АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Доповідач - Поливач Л.Д.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого: Поливач Л.Д.

суддів: Шахової О.В., Вербової І.М.

при секретарі Бугай О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Київського міського центру зайнятості, третя особа: ТОВ «Інститут секретарів» про визнання незаконною організацію професійного навчання;

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Святошинського районного суду м.Києва від 18 серпня 2015 року

в с т а н о в и л а:

Рішенням Святошинського районного суду м.Києва від 18.08.2015 року в задоволенні позову ОСОБА_2 до Київського міського центру зайнятості, третя особа: ТОВ «Інститут секретарів» про визнання незаконною організацію професійного навчання відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі. Посилається на незаконність ухваленого судом рішення, невідповідність висновку суду дійсним обставинам справи, порушення норм процесуального та матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Апелянт зазначає, що суд повинен був спочатку з'ясувати, що ж таке професійне навчання безробітного та чи існує легальне визначення цього поняття, а також яке легальне значення мало це поняття у спірний період.

ОСОБА_2 послався на те, що Київський міський центр зайнятості та ТОВ «Інститут секретарів» уклали договір № 95 від 12 лютого 2007 року предметом якого є професійне навчання безробітних у кількості 15 осіб за професією «Адміністратор» строком на 5 місяців. Між тим, сторони Договору не мали на це права, оскільки ліцензований обсяг прийому на навчання у ТОВ «Інститут секретарів» за професією 4222 «адміністратор» встановлено 10 осіб - ліцензія МОН України від 30.01.2007 р. № 301434, серія AB.Так, з листа МОН України від 18.11.2010 р. № 6/1-1960 вбачається, що у спірний період ТОВ «Інститут секретарів» мало ліцензію Міністерства освіти і науки від 30.01.2007р. № 301434, серія AB, на здійснення освітньої діяльності, пов'язаної з одержанням професійної освіти за професією 4222 «Адміністратор» - курсове професійно-технічне навчання з ліцензійним обсягом 10 осіб. Суд неповно встановив зазначені обставини та не дав їм належної юридичної кваліфікації.

Суд припустився грубого порушення процесуального права, безпідставно відхиливши письмовий доказ позивача, внаслідок чого не було повно встановлені обставини, що пов'язані із незаконним укладанням КМЦЗ та ТОВ «Інститут секретарів» між собою договору № 95 від 12.02.2007 p., а також те, що ТОВ «Інститут секретарів» порушив ліцензійні умови у спірний період.

Відповідач, 3-тя особа не надали суду жодного доказу, який би вказував на те, що професійне навчання безробітного ОСОБА_2 здійснювалося на підставі договору, який вони уклали між собою, як того вимагає законодавство.

Суд не дав належної юридичної кваліфікації, чому відповідач направив на навчання до ТОВ «Інститут секретарів» саме 22 безробітних, якщо Договором № 95 передбачено навчання 15 осіб, список яких додавався до Договору. Не дав правову оцінку діям 3 особи щодо порушення нею ліцензованого обсягу приймання на навчання безробітних у кількості 22 особи та діям відповідача, який направив на навчання не 15 безробітних як передбачено п. 1 Договору № 95, а 22 безробітних.

Досліджуючи письмові докази, а саме: табеля відвідування занять слухачами групи А-4, до складу якої він був зарахований, кошториси фактичних витрат на навчання, навчальний план, суд не звернув увагу на те, що зміст цих документів не узгоджується між собою. Загальна кількість навчальних годин, яка зазначена в табелях відвідування занять групи А-4, зокрема і ним (750 годин) не співпадає з загальною кількістю годин, яка зазначена у кошторисах фактичних витрат для навчання (626,33 та 788 годин) та у навчальному плані (788 годин). Цей факт суд повинен був встановити та дати йому належну юридичну кваліфікацію. Вищезазначене вказує, що навчання групи А-4 проводилося не відповідно до навчального плану.

Суд, досліджуючи протокол № 12 та протокол № 12/07 державної кваліфікаційної комісії ТОВ «Інститут секретарів», не з'ясував чому таких протоколів є два, чим вони відрізняються між собою, та чи відповідає зміст цих протоколів вимогам нормативно-правових актів у сфері освіти.

Суд не дослідив наказ ТОВ «Інститут секретарів» від 15.02.05 № 11 про призначення Новікової Є.В. на посаду директора Товариства з 15 лютого 2005 року.

Свідоцтво про присвоєння кваліфікаційного рівня з робітничих професій, видане йому ТОВ «Інститут секретарів» за реєстр. № 210 не є документом про освіту державного зразка, а тому не може підтвердити той факт, що він пройшов у ТОВ «Інститут секретарів» професійне навчання з професії «Адміністратор» за направленням державної служби зайнятості та по закінченні якого здобув професійно-технічну освіту та йому було присвоєно відповідну кваліфікацію.

Апелянт не погоджується з висновком суду про те, що він має звернутися до суду з вимогою про визнання даного Свідоцтва недійсним з підстав невідповідності його вимогам до документа про освіту державного зразка. Вважає, що у суду були всі можливості перевірити у судовому засіданні, чи є видане йому ТОВ «Інститут секретарів» Свідоцтво про присвоєння кваліфікаційного рівня з робітничих професій за реєстр. № 210 документом про освіту державного зразка, чи ні.

Позивач ОСОБА_2, представник відповідача Київського міського центру зайнятості, представник третьої особи ТОВ «Інститут секретарів» в судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Від представників Київського міського центру зайнятості надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності представника Центру, у зв'язку з службовою завантаженістю. За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи за відсутності представників відповідача та третьої особи. Позивач ОСОБА_2 не повідомив суду причини своєї неявки в судове засідання, колегія суддів розцінила ці причини як неповажні та у відповідності до вимог ч. 2 ст. 305 ЦПК України дійшла висновку про можливість розгляду справи за його відсутності. Оскільки сторони, їх представники та представник третьої особи в судове засідання не з'явились, справу було розглянуто судом у відповідності до вимог ч.2 ст. 197 ЦПК України.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість ухваленого рішення в цій частині, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню.

Так, відповідно до ст.19 Закону України «Про зайнятість населення», одним з обов'язків Державної служби зайнятості є організація при потребі професійної підготовки і перепідготовки громадян у системі служби зайнятості або направлення їх до інших навчальних закладів, що ведуть підготовку та перепідготовку працівників, сприяння підприємствам у розвиткові та визначенні змісту курсів навчання й перенавчання.

Державна служба зайнятості має право оплачувати вартість професійної підготовки осіб, працевлаштування яких потребує здобуття нової професії (спеціальності), а також установлювати їм на період навчання матеріальної допомоги у розмірах, передбачених законодавством України про зайнятість населення.

Статті 9, 24 Закону України «Про зайнятість населення» (чинного на період навчання позивача) мають визначення, що «громадяни, які звернулися до державної служби зайнятості як особи, що шукають роботу, мають право на безоплатну професійну орієнтацію, консультацію, підготовку, перепідготовку, одержання відповідної інформації з метою вибору виду діяльності, професії, місця роботи, режиму праці».

Професійна підготовка, підвищення кваліфікації і перепідготовка громадян організуються державною службою зайнятості за її направленням у навчальних закладах, на підприємствах, в установах і організаціях (незалежно від їх підпорядкованості) згідно з укладеними договорами або у спеціально створюваних для цього навчальних закладах державної служби зайнятості за рахунок коштів Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття.

У відповідності до вимог Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» та пп.3.2 п.3, пп. 3.3 п.3 Положення про порядок надання Фондом загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття послуг з професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації, затвердженого Наказом Міністерства праці та соціальної політики України та Міністерства освіти і науки України 13.02.2001 N 53/59 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 13 квітня 2001 р. за N 345/5536 (із змінами, внесеними згідно з наказами Міністерства праці та соціальної політики) ( чинних на період навчання позивача) -

з безробітними, які направляються державною службою зайнятості в навчальні заклади на професійне навчання, центри зайнятості, де вони зареєстровані, укладають відповідні договори та видають направлення на навчання;

зарахування до навчального закладу безробітних здійснюється на підставі направлення на професійне навчання, що видається державною службою зайнятості.

Згідно з п. 3.6. вищезазначеного Положення термін професійного навчання безробітних визначається навчальними планами.

Пунктом 3.8. Положення передбачено, що типові навчальні плани й програми підготовки кваліфікованих робітників затверджуються Міністерством освіти і науки України.

Відповідно до пункту 3.17. Положення, слухачам, які завершили курс професійного навчання й успішно пройшли кваліфікаційну атестацію, за рішенням державної кваліфікаційної комісії видається документ установленого зразка, відповідно до чинного законодавства.

З огляду на зазначене та згідно Положення про Київський міський центр зайнятості, затвердженого директором Державного центру зайнятості Міністерства праці та соціальної політики України, Київський міський центр зайнятості відповідно до покладених на нього завдань вивчає потребу підприємств, установ і організацій у працівниках за їх професійним складом та вивчає на цій основі обсяги і напрямки профорієнтаційної підготовки, підвищення кваліфікації та перепідготовки незайнятого населення, здійснює заходи щодо орієнтації, підвищення кваліфікації та перепідготовки незайнятого населення і безробітних з метою підвищення їх конкурентоспроможності на ринку праці як у навчальних закладах системи служби зайнятості, так і в інших навчальних закладах, укладає договори з навчальними закладами різних типів та рівнів акредитації, а також з підприємствами, організаціями на професійну підготовку, перепідготовку та підвищення кваліфікації громадян, які зареєстровані в службі зайнятості і потребують нової професії (спеціальності) або підвищення кваліфікації.

12 лютого 2007 року Київський міський центр зайнятості - робочий орган виконавчої дирекції Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття, що діє від імені Фонду відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», Статуту Фонду та Положення «Про Київський міський центр зайнятості», в особі директора Мельника Олександра Володимировича з однієї сторони та Товариство з обмеженою відповідальністю «Інститут секретарів», яке діє на підставі Статуту в особі директора Новикової ЄвгеніїВалентинівни з другої сторони, уклали договір № 95, предметом якого визначено професійне навчання за професією, навчальною програмою «Адміністратор» строком на 5 місяців.

Перебуваючи на обліку в Святошинському районному центрі зайнятості, що є структурним підрозділом Київського міського центру зайнятості згідно Положення про Святошинський районний центр зайнятості, в межах повноважень, службою зайнятості позивачу було запропоновано пройти перепідготовку за рахунок Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття.

За виявленим бажанням та поданою до центру зайнятості 20 лютого 2007 року заявою про направлення на курси в ТОВ «Інститут секретарів» за напрямком «Адміністратор» між ОСОБА_2 та районним центром зайнятості був підписаний договір від 21.02.2007р. за № 29 щодо його професійного навчання в ТОВ «Інститут секретарів». Зазначений договір позивач не оспорює.

На підставі направлення на професійне навчання, що видається державною службою зайнятості, позивач був зарахований до навчального закладу ТОВ «Інститут секретарів».

Відповідно до робочого навчального плану, затвердженого заступником начальника Головного управління освіти і науки виконавчого органу Київської міської Ради, погодженого з директором Навчально-методичного кабінету профтехосвіти м. Києва термін навчання за професією «Адміністратор» у ТОВ «Інститут секретарів» встановлений сторонами за Договором від 12 лютого 2007 року № 95 на 5 місяців.

У відповідності до вимог Закону України «Про професійно-технічну освіту», п.п 3.3 п.3 умов вище зазначеного договору Виконавець - ТОВ «Інститут секретарів» проводить організацію навчально-виробничого процесу відповідно до встановлених законодавством вимог.

При позитивному кінцевому результаті та умов виконання навчальних планів і навчальних програм відповідно до державних стандартів, по закінченню навчання, ТОВ «Інститут секретарів» - Виконавцем 23 липня 2007 року було видано Апелянту відповідний документ - Свідоцтво про присвоєння кваліфікаційного рівня з робітничих професій за реєстраційним номером 210.

Апелянт посилався на те, що організація відповідачем професійного навчання є незаконною, оскільки на навчання відповідачем було направлено не 15 осіб, як зазначено у договорі, а 22 особи безробітних. В той час як ТОВ «Інститут секретарів» мало ліцензію Міністерства освіти і науки від 30.01.2007 року № 301434, серія АВ, на здійснення освітньої діяльності, пов'язаної з одержанням професійної освіти за професією 4222 «Адміністратор» - курсове професійно-технічне навчання з ліцензійним обсягом 10 осіб. Свідоцтво про присвоєння йому кваліфікації рівня з робітничих професій від 23.07.2007р. не є документом про освіту державного зразка.

Колегія суддів не погоджується з такими доводами апелянта, оскільки вони не свідчать про незаконну організацію професійного навчання Київським міським центром зайнятості.

Так, твердження Апелянта щодо бездіяльності Київського міського центру зайнятості є безпідставним, оскільки, відповідно до п. 4.4 Положення про порядок надання Фондом загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття послуг з професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації, (чинного на період навчання позивача), регіональні центри зайнятості здійснюють контроль за виконанням навчальних планів та програм, дотримання строків навчання безробітних. У разі потреби подають рекламації навчальним закладам, інформують органи управління освіти і науки про виявлені недоліки.

Апелянтом будь яких доказів на підтвердження тієї обставини, що центром зайнятості не здійснювався належний контроль за виконанням навчальних планів та програм, дотримання строків навчання безробітних, в подальшому - необхідності оформлення та видачі документів про освіту державного зразка про подання рекламацій даному навчальному закладу, а також інформування органів освіти і науки про виявлення недоліків надано не було до служби зайнятості.

Факт проходження повного курсу навчання у ТОВ «Інститут секретарів» з 21.02.2007р. по 23.07.2007р. позивачем не заперечується.

ОСОБА_2 було зараховано до навчального закладу, про що свідчить наказ № 10 від 21.02.2007р., після чого ним були відвіданні заняття протягом визначених періодів навчання.

При цьому, Київським міським центром зайнятості було оплачено позивачу вартість проїзду до навчального закладу та в зворотному напрямку.

Після закінчення навчання у ТОВ «Інститут секретарів» навчальним закладом ОСОБА_2 було видано документ про освіту.

Відповідно до наказу від 23.07.2007р. № 32 «Про випуск групи А-4», на який посилається Апелянт в своїй позовній заяві, йому разом з іншими особами у зв'язку з закінченням терміну навчання, виконанням навчальних планів та програм було присвоєно кваліфікацію, видане свідоцтво.

Як зазначає відповідач, Святошинським районним центром зайнятості позивачу було запропоновано роботу за отриманою спеціальністю, однак він від запропонованої роботи відмовився з особистих підстав, і більше за новими пропозиціями роботи, не звертався.

Що стосується відповідності виданого позивачеві документу встановленому зразку, то до обов'язків служби зайнятості не входить замовлення, видачі та обліку документів про освіту в Україні.

Будь - яких вимог до ТОВ «Інститут секретарів» ОСОБА_2 не заявляв, вимог про визнання отриманого ним свідоцтва недійсним не ставив, не оспорював договір укладений ним з районним центром зайнятості від 21.02.2007р. за № 29 щодо його професійного навчання в ТОВ «Інститут секретарів».

Той факт, що на навчання було направлено не 10 осіб, а 22 особи не свідчить про незаконну організацію навчання, оскільки позивач відвідував усі заняття в ТОВ «Інститут секретарів», отримав певні знання і навички, які за результатами навчання Державною кваліфікаційною комісією ТОВ «Інститут секретарів» оцінені як «відмінно». Позивач не зазначив чим порушуються його права навчанням в ТОВ «Інститут секретарів» не 10 осіб, а 22 осіб.

Навчання позивача закінчилось 23.07.2007р., а до суду з даним позовом він звернувся 22.10.2014р., тобто більш ніж через сім років, а приводом до цього стало його бажання звернутися до ДП «Державний центр прикладних інформаційних технологій» з питанням відповідності його свідоцтва вимогам до документів про освіту державного зразка, при цьому суду не надано належних і допустимих доказів про порушення будь яких прав позивача існуванням у нього свідоцтва, в тому числі він не подав жодних доказів про відмову йому у прийнятті на роботу через невідповідність свідоцтва певним вимогам.

Висновок суду першої інстанції про те, що позовні вимоги ОСОБА_2 до Київського міського центру зайнятості, третя особа: ТОВ «Інститут секретарів» про визнання незаконною організацію професійного навчання є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню є вірним та таким, що відповідає вимогам закону та зібраним по справі доказам.

Отже, твердження апелянта про незаконність ухваленого судом рішення, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, на думку суду є необґрунтованими, а обставини, на які він посилається - недоведеними та не підтверджені належними та допустимими доказами по справі, оскільки доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Справу було розглянуто судом на підставі встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи та належних письмових доказів.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам матеріального та процесуального закону. Підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, колегія не знаходить.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст.307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Святошинського районного суду м.Києва від 18 серпня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий:

Судді: