АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №216/5354/14-ц Головуючий в І інстанції
Провадження 22-ц/774/1667/К/15 Філатов К.Б.
категорія 43(ІУ) Доповідач - Барильська А.П.
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 вересня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Барильської А.П.,

суддів: Ляховської І.Є., Михайлів Л.В.,

при секретарі: Масловій К.В.

за участю: представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі апеляційну скаргу ОСОБА_4, яка діє в інтересах ОСОБА_5 на додаткове рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 30 червня 2015 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5, третя особа-Головне управління Державної міграційної служби Дніпропетровської області про визнання права користування житловим приміщенням та за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні житлом та виселення,-

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2014 року ОСОБА_2 звернувся із позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа Головне управління Державної міграційної служби Дніпропетровської області про визнання права користування житловим приміщенням.

06 листопада 2014 року відповідач ОСОБА_5 звернулася до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_2, та просила суд виселити ОСОБА_2 із квартири без надання іншого житла.

Рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 19 лютого 2015 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволені.

Визнано за ОСОБА_2 право користування житловим приміщенням у квартирі АДРЕСА_1 та зобов'язано зареєструвати ОСОБА_2 у вказаній квартирі.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_5 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 10 червня 2015 року апеляційну скаргу ОСОБА_5 задоволено частково. Рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 19 лютого 2015 року скасувано в частині обов'язку зареєструвати ОСОБА_2 в квартирі АДРЕСА_1 та ухвалено в цій частині нове рішення про відмову в задоволені вказаних позовних вимог. В іншій частині рішення суду залишено без змін.

25 червня 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду першої інстанції з заявою про доповнення позовних вимог, в якій просив суд вирішити питання щодо внесення доповнення до позовної заяви та вселення ОСОБА_2 в квартиру АДРЕСА_1

Додатковим рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 30 червня 2015 року доповнено рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 19 лютого 2015 року пунктом наступного змісту: «Вселити ОСОБА_2 у квартиру АДРЕСА_1»

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_4, яка діє в інтересах ОСОБА_5 ставить питання про скасування додаткового рішення посилаючись на порушення принципу диспозитивності цивільного судочинства.

Зокрема, судом першої інстанції не взято до уваги, що рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 19.02.2015 року позовні вимоги ОСОБА_2 було задоволені в повному обсязі, заяву про уточнення позовних вимог подано ОСОБА_2 25.06.2015 року, тобто після перегляду рішення районного суду судом апеляційної інстанції , що є порушенням вимог ч.2 ст. 31 ЦПК України.

Крім того, суд першої інстанції вийшов за межі заявлених позовних вимог, оскільки вимога про вселення не була предметом розгляду справи в суді першої інстанції.

Перевіривши доводи заяви ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи заяву ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення, суд першої інстанції керувався ст. 220 ЦПК України та виходив з того, що державний виконавець відмовляється виконувати рішення суду першої інстанції, оскільки в ньому не має посилання на вселення позивача до спірної квартири.

Колегія суддів не може погодитись з вказаним висновком з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 220 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо:

1) стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення;

2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної суми грошових коштів, які підлягають стягненню, майно, яке підлягає передачі, або які дії треба виконати;

3) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 367 цього Кодексу;

4) судом не вирішено питання про судові витрати.

Відповідно до роз'яснень, наданих Пленумом Верховного Суду України в п.20 Постанови «Про судове рішення» № 14 від 18 грудня 2009р. додаткове рішення може бути ухвалено лише у випадках і за умов, передбачених ст. 220 ЦПК України.

Згідно до роз`яснень , що містяться в п. 12 постанови Пленуму Верховного Суду України « Про судове рішення» від 29 грудня 1976 року з наступними змінами , одаткове рішення може бути ухвалено лише у випадках і за умов, передбачених статтею 220 ЦПК , воно не може змінити суті основного рішення або містити в собі висновки про права та обов'язки осіб, які не брали участі у справі, чи вирішувати вимоги, не досліджені в судовому засіданні. При порушенні питання про ухвалення додаткового рішення з

інших підстав суд ухвалою відмовляє в задоволенні заяви.

Отже, з викладеного вбачається, що ухвалення додаткового рішення з інших підстав, ніж передбачених ч.1 ст. 220 ЦПК України, не допускається.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 звернувся із позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа Головне управління Державної міграційної служби Дніпропетровської області про визнання права користування житловим приміщенням, посилаючись на те, що відповідач чинить йому перешкоди у користуванні квартирою, уточнивши позовні вимоги просив суд, визнати за ним право користування спірним житлом, та зареєструвати його в квартирі АДРЕСА_2.

При зверненні до суду з заявою про ухвалення додаткового рішення 23.04.2013 року, ОСОБА_2, посилаючись на відсутність іншого житла, просив суд вселити його в квартиру АДРЕСА_1, вже після постановлення рішення судом першої інстанції, та яке було переглянуто судом апеляційної інстанції.

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Як вбачається з позовної заяви, ОСОБА_2 при зверненні з позовом до суду вимоги щодо його вселення до спірної квартири не заявляв та такі вимоги не були предметом розгляду саме цієї справи.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що обставини, на які посилається ОСОБА_2 в своїй заяві про ухвалення додаткового рішення по справі, не можна визнати такими, що дають підстави для ухвалення додаткового рішення по справі.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність правових підстав для ухвалення додаткового рішення в справі.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_4, яка діє в інтересах ОСОБА_5 підлягає задоволенню, а додаткове рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 30 червня 2015 року скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову ОСОБА_2 в задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення щодо вимог ОСОБА_2 про вселення у квартиру АДРЕСА_1 .

Керуючись ст.ст. 303, 307, 312-315 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4, яка діє в інтересах ОСОБА_5 задовольнити

Додаткове рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 30 червня 2015 року скасувати.

Відмовити ОСОБА_2 в задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення щодо вимог ОСОБА_2 про вселення у квартиру АДРЕСА_1 .

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: