Головуючий суду 1 інстанції - Юзефович І.О.
Доповідач - Соловей Р.С.
Справа № 428/976/14-ц
Провадження № 22ц/782/625/15
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2015 року м. Сєвєродонецьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Луганської області в складі:

головуючого - судді Соловей Р.С.,

суддів Єрмакова Ю.В., Заіки В.В.,

за участю секретаря Ткаченко Т.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 30 вересня 2015 року за заявою ОСОБА_2 про перегляд рішення за нововиявленими обставинами

у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ПМП «Конкорд» про визнання звільнення незаконним та стягнення заробітної плати,

В С Т А Н О В И Л А :

В лютому 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ПМП «Конкорд», просив визнати незаконним його звільнення та стягнути з відповідача на його користь заробітну плату за період з липня 2012 року до дня подання до суду позовної заяви.

Рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 23 грудня 2014 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 24 лютого 2015 року, у задоволенні позову ОСОБА_2 було відмовлено.

В липні 2015 року ОСОБА_2 подав заяву про перегляд рішення від 2312.2015 р. за нововиявленими обставинами. Він послався на те, що 15.07.2015 р. з отриманої ним довідки Рубіжанської ОДПІ №21531 від 09.07.2015 р. дізнався про те, що відповідач виплачував йому доходи у вигляді заробітної плати, нарахованої як платнику податку відповідно до умов трудового договору, тобто як за основним місцем роботи, а не як за сумісництвом з оплатою праці пропорційно відпрацьованому часу. Позивач вважає вказану обставину істотною для цієї справи, яка не була та не могла бути йому відома на час розгляду справи, і суд, якби йому була відома ця обставина, задовольнив би його позовні вимоги.

Оскаржуваною ухвалою Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 30 вересня 2015 року заяву ОСОБА_2 залишено без задоволення.

Не погодившись з такою ухвалою, заявник подав апеляційну скаргу, просить вказану ухвалу скасувати як постановлену з порушенням норм матеріального та процессуального права, з невідповідністю висновків суду обставинам справи, з недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, представника відповідача, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

У справі судовим розглядом в судах першої та апеляційної інстанції було встановлено такі фактичні обставини. Між позивачем та відповідачем з 14.07.2012 р. до 09.11.2012 р. існували трудові відносини. Згідно з наказом №1-к від 13.07.2012 р., з яким позивач був ознайомлений особисто, його було прийнято на посаду заступника директора у загальних питаннях за сумісництвом на період з 16.07.2012 р. по 09.11.2012 р. з оплатою праці пропорційно відпрацьованому часу (а. с. 20) на підставі його заяви (а. с. 21). Наказом №2-к його було звільнено із вказаної посади з 09.11.2012 р. на підставі п. 2 ст. 36 КЗпП України у зв'язку із закінченням строку трудового договору, укладеного на визначений строк. Також встановлено, що за час роботи до дня звільнення позивача йому було здійснено оплату праці у повному обсязі. Порушень податкового законодавства щодо нарахування та виплати заробітної плати у повному обсязі не встановлено.

Постановляючи оскаржувану ухвалу та залишаючи без задоволення заяву ОСОБА_2, суд першої інстанції керувався положеннями частини 2 статті 361 ЦПК України, та виходив з того, що обставина, на яку у своїй заяві про перегляд рішення суду першої інстанції за нововиявленими обставинами посилається позивач, не є істотною для справи, та, крім того, могла бути відомою позивачеві під час розгляду справи до ухвалення рішення від 23.12.2014 р. за умови його звернення з відповідною заявою до уповноваженого органу.

Колегія суддів погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції.

Згідно з п. 1 ч. 2 статті 361 ЦПК України однією з підстав для перегляду рішення, ухвали суду чи судового наказу у зв'язку з нововиявленими обставинами є істотні для справи обставини, що не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.

Апелянт посилається, як на істотну обставину для перегляду судового рішення за нововиявленою обставиною, на відомості з центральної бази даних Державного реєстру фізичних осіб ДПА України про суми виплачених доходів, з якої вбачається нарахування йому відповідачем у третьому та четвертому кварталах 2014 року заробітної плати та її оподаткування (а. с. 114).

Як вбачається із справи, позивачем раніше піддавалась сумніву правильність оплати його праці за час роботи, і це питання було предметом перевірки оперативного управління ДПІ у м. Сєвєродонецьку (а. с. 91). Отже, безпідставними є доводи апеляційної скарги щодо того, що йому не була та не могла бути відомою обставина щодо порядку нарахування та оплати його праці, зокрема, оподаткування відповідачем його заробітної плати.

Слід також зазначити, що вказана обставина не є істотною в розумінні приписів ч. 2 ст. 361 ЦПК України, для перегляду рішення за нововиявленими обставинами, і не могла вплинути на висновки суду при ухваленні рішення від 23.12.2014 р.

Як встановлено статтею 102-1 Кодексу законів про працю України, працівники, які працюють за сумісництвом, одержують заробітну плату за фактично виконану роботу.

Оподаткування заробітної плати зовнішніх сумісників за діючим законодавством нічим не відрізняється від оподаткування заробітної плати звичайних працівників. Об'єктом обкладення податком на доходи фізичних осіб є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід. Згідно з пп. 164.2.1 ПКУ статті 164 Податкового кодексу України, до такого доходу платника податку включаються доходи у вигляді зарплати, нараховані (виплачені) платнику податку відповідно до умов трудового договору (контракту).

Особливістю для зовнішніх сумісників є лише застосування податкової соціальної пільги, яка, за змістом пп. 169.2.1 та 169.2.2 статті 169 Податкового кодексу України, застосовується до нарахованої заробітної плати лише за одним місцем нарахування (виплати) за вибором платника податку за поданою ним роботодавцю заявою.

Крім того, основним предметом спору у цій справі було саме питання виду трудового договору (строкового за сумісництвом чи безстрокового за основним місцем роботи), за яким був прийнятий на роботу позивач (а вимоги позивача про стягнення заробітної плати є похідною вимогою), і визначальним в даному випадку є документи при укладанні трудового договору: заява позивача про та наказ роботодавця про прийняття на роботу.

З огляду на викладене вище, на думку колегії суддів, питання нарахування та виплати заробітної плати, навіть за наявності порушень у її нарахуванні, в даному випадку не можуть бути визначальними для доведеності тієї обставини, чи працював позивач за сумісництвомта за строковим трудовим договором.

Таким чином, доводами апелянта не спростовується правильність висновків суду першої інстанції про залишення без задоволення заяви про перегляд рішення суду у ці справі за нововиявленими обставинами.

Згідно з п. 1 ч. 1 статті 312 ЦПК України апеляційний суд, розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції , відхиляє скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Керуючись ст. ст. 209, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 30 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає чинності з моменту її проголошення, та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня її проголошення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: