Номер провадження: 22-ц/785/4862/15
Головуючий у першій інстанції Прохоров П. А.
Доповідач Погорєлова С. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.09.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Погорєлової С.О.

суддів - Сидоренко І.П., Цюри Т.В.

при секретарі - Колмакові В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 26 березня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя в натурі та визначення порядку користування та за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні майном та вселення,

встановила:

ОСОБА_2 звернулася з позовом до ОСОБА_3, яким, з урахуванням уточнень, просила суд: виділити їй в натурі 1/2 частину житлового будинку, загальною площею 356,5 кв.м, що розташовані у АДРЕСА_1 відповідно до варіанту, визначеного судовою будівельно-технічною експертизою та припинити право спільної часткової власності; встановити порядок користування відособленими приміщеннями житлового будинку із зазначенням приміщень, які можуть бути залишені в загальному користуванні співвласників, відповідно до варіанту, визначеного судовою будівельно-технічною експертизою, у випадку встановлення неможливості виділу належної їй 1/2 частки житлового будинку та гаражу з дотриманням рівності часток або із відхиленням від розміру належних сторонам часток з урахуванням грошової компенсації; виділити позивачці в натурі 1/2 частину земельної ділянки площею 0,1 га, що розташована по АДРЕСА_1 відповідно до варіанту, визначеного судовою будівельно-технічною експертизою та припинити право спільної часткової власності на неї, або встановити порядок користування нею у випадку неможливості поділу в натурі; виділити ОСОБА_2 у власність транспортні засоби: Toyota Yaris, 2001 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1; Зил 133 ГЯ, 1989 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2; виділити ОСОБА_3 у власність транспортний засіб Камаз 5321,1992 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_3; вирішити питання щодо розміру грошової компенсації та її присудження позивачці або відповідачу у випадку, якщо запропонований позивачкою варіант поділу транспортних засобів буде пов'язаний із зменшенням вартості належної кожній зі сторін 1/2 частки, враховуючи ринкову вартість цих транспортних засобів, визначену судовою автотоварознавчою експертизою; припинити право спільної часткової власності сторін у справі на автотранспортні засоби після поділу їх в натурі.

У судовому засіданні 26.03.2015 року позивачка надала суду заяву про обґрунтування предмету позову додатковими обставинами, якою фактично уточнила позовні вимоги в частині визначення порядку користування домоволодінням. У вказаній заяві позивачка просила суд виділити їй у користування 49/100 частин житлового будинку та гаражу, земельну ділянку площею 425 кв.м, відповідачу виділити у користування 51/100 житлового будинку та гаражу, земельну ділянку площею 425 кв.м, у спільному користуванні сторін залишити земельну ділянку площею 150 кв.м, що розташована під житловим будинком в порядку, запропонованому у висновку судової будівельно-технічної експертизи, а також просила суд стягнути з відповідача ОСОБА_3 10 484 гривень, в якості компенсації за зменшення її частки у праві користування домоволодінням (т.1 а. с. 1-5, 84-87, т.2 а. с. 113-116).

В обґрунтування свого позову посилалася на те, що вона перебувала із відповідачем у шлюбі з 29.01.2000 року. Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 11.04.2013 року цей шлюб було розірвано. Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 30.10.2013 року у справі № 520/6791/13-ц позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя було задоволено та визнано житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 356,5 кв.м. та земельну ділянку, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, площею 0,1 га спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_3; визнано за ОСОБА_3 право приватної особистої власності на 1/2 частину житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 356,5 кв.м.; визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину земельної ділянки, що розташована за адресою: АДРЕСА_2, третя лінія, діл. 34, площею 0,1 га, що належить ОСОБА_2 на підставі Державного акту серія НОМЕР_4 від 07.05.2002 року. Оскільки між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 існує спір щодо поділу (виділу) в натурі майна, набутого ними у спільну власність, позивачка була вимушена звернутися до суду із даним позовом. Крім того, позивачка вказує, що під час перебування у шлюбі з ОСОБА_3 було набуто у власність автотранспортні засоби Toyota Yaris, Зил 133ГЯ, Камаз 5321, які вона також просила поділити між сторонами у справі.

05.05.2014 року ОСОБА_3 звернувся з позовом до ОСОБА_2, в якому просив вселити його в житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1, а також заборонити ОСОБА_2 чинити йому перешкоди у користуванні його власністю за вказаною адресою (т. 2 а. с. 2-3).

В обґрунтування свого позову ОСОБА_3 посилається на те, що йому належить на праві власності 1/2 зазначеного будинку, однак ОСОБА_2 обмежила йому доступ до будинку, змінила замки.

Ухвалою суду від 17.02.2015 року вказані позови були об'єднані в одне провадження (т. 1, а. с. 181-182).

Ухвалою суду від 17.02.2015 року роз'єднано у самостійні провадження позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ житлового будинку та земельної ділянки з позовними вимогами ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ автотранспортних засобів. Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ автотранспортних засобів передано до канцелярії Київського районного суду м. Одеси для здійснення автоматичного розподілу справи між суддями та визначення головуючого судді у справі (т. 1, а. с. 179-180).

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 26 березня 2015 року позов ОСОБА_2 задоволено частково. Виділено ОСОБА_2 у користування 49/100 частин житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1, а саме:

частину підвалу: 1/2 частина 1-5 котельна пл. 9,9 кв.м.; 1/2 частина 1-6 «а» частина холу пл. 7,3 кв.м.; 1-1 комора пл. 26,6 кв.м.; 1-4 спортзал пл. 23,7 кв.м.;

частину 1-го поверху: 1-8 кабінет пл. 20,6 кв.м.; 1-9 кухня пл. 26,5 кв.м.; 1-10 їдальня пл. 24,6 кв.м.; 1-11 гардеробна пл. 6,1 кв.м.; 1-12 санвузол пл. 11,0 кв.м.; 1-13 «б» частина холу пл. 23,3 кв.м.;

надвірні споруди: 1/2 частина гаражу літ. «Б».

Вхід на виділену частину житлового будинку зберегти через хол 1-13 «б» (1 поверх) та комору 1-1 (підвал).

Виділено ОСОБА_3 у користування 51/100 частину житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1, а саме:

частину підвалу: 1/2 частина 1-5 котельна пл. 9,9 кв.м.; 1/2 частина 1-6 «а» частина холу пл. 7,3 кв.м.; 1-2 підсобне приміщення пл. 11,6 кв.м.; 1-3 комора пл. 21,6 кв.м.; 1-6 «б» частина холу пл. 16,9 кв.м.;

частину 1-го поверху: 1-13 «а» частина холу пл. 6,0 кв.м.;

2-й поверх: 1-14 хол пл. 16,9 кв.м.; 1-15 житлова пл. 21,4 кв.м.; 1-16 передпокій пл. 13,1 кв.м.; 1-18 житлова пл. 26,8 кв.м.; 1-19 житлова пл. 25,0 кв.м.; 1-20 санвузол пл. 6,2 кв.м.; 1-21 санвузол пл. 11,4 кв.м.;

надвірні споруди: 1/2 частина гаражу.

Вхід на виділену частину житлового будинку - другий поверх влаштувати на сходову площадку з подальшим з'єднанням з приміщеннями 2-го поверху та підвалу.

В особисте користування ОСОБА_2 виділено ізольовану земельну ділянку, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, пл. 425 кв.м., яка примикає до лівої бокової межі та вуличному розділовому паркану, а саме: від вуличного розподільчого паркану з відступом 3,84 м від правої бокової межі довжиною 3,72м до перетинання із зовнішньою стіною гаража літ. «Б»; по лінії продовження по осьовій розділовій проектованій перегородці довжиною 7,0 м до перетинання із зовнішньою стіною житлового будинку літ. «А-2ж»; поворот наліво по обгинаючий зовнішніх стін житлового будинку літ. «А-2ж» з довжинами відрізків 3,7 + 0,4 + 2,3 + 5,58 + 2,0 + 1,83 + 2,48 + 1,75 + 5,4 м; далі по лінії продовження довжиною 0,76 м; поворот наліво до перетинання з лівою боковою межею довжиною 13,2 м з відступом 22,96 м від вуличного розподільчого паркану.

В'їзд на ділянку зберегти з боку АДРЕСА_1.

Ділянку по периметру зовнішніх стін житлового будинку літ. «А-2ж», яка виділяється в особисте користування ОСОБА_2 надати ОСОБА_3 на час ремонтних робіт.

В особисте користування ОСОБА_3 виділено ізольовану земельну ділянку, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, пл. 425 кв.м., яка примикає до лівої та правої бокової межі, задній межі та вуличному розділовому паркану, а саме: від вуличного розподільчого паркану з відступом 3,84 м від правої бокової межі довжиною 3,72м до перетинання із зовнішньою стіною гаража літ. «Б»; по лінії продовження по осьовій розділовій проектованій перегородці довжиною 7,0 м до перетинання із зовнішньою стіною житлового будинку літ. «А-2ж»; поворот направо по обгинаючий зовнішніх стін житлового будинку літ. «А-2ж» з довжинами відрізків 1,5 + 5,05 + 0,4 + 3,17 + 0,4 + 2,83 + 4,8 + 0,4 + 3,03 + 0,4+ 5,17 м; поворот направо довжиною 0,76 м.; поворот наліво до перетинання з лівою боковою межею довжиною 13,2 м з відступом 12,04 м від задньої межі. В'їзд на ділянку зберегти з боку АДРЕСА_1.

Ділянку по периметру зовнішніх стін житлового будинку літ. «А-2ж», яка виділяється в особисте користування ОСОБА_3 надати ОСОБА_2 на час ремонтних робіт.

Залишено в спільному користуванні ОСОБА_2 та ОСОБА_3 земельну ділянку площею 150 кв.м., зайняту під плямою забудови двоповерхового житлового будинку літ. «А-2ж», яка розташована за адресою: АДРЕСА_1.

В решті позовних вимог ОСОБА_2 - відмовлено.

Позов ОСОБА_3 - задоволено частково.

Вселено ОСОБА_3 в частину житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1, а саме:

частину підвалу: 1/2 частина 1-5 котельна пл. 9,9 кв.м.; 1/2 частина 1-6 «а» частина холу пл. 7,3 кв.м.; 1-2 підсобне приміщення пл. 11,6 кв.м.; 1-3 комора пл. 21,6 кв.м.; 34 910 гривень; 1-6 «б» частина холу пл. 16,9 кв.м.;

частину 1-го поверху: 1-13 «а» частина холу пл. 6,0 кв.м.;

2-й поверх: 1-14 хол пл. 16,9 кв.м.; 1-15 житлова пл. 21,4 кв.м.; 1-16 передпокій пл. 13,1 кв.м.; 1-18 житлова пл. 26,8 кв.м.; 1-19 житлова пл. 25,0 кв.м.; 1-20 санвузол пл. 6,2 кв.м.; 1-21 санвузол пл. 11,4 кв.м.;

надвірні споруди: 1/2 частина гаражу.

В решті позовних вимог ОСОБА_3 - відмовлено (т. 2 а. с. 126-135).

В апеляційній скарзі апелянт просить рішення скасувати в частині відмови у стягненні з ОСОБА_3 грошової компенсації у розмірі 10 484 гривень, ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягнути вказану компенсацію, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та порушенням судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права (а. с. 138-141).

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає відхиленню, виходячи з наступного.

Частиною 1 ст. 303 ЦПК України встановлено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Сторони погодились з рішенням суду першої інстанції в частині визначення порядку користування житловим будинком та земельною ділянкою, у зв'язку з чим колегія суддів не перевіряє правильність висновків суду в цій частині.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_2 в частині стягнення з ОСОБА_3 на її користь грошової компенсації у розмірі 10 484 гривень, в якості компенсації за зменшення її частки у праві користування домоволодінням, суд першої інстанції виходив із того, що судом не здійснюється перерозподіл часток сторін у праві спільної часткової власності, ОСОБА_2 залишається власником саме 1/2 (а не 49/100) частин житлового будинку.

Такий висновок суду відповідає матеріалам справи та зібраним доказам.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі з 29.01.2000 року, який рішенням Київського районного суду м. Одеси від 11.04.2013 року був розірваний (т. 1 а. 24-25).

Від даного шлюбу у сторін є двоє повнолітніх синів: ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, які проживають разом із матір'ю та знаходяться на її утриманні.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 30.10.2013 року у справі № 520/6791/13-ц позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 було задоволено та визнано житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 356,5 кв.м. та земельну ділянку, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, площею 0,1 га спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_3; визнано за ОСОБА_3 право приватної особистої власності на 1/2 частину житлового будинку за вказаною адресою, що складається з житлового будинку літ. «А», а саме: із кладової 26,6 кв.м.; підсобного приміщення 11,6 кв.м.; кладової 21,6 кв.м.; спортзалу 23,7 кв.м.; котельні 9,9 кв.м.; холу 24,2 кв.м.; кабінету 20,6 кв.м.; кухні 26,5 кв.м.; вітальні 24,6 кв.м.; гардеробу 6,1 кв.м.; санвузлу 11,0 кв.м.; холу 29,3 кв.м.; холу 16,9 кв.м.; жилої 21,4 кв.м.; передня 13,1 кв.м.; жилої 26,8 кв.м.; жилої 25,0 кв.м.; санвузлу 6,2 кв.м.; санвузлу 11,4 кв.м.; та гаражу літ. «Б», площею 55,3 кв.м., які відображені у технічному паспорту від 12.01.2011 року; визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину земельної ділянки, що розташована за адресою: АДРЕСА_2, третя лінія, діл. 34, площею 0,1 га, що належить ОСОБА_2 на підставі Державного акту серія НОМЕР_4 від 07 травня 2002 року (т. 1, а. с. 28-29).

На підставі рішення суду від 30.10.2013 року ОСОБА_3 зареєстрував право власності на 1/2 частину житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1, що вбачається із витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 26.02.2014 року, номер запису про право власності 4873396 (т. 2, а. с. 10-11).

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є співвласниками домоволодіння по АДРЕСА_1.

Згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи № 5505 від 25.12.2014 року технічно неможливо розділити в натурі (по 1/2 кожному) домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 в самостійні об'єкти нерухомості (т. 1 а. с. 129-142).

У вказаному експертному висновку експертом запропонований єдиний найбільш доцільний варіант порядку користування житловим будинком та земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1, відповідно до якого пропонується одному співвласнику виділити у користування 49/100 частин житлового будинку, іншому співвласнику виділити у користування 51/100 частину житлового будинку,

Суд поклав в основу рішення суду варіант експерта, виділив в користування ОСОБА_2 у користування 49/100 частин житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1, ОСОБА_3 у користування 51/100 частину вказаного житлового будинку. Сторони по справі з цим погодились.

Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном визначено у ст. 317 ЦК України.

Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений ст. 41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом.

Поняття спільної часткової власності викладено в ч. 1 ст. 356 ЦК України як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності.

Отже, право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле.

Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно у цілому.

Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними відсотками від цілого чи у дрібному виразі.

Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Якщо договір між співвласниками про порядок володіння та користування спільним майном відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності посвідчений нотаріально, він є обов'язковим і для особи, яка придбає згодом частку в праві спільної часткової власності на це майно.

Виходячи з аналізу зазначеної правової норми слід дійти висновку, що ця норма регулює саме порядок здійснення права часткової власності, тобто порядок користування спільною частковою власністю без її поділу в натурі, зокрема, при встановленні порядку користування квартирою (будинком) кожному зі співвласників передається в користування конкретна частина квартири (будинку) з урахуванням його частки в праві спільної власності на будинок. Разом із тим, виділені в користування приміщення можуть бути і неізольовані, і не завжди точно відповідати належним співвласникам часткам, оскільки встановлення порядку користування майном не припиняє право спільної часткової власності на це майно.

Таким чином, установлення співвласниками порядку користування будинком з виділенням конкретних приміщень у натурі не припиняє право спільної часткової власності, тому що такі частини не перетворюються в об'єкт самостійної власності кожного з них.

Такий висновок відповідає позиції Верховного Суду України, висловленої в Постанові № 6-12цс13 від 03.04.2013 року.

Отже, при вказаних обставинах, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що позов ОСОБА_2 в частині стягнення з ОСОБА_3 грошової компенсації в сумі 10 000 гривень не підлягає задоволенню, оскільки при ухваленні рішення судом не здійснюється перерозподіл часток сторін у праві спільної часткової власності, та позивачка ОСОБА_2 залишається власником ? (а не 49/100) частин житлового будинку.

Доводів, які б спростовували правильні висновки суду першої інстанції апеляційна скарга не містить.

З огляду на викладене, судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно й всебічно дослідив та надав оцінку обставинам по справі, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, що їх регулює. Рішення Київського районного суду м. Одеси від 26 березня 2015 року ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування немає.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 307, 308, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 26 березня 2015 року - залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили до суду касаційної інстанції.

Головуючий Погорєлова С.О.

Судді Цюра Т.В.

Сидоренко І.П.