Справа № 159/3405/15-ц
Провадження № 2/159/946/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Ковель 03 вересня 2015 року

Ковельський міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого - судді Наваляного Т.Д.,

за участю секретаря Спасюк К.В.,

позивача - ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ковелі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4, третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_5 про стягнення аліментів на повнолітню дочку, яка продовжує навчання, стягнення додаткових витрат у зв'язку з навчанням, відшкодування моральної шкоди та стягнення витрат на правову допомогу, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дочки, яка навчається та у зв'язку з чим потребує матеріальної допомоги. Судом до участі в розгляді даної справи в якості третьої особи на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору залучено ОСОБА_5. В обґрунтування заявлених вимог позивач вказує, що рішенням Ковельського міськрайонного суду від 20.11.2012 року з відповідача в користь позивача стягувались аліменти на навчання дочки ОСОБА_6 в розмірі 1/14 від усіх видів її заробітку, починаючи з 25.09.2012 року і на період навчання. В послідуючому, згідно наказу ректора Східноєвропейського національного університету ОСОБА_6 була відрахована зі складу студентів та стягнення аліментів було припинено. Позивач зазначає, що 20.02.2015 року ОСОБА_6 була поновлена до складу студентів вищого навчального закладу і позивач продовжує нести витрати у зв'язку з навчанням доньки. Зазначає, що крім плати за навчання позивач оплачує проживання, харчування дочки, витрачає кошти на придбання одягу та літератури. Позивачем за навчання доньки протягом 2010-2015 року сплачено 14354,10 гривень. Зазначає, що ним понесені додаткові витрати, а саме: витрати на проїзд за період з 2010 по 2015 рік в сумі 3625,06 гривень, в період з червня 2012 року по червень 2015 рік сплачено 4393,94 грн. за користування мережею «Інтернет», у 2009 році придбано комп'ютер, вартість якого склала 3185,70 гривень, тобто понесено додаткових витрат на загальну суму 7579,64 гривні. Вказав, що з березня 2015 року по день звернення позивачем з позовом до суду ним витрачено 832 грн. на оформлення дипломної роботи, здачі екзаменаційної сесії. Позивачем понесено витрати по оплаті комунальних послуг на суму 3332,11 гривень за період з червня 2012 року по травень 2015 року. В ході розгляду справи судом позивач неодноразово уточнював позовні вимоги. Зокрема, ним вказано, що 19.08.2015 року ОСОБА_5 зараховано до складу студентів СНУ імені Л.Українки за ступенем магістра спеціальності «Управління фінансово-економічною безпекою» заочної форми навчання. Навчання є платним, розмір плати складає 17100 гривень за 18 місяців навчання. Крім плати за навчання позивач поніс додаткові витрати, які включають в себе: вартість проїзду з м. Ковеля до м. Луцька в сумі 1322,65 гривень, плата за користування мережею «Інтернет» в сумі 100 гривень щомісячно. Позивач зазначає, що відповідач систематично не виконувала батьківські обов'язки по утриманню дочки, позивач неодноразово змушений був звертатись до суду, у зв'язку з чим йому завдано моральну шкоду, яка полягає у душевних стражданнях, вимушених змінах в організації свого життя, те, що позивач змушений був звертатись з захистом своїх прав та охоронюваних законом інтересів до суду, перебував на стаціонарному лікуванні в медичному закладі. Розмір моральної шкоди позивач оцінює в сумі 2500 гривень. Позивач вказує, що відповідач працює, має значний дохід та відповідно можливість сплачувати аліменти на утримання повнолітньої дочки, яка продовжує навчання. Враховуючи викладене просить стягнути з відповідача на його користь аліменти на утримання повнолітньої дочки, яка навчається в розмірі 1/6 частини від усіх видів її заробітку щомісячно з 20.02.2015 року і до 30.06.2015 року (тобто з моменту зарахування до навчального закладу та до моменту отримання диплому). Стягувати з відповідача на його користь аліменти на утримання повнолітньої дочки, яка навчається в розмірі 1/5 частини від усіх видів її заробітку щомісячно, починаючи з 25.06.2015 року і до досягнення ОСОБА_5 віку 23 років, стягнути з відповідача в його користь фактично понесені ? витрат у зв'язку з навчанням доньки в сумі 12200 гривень, моральну шкоду в сумі 2500 гривень, витрати пов'язані з наданням правової допомоги в сумі 900 гривень та сплачений позивачем судовий збір в сумі 243,60 гривень.

В судовому засіданні позивач та його представник заявлений позов підтримали повністю, з підстав, викладених у заяві. Позивач вказав, що ОСОБА_5 зарахована до складу студентів СНУ ім. Л.Українки. Навчання є платним та позивач повністю оплачує навчання ОСОБА_5 Крім плати за навчання позивач несе додаткові витрати, пов'язані з проживанням дочки, її харчуванням, придбанням одягу та літератури. Відповідач працює, отримує значний дохід, однак матеріальної участі в утриманні дочки не приймає. З наведених підстав просить позов задоволити в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнала, суду пояснила, що ОСОБА_5 одружена, має малолітню дитину. Вказала, що ОСОБА_5 проживає окремо від батька, має власну сім'ю та чоловіка. На даний час здобула освіту за освітньо-кваліфікаційним рівнем «бакалавр», що не позбавляє її можливості влаштуватись на роботу. Відповідач ОСОБА_4 працює, проте самостійно виховує та утримує неповнолітнього сина ОСОБА_6 Позивач має заборгованість по сплаті аліментів, за що був притягнутий до кримінальної відповідальності. ОСОБА_4 винаймає житло та відповідно сплачує кошти за оренду житла, а тому не має можливості надавати допомогу на утримання повнолітньої дочки. Вважає, що в ході розгляду справи не встановлено сукупності тих юридичних фактів, які вказували б на обов'язок відповідача утримувати повнолітню дочку, вважає, що в даному випадку правових підстав для стягнення з відповідача аліментів немає. Просить в задоволенні позову відмовити за безпідставністю заявлених вимог.

Третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_5 заявлений позов підтримала, суду пояснила, що всі витрати, пов'язані з її навчанням несе батько ОСОБА_1 Вказала, що одружена, має власну сім'ю та малолітню дитину.

Суд, заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити.

Як встановлено в судовому засіданні ОСОБА_1 та ОСОБА_4 є батьками ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

З копії паспорта громадянина України вбачається, що 25.01.2013 року відділом РАЦС м. Ковеля зареєстровано шлюб ОСОБА_6 та ОСОБА_7

З копії рішення Ковельського міськрайонного суду від 20.11.2012 року вбачається, що з ОСОБА_4 в користь ОСОБА_1 стягувались кошти на навчання ОСОБА_5 в розмірі 1/14 частини від усіх видів її заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 25.09.2012 року на період навчання, але не довше ніж до досягнення ОСОБА_5 віку двадцяти трьох років за умови навчання.

Вказане рішення суду набуло законної сили та звернуто до виконання.

Судом встановлено, що постановою державного виконавця ВДВС Ковельського МРУЮ від 20.08.2014 року виконавче провадження по виконанню даного рішення суду закінчено у зв'язку з припиненням навчання ОСОБА_5 При цьому на час винесення постанови про закінчення виконавчого провадження боржником ОСОБА_4 рішення суду було виконане в повному обсязі.

Крім того, як встановлено судом і цього факту не заперечують сторони, з відповідача стягувались на користь позивача аліменти ще на протязі 6 місяців після фактичного відрахування ОСОБА_5 з навчального закладу у зв'язку з несплатою ОСОБА_1 коштів за навчання дочки, хоча останній отримував аліменти для навчання з відповідача і використав їх на власний розсуд. В подальшому ОСОБА_1 було сплачено кошти за навчання ОСОБА_5 за період з 20.02.2014 року по 30.06.2015 рік, тобто до отримання диплому. Суд вважає, що вимога позивача в цій частині відповідачем є погашеною переплатою аліментів за минулий період.

20.02.2015 року ОСОБА_5 була поновлена до складу студентів 5 курсу групи Соц-51з інституту соціальних наук напряму підготовки «Соціологія» заочної платної форми навчання для здобуття освітньо кваліфікаційного рівня «Бакалавр».

Витягом з наказу № 37-С(в) від 30.06.2015 року вбачається, що на підставі рішення Державної екзаменаційної комісії № 1 (протокол № 6 від 15.06.2015 року, протокол № 7 від 16.06.2015 року) ОСОБА_5 відраховано зі складу студентів Східноєвропейського національного університету ім. Л.Українки у зв'язку з закінченням навчання. ОСОБА_5 отримала базову вищу освіту за напрямком підготовки «Соціологія» і здобула кваліфікацію бакалавра соціології (а.с.2 Т.2).

Судом також встановлено, що ОСОБА_5 наказом ректора університету від 19.08.2015 року зарахована до складу студентів СНУ ім. Л.Українки за ступенем магістра спеціальності «Управління фінансово-економічною безпекою» заочної форми навчання на місця, які фінансуються за рахунок коштів фізичних та юридичних осіб. Розмір плати за навчання складає 17100 гривень.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 СК України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

Як встановлено в судовому засіданні та дана обставина не заперечується сторонами по справі ОСОБА_5 має власну сім'ю, проживає з чоловіком та малолітнім сином.

Частиною 1 ст. 199 СК України встановлено, що якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Згідно п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Статтею 200 СК України визначено, що суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Як пояснила відповідач в судовому засіданні вона самостійно несе витрати по утриманню неповнолітнього сина ОСОБА_6 Рішенням суду з ОСОБА_1 в її в користь присуджено стягнення аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_6, проте позивач рішення суду не виконує та коштів на утримання дитини не надає. У ОСОБА_1 існує значна заборгованість по сплаті аліментів. Фактично всі витрати по утриманню сина вона несе самостійно. Оскільки ОСОБА_1 ухилявся від сплати аліментів вона змушена була звертатись з цього приводу в правоохоронні органи та відомості про злісне ухилення ОСОБА_1 від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дитину (аліментів) були внесені в ЄРДР.

В судовому засіданні встановлено, що позивач ОСОБА_1 має заборгованості по сплаті аліментів на утримання неповнолітнього сина сторін ОСОБА_6 Станом на 01.06.2015 року заборгованість позивача ОСОБА_1 по несплаті аліментів на неповнолітнього сина ОСОБА_6 становить 7820,81 грн. Крім того, станом на цей же час, заборгованість позивача по стягненню додаткових витрат на утримання неповнолітнього сина сторін ОСОБА_6, який знаходиться на утриманні відповідача становить 5109 грн. (а.с. 47 Т.2). Відомості про кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 164 КК України було внесено в ЄРДР за № 0000005.

В контексті норм ст. 199 СК України, обов'язок батьків утримувати повнолітніх дітей, які продовжують навчання, не є безумовним, а залежить від певних обставин, в тому числі й від наявності у батьків можливості надавати таку допомогу.

Частиною 1 ст. 60 цього Кодексу визначено, що кожна сторони зобов'язана довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Таким чином, позивач не довів ті обставини, на які він посилається як на правову підставу заявлених ним вимог про стягнення аліментів на навчання.

Судом враховується, що відповідач ОСОБА_4 хоча працює та отримує регулярних дохід, проте самостійно виховує та утримує неповнолітнього сина ОСОБА_6 Крім того, як встановлено судом, відповідач вимушена самостійно винаймати житло для себе та неповнолітнього сина (а.с. 148 Т.2), хоча мають разом з позивачем спільну квартиру по вул. Набережній, 6/1 в м. Ковелі, де проживає на даний час ОСОБА_1 з новою дружиною.

Повнолітня дочка сторін ОСОБА_5 одружена та створила власну сім'ю, є повнолітньою працездатною особою, навчається на заочній формі навчання, має можливість працювати і частково покривати витрати на навчання, а тому правових підстав для стягнення аліментів на навчання немає.

Відповідно до ч. 1 ст. 75 СК України, дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного.

При цьому суд враховує, що після одруження ОСОБА_5, ОСОБА_1 не повинен нести витрати по утриманню дочки у зв'язку з її навчанням, оскільки остання створила власну сім'ю, а кошти, які позивач сплачував на навчання ОСОБА_5 є виключно його правом, а не обов'язком в контексті ст. 199 СК України.

Позивач просить стягнути з відповідача в його користь фактично понесені ? витрат у зв'язку з навчанням доньки в сумі 12200 гривень, які на його думку є додатковими витратами на дитину.

Відповідно до ст. 185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Разом з тим, глава 16 цього Кодексу «Обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина та його виконання» не містить правової норми, яка зобов'язує батьків брати участь у додаткових витратах на повнолітню дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Вказаний висновок випливає також із аналізу положень ст. 201 СК України, згідно з якою до відносин між батьками і повнолітніми дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189-192 і 194-197 цього Кодексу.

Таким чином, правила ст. 185 СК України поширюються на правовідносини щодо обов'язку батьків по утриманню неповнолітніх дітей. Обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, передбачений главою 16 Сімейного кодексу України, однак норми цієї глави не поширюють дію положень ст. 185 Сімейного кодексу України на правовідносини, які виникають між батьками з приводу їх участі в утриманні повнолітніх дочки, сина.

Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 Сімейного кодексу, яка зокрема передбачає обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (ст. ст. 199, 200, 201 Сімейного кодексу України). При визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від обов'язку сплати аліментів, обов'язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами.

Таким чином, вимоги позивача про стягнення фактично понесених ? витрат у зв'язку з навчанням доньки в сумі 12200 гривень до задоволення не підлягають.

Не підлягає до задоволення вимоги позивача про стягнення моральної шкоди з наступних підстав.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» визначено, що спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, зокрема коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції або випливає з її положень.

Позивачем заявлені вимоги про стягнення з відповідача в його користь заподіяної моральної шкоди в сумі 2500 гривень.

Суд вважає позов в цій частині не доведеним та необґрунтованим, оскільки позивачем не надано суду доказів, яки би підтверджували заподіяну моральну шкоду, її об'єм, в чому саме виразилися моральні страждання позивача, крім того, між сторонами склалися не деліктні правовідносини, а сімейні, які врегульовані Сімейним Кодексом України, який не передбачає відшкодування моральної шкоди у разі порушення аліментних зобов'язань, тому позов в цій частині до задоволення не підлягає.

Згідно ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Оскільки в задоволенні позову відмовлено, вимоги позивача про стягнення витрат на правову допомогу до задоволення не підлягають.

Керуючись ст. ст. 10, 60, 88, 212-215, 218 ЦПК України, на підставі ст.ст. 182, 185, 199, 200, 201 Сімейного кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_4, третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_5 про стягнення аліментів на повнолітню дочку, яка продовжує навчання, стягнення додаткових витрат у зв'язку з навчанням, відшкодування моральної шкоди та стягнення витрат на правову допомогу відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Волинської області через Ковельський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Головуючий:Т. Д. Наваляний