з ОСОБА_5, ОСОБА_3 солідарно суму заборгованості за кредитним договором з урахуванням збільшених позовних вимог в розмірі 2 897 521 грн. 86 коп. та понесені судові витрати.

Відповідач ОСОБА_3 в свою чергу звернулась до суду з зустрічним позовом до ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК», ТОВ «Український промисловий банк», Національний банк України, та просила суд постановити рішення, яким визнати договір поруки № 1924 / Zфпор-07 який укладений між нею - ОСОБА_3 та ТОВ «Український промисловий банк» 09.11.2007 р. згідно з яким поручитель поручається перед кредитором за виконання боржником зобо»язань за кредитним договором №1924/ФКВ-07 від 09.11.2007 р. припиненим. В обґрунтування заявлених вимог ОСОБА_3 вказує, що дійсно між нею та ТОВ «Український промисловий банк» 09.11.2007 р укладено договір поруки № 1924 / Zфпор-07 згідно з яким поручитель поручається перед кредитором за виконання боржником зобо»язань за кредитним договором №1924/ФКВ-07 від 09.11.2007 р. Як вбачається з поданих суду документів заборгованість ОСОБА_5 виникла в 2008 р., і саме з вказаного часу у банку виникла можливість пред»явити вимоги до поручителя, однак банком не пред»явлено жодних претензій до поручителя а тому відповідно до ст..559 ЦК України просили визнати договір поруки припиненим.

Відповідач ОСОБА_5 звернувся до суду з зустрічними вимогами до позивача та з урахуванням збільшених позовних вимог просив суд визнати недійсним кредитний договір від 09.11.2007 р. укладений між ОСОБА_5 та ТОВ «УкрпромБанк» право вимоги за яким перейшло відповідно до договору від 30.06.2010 р. до ПАТ «Дельта Банк» з моменту його укладання та визнати недійсним іпотечний договір від 09.11.2007 р. укладений між ОСОБА_5 та ТОВ «Укрпромбанк». В обґрунтування заявлених вимог ОСОБА_5 посилався на те, що договір укладений 09.11.2007 р. від його імені з ТОВ «Укрпромбанк» підписано від його імені не ним, а іншою особою, підпис від його імені є сфальсифікованим, а відтак умови даного кредитного договору з ним не погоджувались, його вільне волевиявлення на укладання вказаного договору на даних умовах відсутнє, тому посилаючись на ст..203-216 ЦК України просив визнати кредитний договір недійсним, також просив визнати недійсним іпотечний договір від 09.11.2007 р. укладений між ОСОБА_5 та ТОВ «Укрпромбанк» вказуючи на те, що дійсно 19.11.2007 р. приватним нотаріусом КМНО Воловиченко В.В. накладена заборона на відчуження нерухомого майна - земельної ділянки зазначеної в іпотечному договорі №1924/Zфквіп-07 від 09.11.2007 р. площею 0,0700 га, кадастровий номер НОМЕР_1 розташованої за адресою: АДРЕСА_1 ( с/т Лісне) з цільовим призначенням - ведення садівництва, відповідно до вимог чинного законодавства іпотека має похідний характер від основного зобов»язання, яке відповідно до договору про передачу активів та кредитних зобов»язань укладеному між ТОВ «Укрпромбанк» та АТ «Дельта Банк» від 30.06.2010 р. право вимоги за основним договором перейшло до ПАТ «Дельта Банк», таким чином в разі, якщо новий кредитор перебрав на себе право вимоги за кредитним договором, який був забезпечений іпотекою, то правовідносини за договором іпотеки між первісним кредитором ТОВ «Укрпромбанк» та ОСОБА_5 припинилися, оскільки будь-яких змін до договору іпотеки станом з 30.06.2010 р. по час розгляду справи не внесені. Враховуючи наведене та посилаючись на ст.ст. 15, 16, 548, 593, 598, 611, 653 ЦК України просив заявлені вимоги задовольнити. Також просив визнати недійсним з моменту укладання договір про передачу активів та кредитних зобов»язань укладений 30.06.2015 р. між ТОВ «Укрпромбанк» та АТ «Дельта Банк» вказуючи на те, що відповідно до договору про передачу активів та кредитних зобов»язань укладеному між ТОВ «Укрпромбанк» та АТ «Дельта Банк» від 30.06.2010 р. право вимоги за основним договором перейшло до ПАТ «Дельта Банк», однак, ще в січні 2010 р. відповідно до Постанови НБУ ще до укладання вказаного договору була розпочата процедура ліквідації ТОВ «Укрпромбанк» та відповідно дія усіх дозволів та ліцензій

Представник позивача в судовому засіданні підтримала заявлені збільшені позовні вимоги основного позову, проти заявлених вимог зустрічних позовів заперечувала посилаючись на їх необґрунтованість та безпідставність та просила в їх задоволенні відмовити.

Відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_5 в судові засідання не з»явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, направили до суду своїх представників з належним чином оформленими повноваженнями, тому суд вважає можливим розглянути справу в їх відсутності.

Представник відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_7 в судовому засіданні підтримав вимоги зустрічної позовної заяви щодо визнання договору поруки припиненим, та просив їх задовольнити посилаючись на обставини справи викладені в зустрічних позовних вимогах та поясненнях до неї, щодо вимог зустрічного позову ОСОБА_5 не заперечував щодо їх задоволення, в задоволенні вимог основного позову ПАТ «Дельта Банк» просив відмовити вказуючи на їх необгрунтованість та безпідставність та обставини вказані в запереченнях.

Представник и відповідача ОСОБА_5 - ОСОБА_8 та ОСОБА_9, в судовому засіданні підтримали вимоги зустрічної позовної заяви з урахуванням збільшення вимог, та просили їх задовольнити посилаючись на обставини справи викладені в зустрічних позовних вимогах та письмових поясненнях до них, щодо вимог зустрічного позову ОСОБА_3 не заперечували щодо їх задоволення, в задоволенні вимог основного позову ПАТ «Дельта Банк» просили відмовити вказуючи на їх необгрунтованість та безпідставність та обставини вказані в запереченнях.

Представники відповідачів ТОВ «Український промисловий банк», Національного банку України, а також третя особа Приватний нотаріус КМНО Воловиченко В.В. в судові засідання не з»явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, тому з урахуванням думки учасників судового розгляду вважає можливим розглянути справу в їх відсутності.

Суд заслухавши пояснення представника позивача, представників відповідачів, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази та розглянувши в судовому засіданні всі обставини справи в їх сукупності, вважає встановленими наступні обставини.

Я вбачається з матеріалів справи, 09 листопада 2007 р. між ТОВ «Український промисловий банк» (банк) та ОСОБА_5 (позичальник) було укладено кредитний договір № 1924/фкв-07, відповідно до якого позичальнику було надано кредит у розмірі 250000,00 долларів США під 14 % річних за весь час фактичного користування кредитом на строк по 02 листопада 2032 року (т.1 а.с. 6-13).

У забезпечення виконання кредитного договору № 1924/фкв-07, між ОСОБА_5 як боржником, ОСОБА_3 як поручителем та банком як кредитором 09.11.2007 року був укладений договір поруки № 1924 / Zфпор-07 згідно з яким поручитель поручається перед кредитором за виконання боржником зобо»язань за кредитним договором №1924/ФКВ-07 від 09.11.2007 р. ( а.с. 14).

Відповідно до заяви про видачу готівки №0001/29 від 09.11.2007 р. банком видано, а ОСОБА_5 отримано грошові кошти в розмірі 250000 дол.США, що за курсом НБУ на дату виплати коштів становить 1262500 грн. ( а.с. 27).

30 червня 2010 року між ТОВ «Український промисловий банк», АТ «Дельта Банк» та Національним банком України був укладений договір про передачу активів та кредитних зобов'язань TOB «Український промисловий банк» на користь AT «Дельта Банк», відповідно до п. 4.1 якого у порядку, обсязі та на умовах, визначених договором, ТОВ «Український промисловий банк» передало (відступило) АТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, що забезпечують виконання кредитних зобов'язань перед Національним банком, внаслідок чого АТ «Дельта Банк» замінило ТОВ «Український промисловий банк» як кредитора у зазначених зобов'язаннях, а згідно з п. 4.2 внаслідок передачі ТОВ «Український промисловий банк» АТ «Дельта Банк» прав вимоги до боржників АТ «Дельта Банк» перейшло право вимагати (замість ТОВ «Український промисловий банк») від боржників повного, належного та реального виконання обов'язків за кредитними та забезпечувальними договорами.

Згідно з п. 1 зазначеного договору кредитні та забезпечувальні договори (договори застави (іпотеки), поруки), укладені ТОВ «Український промисловий банк» з боржниками, права вимоги за якими передані в заставу Національному банку і забезпечують виконання ТОВ «Український промисловий банк» кредитних зобов'язань перед Національним банком, та підлягають передачі на підставі цього договору. Перелік кредитних та забезпечувальних договорів наведений у додатку № 2 до цього договору (т.1, а.с.99).

Згідно наявного в матеріалах справи акту звірки до договору про передачу активів та кредитних зобов'язань до переліку кредитних та забезпечувальних договорів входять кредитних договір № 1924/фкв-07 укладений з ОСОБА_5 (т.1, а.с.103).

Як вбачається з матеріалів справи заборгованість позичальника за вказаним кредитним договором станом на 23.07.2014 р. становить 2 735 555 грн. 51 коп. - тіла кредиту та відсотки за користування кредитом в розмірі 161 966 грн. 35 коп.

Відповідно до п.4.2.11 укладеного кредитного договору визначено, що у строк, що не може перевищувати 365 календарних днів з моменту укладання цього договору позичальник зобов»язаний надати банку оформлений відповідно до чинного законодавства України, державний акт на право власності на земельну ділянку що знаходиться за адресою : АДРЕСА_1 ( с/т Лісне) цільове призначення земельної ділянки : ведення садівництва, кадастровий номер НОМЕР_1 Державний акт передається для огляду співробітнику банку. На копії державного акту проставляється дата приймання документа та засвідчується підписом позичальника та уповноваженої особи банку, після чого копія підшивається до матеріалів кредитної справи. Державний акт надається до банку виключно в робочий день банку.

П.4.2.11.1 у випадку невиконання чи не належного виконання позичальником зобов»язань вказаних в. п. 4.2.11 цього договору, позичальник сплачує банку процентну ставку за користування кредитом в розмірі вказаному в п. 1.5.2 цього договору. Процентна ставка вказана в п.1.5.2 цього договору сплачується позичальником за період з моменту закінчення строку вказаного в п. 4.2.11 цього договору…

Відповідно до умов договору встановлена процентна ставка за користування кредитом, а саме п.1.5.1 вказує що позичальнику нараховуються 14,50% річних за умови виконання позичальником вимог п.4.2.11 цього договору, п. 1.5.2 0,2% процентів річних нараховується в разі невиконання або неналежного виконання позичальником вимог договору п.4.2.11.

Однак, як вбачається з матеріалів справи, передані банку державні акти взагалі не містять дати приймання даного документа, а тому суд позбавлений можливості зробити висновок про те, в який саме період дані копії передавались банку.

Враховуючи наведене, суд вважає не доведеними заявлені позивачем позовні вимоги про стягнення суми заборгованості в частині стягнення відсотків за користування кредитом в розмірі 161 966 грн. 35 коп.

Згідно зі ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Статтею 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

При цьому згідно ст. 627 ЦК України та відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зокрема, ст. 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Як вбачається з ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов»язання або одностороння зміна не допускається, якщо інше не встановлено законом або договором.

Відповідно до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов*язання.

При цьому, згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Таким чином суд вважає доведеними заявлені вимоги про стягнення з ОСОБА_5 на користь позивача суми боргу по тілу кредиту в розмірі 2 735 555 грн. 51 коп.

Щодо стягнення даної суми заборгованості з ОСОБА_3 суд вважає що в задоволенні вимог в цій частині слід відмовити з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи в забезпечення виконання вимог вказаного кредитного договору укладено договір поруки № 1924 / Zфпор-07 який укладений між ОСОБА_3 та ТОВ «Український промисловий банк» 09.11.2007 р. згідно з яким поручитель поручається перед кредитором за виконання боржником зобо»язань за кредитним договором №1924/ФКВ-07 від 09.11.2007 р.

Як вбачається з наданих суду документів заборгованість ОСОБА_5 виникла в 2008 р., однак жодних доказів про те, що поручитель повідомлявся банком про те, що у позичальника існує заборгованість перед банком суду не надано.

Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Частиною 1 ст. 554 ЦК України передбачено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Частина 2 цієї норми визначає, що поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

За змістом указаних норм матеріального права поручитель хоча й пов'язаний із боржником певними зобов'язальними відносинами, є самостійним суб'єктом у відносинах із кредитором. Поручитель, зокрема, має право висувати заперечення проти кредитора і в тому разі, коли боржник від них відмовився або визнав свій борг (ч. 2 ст. 555 цього Кодексу).

Відповідно до укладеного між сторонами договору поруки, п.4 встановлено, що у разі невиконання, або неналежного виконання боржником зобов»язань за кредитним договором кредитор повідомляє про це поручителя шляхом направлення письмової вимои з азначенням суми заборгованості та реквізитів рахунків на які поручитель повинен сплатит и заборгованість.

Як вбачається з матеріалів справи. заборгованість у боржника виникла в 2008 р., однак жодних вимог кредитора до поручителя висунуто у встановлеий у договорі строк не було.

Згідно з ч.4 ст. 559 ЦК України, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Як вбачається з роз'яснень, викладених у п.24 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30.03.2012 р. «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», відповідно до ч.4 ст.559 ЦК порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. При вирішенні таких спорів суд має враховувати, що згідно зі ст.526 ЦК зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Отже, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов'язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов'язання у повному обсязі або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. Таким строком може бути несплата чергового платежу.

Пред'явленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред'явлення до нього позову. При цьому в разі пред'явлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання.

Крім того, згідно роз'яснень Постанови №5 Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України від 30.03.2012 року, в разі пред'явлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання.

Враховуючи наведене, суд вважає доведеними вимоги ОСОБА_3 щодо визнання договору поруки припиненим і вважає доцільним їх задовольнити.

Щодо вимог ОСОБА_5 в яких останній просить визнати недійсним кредитний договір від 09.11.2007 р. укладений між ОСОБА_5 та ТОВ «УкрпромБанк» право вимоги за яким перейшло відповідно до договору від 30.06.2010 р. до ПАТ «Дельта Банк» з моменту його укладання та визнати недійсним іпотечний договір від 09.11.2007 р. укладений між ОСОБА_5 та ТОВ «Укрпромбанк».

В обґрунтування заявлених вимог ОСОБА_5 посилався на те, що договір укладений 09.11.2007 р. від його імені з ТОВ «Укрпромбанк» підписано від його імені не ним, а іншою особою, підпис від його імені є сфальсифікованим, а відтак умови даного кредитного договору з ним не погоджувались, його вільне волевиявлення на укладання вказаного договору на даних умовах відсутнє, тому посилаючись на ст..203-216 ЦК України просив визнати кредитний договір недійсним.

Однак, відповідно до висновку експертів за результатами судово-почеркознавчої експертизи від 26.06.2013 р. № 3597/3598/13-32 КНДІСЕ :

1.підписи від імені ОСОБА_5 на всіх сторінках в графі «позичальник» в рядку «оригінал кредитного договору отримав ОСОБА_5.» на 8 сторінці у кредитному договорі №1924/ФКВ-07 від 09.11.2007 р. виконані рукописним способом кульковою ручкою без попередньої технічної підготовки чи застосування технічних засобів.

2.підписи від імені ОСОБА_5 на всіх сторінках в графі «позичальник» в рядку «оригінал кредитного договору отримав ОСОБА_5.» на 8 сторінці у кредитному договорі №1924/ФКВ-07 від 09.11.2007 р. виконані однією особою - саме ОСОБА_5.

Враховуючи наведене, суд вважає заявлені ОСОБА_5 вимоги щодо визнання недійсним кредитного договору від 09.11.2007 р. який укладений між ОСОБА_5 та ТОВ «УкрпромБанк» право вимоги за яким перейшло відповідно до договору від 30.06.2010 р. до ПАТ «Дельта Банк» з моменту його укладання такими, що не підлягають задоволенню.

Щодо вимог ОСОБА_5 про недійсним іпотечного договору від 09.11.2007 р. укладений між ОСОБА_5 та ТОВ «Укрпромбанк» та визнання недійсним з моменту укладання договору про передачу активів та кредитних зобов»язань укладеному 30.06.2015 р. між ТОВ «Укрпромбанк» та АТ «Дельта Банк» слід зазначити наступне.

Дійсно, 30 червня 2010 року між ТОВ «Український промисловий банк», АТ «Дельта Банк» та Національним банком України був укладений договір про передачу активів та кредитних зобов'язань TOB «Український промисловий банк» на користь AT «Дельта Банк», відповідно до п. 4.1 якого у порядку, обсязі та на умовах, визначених договором, ТОВ «Український промисловий банк» передало (відступило) АТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, що забезпечують виконання кредитних зобов'язань перед Національним банком, внаслідок чого АТ «Дельта Банк» замінило ТОВ «Український промисловий банк» як кредитора у зазначених зобов'язаннях, а згідно з п. 4.2 внаслідок передачі ТОВ «Український промисловий банк» АТ «Дельта Банк» прав вимоги до боржників АТ «Дельта Банк» перейшло право вимагати (замість ТОВ «Український промисловий банк») від боржників повного, належного та реального виконання обов'язків за кредитними та забезпечувальними договорами.

Згідно з п. 1 зазначеного договору кредитні та забезпечувальні договори (договори застави (іпотеки), поруки), укладені ТОВ «Український промисловий банк» з боржниками, права вимоги за якими передані в заставу Національному банку і забезпечують виконання ТОВ «Український промисловий банк» кредитних зобов'язань перед Національним банком, та підлягають передачі на підставі цього договору. Перелік кредитних та забезпечувальних договорів наведений у додатку № 2 до цього договору.

Згідно наявного в матеріалах справи акту звірки до договору про передачу активів та кредитних зобов'язань до переліку кредитних та забезпечувальних договорів входять кредитних договір № 1924/фкв-07 укладений з ОСОБА_5

30.06.2010 р. між ПАТ «Дельта Банк», ТОВ «Укрпромбанк» та НБУ, які, керуючись положеннями ст. ст. 92, 95 Закону України «Про банки і банківську діяльність», глави 14 розділу VІ Постанови Правління НБУ № 369 «Про затвердження Положення про застосування Національним банком України заходів впливу за порушення банківського законодавства» від 28.08.2001, з урахуванням вимог п. 6.13. Порядку відчуження майна (активів) ТОВ «Укрпромбанк», переданого в забезпечення Національного банку України за кредитами рефінансування та стабілізаційними кредитами, з одночасним передаванням його зобов'язань за цими кредитами, погодженого Постановою Правління НБУ № 200 від 15.04.2010, а також з огляду прийняття Конкурсною комісією рішення про визнання Дельта Банку переможцем Конкурсу з передачі Активів та Кредитних зобов'язань Укрпромбанку (Протокол від 21.05.2010) та погодження цього рішення Правління НБУ (Постанова № 265/БТ від 08.06.2010), уклали договір про передачу Активів та Кредитних зобов'язань Укрпромбанку на користь Дельта Банку.

У позові ОСОБА_5 стверджує, що зазначений договір вчинено з порушенням ст. 91 Закону України «Про банки і банківську діяльність», оскільки постановою правління НБУ № 19 від 21.01.2010 відкликано банківську ліцензію та ініційовано процедуру ліквідації ТОВ «Укрпромбанк», й банк втратив право укладати угоди, пов'язані з відчуженням свого майна, у тому числі і здійснювати відступлення права вимоги до своїх боржників третім особам, тому на підставі ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України, просить задовольнити свої вимоги.

Передумовою укладення оспорюваного договору від 30.06.2010 стало внесення правлінням НБУ постанови № 19 від 21.01.2010, згідно якої у ТОВ «Укрпромбанк» було відкликано банківську ліцензію та ініційовано процедуру ліквідації.

Статтею 91 Закону України «Про банки і банківську діяльність», чинній на момент виникнення спірних правовідносин, передбачено наслідки призначення ліквідатора, зокрема, з дня прийняття рішення про відкликання ліцензії та призначення ліквідатора допускається укладення угод, пов'язаних з відчуженням майна банку чи передачею його майна третім особам, лише в порядку, передбаченому цим Законом.

Вимоги кредиторів до банку, щодо якого розпочато ліквідаційну процедуру, вирішуються з дотриманням ліквідаційної процедури, зокрема, положень ст. 96 Закону України «Про банки і банківську діяльність» в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, якою врегульовано черговість та порядок задоволення вимог до банку, оплата витрат та здійснення платежів.

Частиною 1 ст. 92 Закону України «Про банки і банківську діяльність» передбачено, що ліквідатор з дня його призначення має право здійснювати відчуження активів та/або зобов'язань банку.

Під час укладення договору про передачу активів від імені ТОВ «Укрпромбанк» діяв ліквідатор, призначений постановою правління НБУ № 19 від 21.01.2010, одночасно з відкликанням у ТОВ «Укрпромбанк» банківської ліцензії та ініціювання процедури його ліквідації.

Згідно ст. 92 Закону України «Про банки і банківську діяльність» в редакції станом на дату укладення спірного договору, ліквідатор приймає рішення про отримання та відчуження активів та/або зобов'язань без повідомлення та отримання згоди акціонерів, боржників, кредиторів (вкладників) банку.

Укладений договір є двостороннім правочином і він укладений на загальних умовах, додержання яких є необхідним для чинності правочину, що відповідає ч. ч. 1- 6 ст. 203 ЦК України.

Згідно ст. 203 ЦК України, загальними вимогами, додержання яких є необхідним для чинності правочину:

1. зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства;

2. особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності;

3. волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі;

4. правочин має вчинятися у формі, встановленій законом;

5. правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним;

6. правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

За правилом, передбаченим ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно ч. 1 ст. 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільногозаконодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); правонаступництва тощо.

Разом з цим, за положеннями ч. 3 зазначеної норми, кредитор у зобов'язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.

При цьому, згідно зі ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Разом з тим, поняття зміна сторони в договорі (правонаступництво) та поняття відступлення права вимоги (передача права за правочином) є суто різними за своїм правовим змістом.

Так, при зміні сторони у договорі права та обов'язки за договором переходять до особи яка є правонаступником, при цьому дія договору продовжується, але з участю іншої особи.

При відступлені права вимоги кредитор може відступити лише ті права та у тих обсягах, які має на час передачі вимоги та які визначені між ним та іншою особою, яка ці права приймає у окремому договорі, при цьому первинний договір продовжує діяти з участю тих самих осіб, які його уклали, оскільки обов'язки за первинним договором до іншої особи не переходять.

Аналіз положень договору від 30.06.2010 року, укладеного між ТОВ «Український промисловий банк», АТ «Дельта Банк» та Національним банком України, про передачу активів та кредитних зобов'язань TOB «Український промисловий банк» на користь AT «Дельта Банк», згідно яких у порядку, обсязі та на умовах, визначених договором, ТОВ «Український промисловий банк» передало (відступило) АТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, що забезпечують виконання кредитних зобов'язань перед Національним банком, внаслідок чого АТ «Дельта Банк» замінило ТОВ «Український промисловий банк» як кредитора (стало новим кредитором) у зазначених зобов'язаннях, а внаслідок передачі ТОВ «Український промисловий банк» АТ «Дельта Банк» прав вимоги до боржників до АТ «Дельта Банк» перейшло (відступилось) право вимагати (замість ТОВ «Український промисловий банк») від боржників повного, належного та реального виконання обов'язків за кредитними та забезпечувальними договорами, дає підстави суду для висновку про те, що за своєю правовою природою укладений 30.06.2010 року договір між ТОВ «Укрпромбанк» та ТОВ «Дельта Банк» є договором про відступлення права вимоги існуючої заборгованості, право на стягнення якої було у ТОВ «Укрпромбанк».

Отже, виходячи з положень ст. ст. 256-261 ЦК України, приймаючи до уваги, що ПАТ «Дельта Банк» звернулось до суду із позовом 21.09.2012 року, суд приходить до висновку про відсутність підстав для висновку про можливість задоволення заявлених вимог даного зустрічного позову.

Щодо вимог ОСОБА_5 про визнання недійсним іпотечного договору від 09.11.2007 р. укладеного між ОСОБА_5 та ТОВ «Укрпромбанк» з моменту укладання договору слід зазначити наступне.

Відповідно до ст. 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставного майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (ч. 1 ст. 575 ЦК України).

Частиною 5 ст. 3 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

За приписом частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої-третьої та п'ятої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, що вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учаснику правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Проте обставин, які б давали підстави вважати, що зміст укладеного між сторонами договору іпотеки суперечить закону, іншим актам цивільного законодавства або моральним засадам суспільства, судом не встановлено.

Так, відповідно до статті 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією заставою, притриманням, завдатком.

Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення зобов'язання.

Законом України «Про іпотеку» встановлено такий вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном як іпотека. Особливість іпотеки полягає в тому, що предмет іпотеки залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, але іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до ст. 3 Законом України «Про іпотеку» іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. Взаємні права і обов'язки іпотекодавця та іпотекодержателя виникають з моменту державної реєстрації іпотеки відповідно до закону.

Судом встановлено, що оспорюваний позивачем договір іпотеки за формою та змістом відповідає вимогам закону.

В момент укладення договору іпотеки іпотекодавець ОСОБА_5 являвся власником предмета іпотеки, а отже йому належали правомочності щодо володіння, користування та розпорядження будівлею магазину.

Не встановлено і інших обставин, які б давали підстави вважати, що при укладенні оспорюваного договору іпотеки не були додержані інші, визначені частинами другою, третьою та п'ятою статті 203 ЦК України, загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину.

Відповідно до вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, а тому суд вважає доцільним в задоволенні заявлених ОСОБА_5 заявлених вимог відмовити.

Крім того відповідно до ст..88 ЦПК України суд вважає за потрібне стягнути з відповідача на користь позивача витрати понесені по сплаті судового збору за основним позовом.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 10, 11, 57, 60, 88, 169, 209, 212-215, 218, ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Заявлені позовні вимоги основного позову ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК» - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК» суму заборгованості за кредитним договором в розмірі 2 735 555 грн. 51 коп. та судовий збір в розмірі 3219 грн., а всього в розмірі 2 738 774 ( два мільйони сімсот тридцять вісім тисяч сімсот сімдесят чотири) грн. 51 коп.

В задоволенні іншої частини заявлених вимог основного позову - відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_3 - задовольнити.

Визнати договір поруки № 1924 / Zфпор-07 укладений між ОСОБА_3 та ТОВ «Український промисловий банк» 09.11.2007 р. припиненим.

В задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_5 - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційному суду міста Києва через Святошинський районний суд м. Києва, який ухвалив оскаржуване рішення.

Суддя:

ун. № 2608/15400/12

пр. № 2/759/24/15

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2015 року Святошинський районний суд м. Києва в складі:

головуючої - судді: І.В.П»ЯТНИЧУК,

при секретарі: К.Ю.Іванові, Колодій Р.О.,

Р.Г.Ковтун,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві цивільну справу за основним позовом

ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК» до ОСОБА_5, ОСОБА_3

про стягнення заборгованості за кредитним договором,

та за зустрічними позовами

ОСОБА_3 до ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК», ТОВ «Український промисловий банк», Національний банк України,

3-я особа: ОСОБА_5

про визнання договору поруки припиненим,

ОСОБА_5 до ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК», ТОВ «Український промисловий банк»

3-ті особи: Приватний нотаріус КМНО Воловиченко Валерій Володимирович, ОСОБА_3

про визнання кредитного договору та іпотечного договору недійсним, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Керуючись ст.ст. 1209, 219, ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Заявлені позовні вимоги основного позову ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК» - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК» суму заборгованості за кредитним договором в розмірі 2 735 555 грн. 51 коп. та судовий збір в розмірі 3219 грн., а всього в розмірі 2 738 774 ( два мільйони сімсот тридцять вісім тисяч сімсот сімдесят чотири) грн. 51 коп.

В задоволенні іншої частини заявлених вимог основного позову - відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_3 - задовольнити.

Визнати договір поруки № 1924 / Zфпор-07 укладений між ОСОБА_3 та ТОВ «Український промисловий банк» 09.11.2007 р. припиненим.

В задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_5 - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційному суду міста Києва через Святошинський районний суд м. Києва, який ухвалив оскаржуване рішення.

Суддя: