АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 533/328/15-ц Номер провадження 22-ц/786/2949/15Головуючий у 1-й інстанції Оксенюк М.М. Доповідач ап. інст. Дряниця Ю. В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2015 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого-судді: Дряниці Ю.В.,

суддів: Карнауха П.М., Чумак О.В.,

при секретарі: Ткаченко Т.І.

з участю: позивача ОСОБА_2, представника відповідача Шокало Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» в особі представника ОСОБА_4 на рішення Козельщинського районного суду Полтавської області від 06 серпня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про повернення банківських вкладів.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача апеляційного суду Полтавської області Дряниці Ю.В., -

в с т а н о в и л а :

Рішенням Козельщинського районного суду Полтавської області позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_2 суму банківського вкладу за договором банківського вкладу № SAMDN5725, вклад «Стандарт на 12 мес.» від 20.08.2013 року в розмірі 30 000 грн.; нараховані відсотки за користування коштами відповідно до договору з 20.08.2015 року по 24.12.2014 року в розмірі 7 278,90 грн.; 3 % річних з 24.12.2014 по 06.08.2015 року в розмірі 6 92,47 грн.; інфляційне збільшення з індексом інфляції з 24.12.2014 по 06.08.2015 року в розмірі 15 284,35 грн.; відсотки за користування грошовими коштами за період з 24.12.2014 року по 06.08.2015 року в розмірі 3 334,43 гривень, а всього в розмірі 56 590 грн. 15 коп.

Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_2 суму банківського вкладу за договором банківського вкладу № SAMDN5836, вклад «Стандарт на 3 мес.» від 20.08.2013 року в розмірі 10 000 грн.; нараховані відсотки за користування коштами відповідно до договору з 20.11.2013 року по 24.12.2014 року в розмірі 2 131,51 грн.; 3 % річних з 24.12.2014 по 06.08.2015 року в розмірі 225,35 грн.; інфляційне збільшення з індексом інфляції з 24.12.2014 по 06.08.2015 року в розмірі 4 973,92 грн., відсотки за користування грошовими коштами за період з 24.12.2014 року по 06.08.2015 року в розмірі 990,68 грн., а всього в розмірі 18 321 (вісімнадцять тисяч триста двадцять одну) грн. 46 коп.

В іншій частині в позові відмовлено.

Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь держави судові витрати за розгляд позовної заяви в розмірі 749,12 грн.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати рішення Козельщинського районного суду Полтавської області від 06 серпня 2015 року і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі. Вважає, що рішення суду першої інстанції винесено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, підстав для задоволення скарги не знаходить.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

У відповідності з ч.3 ст. 10, ч.1ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Згідно до п. 1 ч.1 ст.307 ЦПК України, за наслідками розгляду скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Відповідно до ст.308 ЦПК України, розглянувши скаргу на рішення суду першої інстанції, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає рішення без змін, якщо суд ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно було встановлено судом першої інстанції, на території АР Крим в м. Євпаторії між позивачем ОСОБА_2 та відповідачем ПАТ КБ «ПриватБанк» укладено два договору банківського вкладу № SAMDN5725, вклад «Стандарт на 12 мес.» від 20.08.2013 року в розмірі 30 000 грн. та № SAMDN5836, вклад «Стандарт на 3 мес.» від 20.08.2013 року в розмірі 10 000 грн., що підтверджується заявою на оформлення вкладів та квитанціями про нарахування коштів від 20.08.2013 року в розмірі 30 000 грн. та 10 000 грн.

Згідно умов заяви на оформлення банківського вкладу № SAMDN5725, вклад «Стандарт на 12 мес.» від 20.08.2013 року вбачається, що позивач вносить вклад відповідачу в розмірі 30 000 грн. на 366 днів по 20.08.2014 року включно з відсотковою ставкою 18 % річних.

Пунктами 3, 5 вищезазначеної заяви на оформлення вкладу передбачено і погоджено сторонами, що якщо по закінченню строку вкладу сторона не виявила банку бажання забрати свої кошти - вклад автоматично подовжується, ще на один термін. Строк вкладу подовжується неодноразово без заявки сторони до банку. Сторони погодились на право дострокового розірвання договору при цьому повідомивши про це за 2 банківські дні до дати розірвання договору.

Згідно умов заяви на оформлення банківського вкладу № SAMDN5836, вклад «Стандарт на 3 мес.» від 20.08.2013 року вбачається, що позивач вносить вклад відповідачу в розмірі 10 000 грн. на 3 місяці по 20 11.2013 року включно з відсотковою ставкою 16 % річних.

Пунктами 3, 5 вищезазначеної заяви на оформлення вкладу передбачено і погоджено сторонами, що якщо по закінченню строку вкладу сторона не виявила банку бажання забрати свої кошти - вклад автоматично подовжується, ще на один термін. Строк вкладу подовжується неодноразово без заявки сторони до банку. Сторони погодились на право дострокового розірвання договору при цьому повідомивши про це за 2 банківські дні до дати розірвання договору.

Судом встановлено, що дії договорів банківського вкладу № SAMDN5725, вклад «Стандарт на 12 мес.» від 20.08.2013 року в розмірі 30 000 грн. та № SAMDN5836, вклад «Стандарт на 3 мес.» від 20.08.2013 року в розмірі 10 000 грн., були пролонговані, оскільки відповідачем не надано суду документів про повернення зазначених вкладів по закінченню строку вкладу грошових коштів в розмірі 30 000 грн. та 10 000 грн.

18.12.2014 року позивач ОСОБА_2 повідомив відповідача про вимогу повернення суми вищезазначених банківських вкладів. 22.12.2014 року представником відповідача отримано заяву позивача про повернення суми банківських вкладів.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач порушив право позивача на повернення сум вкладів.

Колегія суду в повній мірі погоджується з такими висновками місцевого суду.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території» тимчасово окупована територія України є невід'ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України.

Згідно до ст. 58 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банк відповідає за своїм зобов'язанням всім своїм майном відповідно до законодавства.

Відповідно до ст. 1058 Цивільного Кодексу України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Згідно з положенням ч. 1, 2 ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі сплином встановленого договором строку (строковий вклад).

Виходячі зі змісту ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Доводи апеляційної скарги з приводу того, що зобов'язання за договорами депозитного вкладу, укладеними працівниками філії «Кримське РУ ПАТ КБ «ПриватБанк», виконує АНО «ФЗВ», за рахунок майна банку, яке знаходиться на території АР Крим та міста Севастополя, а тому банк є неналежним відповідачем у справі, є безпідставними, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.3 ст. 95 ЦК України, філії та представництва не є юридичними особами. Вони наділяються майном юридичної особи, що їх створила, і діють на підставі затвердженого нею положення.

Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 96 ЦК України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями. Юридична особа відповідає за своїми зобов'язаннями усім належним їй майном.

Кримське регіональне управління ПАТ КБ «ПриватБанк», відповідно до ст. 95 ЦК України, є філією що розташована поза місцезнаходженням юридичної особи і не є юридичною особою, а відтак не може нести самостійну відповідальність перед клієнтом.

Тобто, надання банківських послуг здійснює саме банк як юридична особа, а не його структурні одиниці (відділення, філії). Проте, якщо структурній одиниці надано відповідні повноваження (згідно з положенням, статутом, довіреністю) то вона має право укладати договори від імені банку. Стороною за договором у таких випадках є банк, а не його структурна одиниця. Відтак, саме банк, а не його структурна одиниця, має відповідати за зобов'язаннями, взятими на себе за укладеним договором.

Так само, не заслуговують на увагу посилання апелянта на відсутність в матеріалах справи договорів банківських вкладів, так як зазначив суд першої інстанції у своєму рішенні, дані доводи спростовуються наявними заявами на оформлення вищезазначених вкладів, в яких передбачено умови та термін дії вкладів, а також підтверджується квитанціями про зарахування ПАТ КБ «ПриватБанком» грошових коштів в розмірі 10 000 грн. та 30 000 грн.

При цьому колегія суддів зазначає, що аналіз ст. 1059 ЦК України, п. 1.4 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними та фізичними особами, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 3 грудня 2003 року № 516, п.п.1.8,1.10 Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженою постановою Правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року № 492 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17 грудня 2003 року за № 1172/8493, п. 8 глави 2 «Приймання банком готівки» розділу ІІІ «Касові операції банків з клієнтами» Інструкції про касові операції в банках України, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 14 серпня 2003 року № 337, дає підстави дійти висновку про те, що письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту.

Зокрема, такий документ повинен містити: найменування банку, який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час час виконання операції), а також підпис працівника банку, який прийняв готівку, та відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку, засвідчений електронним підписом САБ.

Зазначених правових позицій дотримується Верховний Суд України в постанові Судової палати у цивільних справах від 29 жовтня 2014 року, у справі № 6-11-118цс14.

Укладення договорів банківських вкладів № SAMDN5725 «Стандарт на 12 мес.» від 20.08.2013 року в розмірі 30 000 грн. та № SAMDN5836, вклад «Стандарт на 3 мес.» від 20.08.2013 року в розмірі 10 000 грн., підтверджується заявою на оформлення вкладів, а також квитанцією про перерахування вказаних коштів на депозитний рахунок банку, в якій зазначено найменування банку, який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції, а також підпис працівника банку, який прийняв готівку, та відбиток печатки банку.

З огляду на викладене, колегія суду приходить до висновку, що сторонами банківського вкладу були дотримані вимоги діючого законодавства щодо його укладення та в подальшому сторонами були виконані всі умови вказаних договорів.

Також колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду, що вимоги позивача про стягнення пені не підлягають задоволенню, з огляду на наступне.

Відповідно до ч.5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. Сплата виконавцем неустойки (пені), встановленої в разі невиконання, прострочення виконання або іншого неналежного виконання зобов'язання, не звільняє його від виконання зобов'язання в натурі.

Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 12.04.1996 року «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав позивачів» встановлено, що оскільки Закон не визначає певних меж своєї дії, судам слід мати на увазі, що до відносин, які ним регулюються, належать, зокрема, ті, що виникають із договорів про надання фінансово-кредитних послуг для задоволення власних побутових потреб громадян (у тому числі про надання кредитів, відкриття й ведення рахунків, проведення розрахункових операцій, приймання і зберігання цінних паперів, надання консультаційних послуг). Відносини, щодо захисту прав споживачів можуть виникати також з актів законодавства або з інших угод, які не суперечать Закону.

Згідно до п. 20 Постанови, неустойка (штраф, пеня) стягується лише тоді, коли це передбачено укладеним сторонами договором чи відповідним нормативним актом. Пеня за порушення договору нараховується і стягується у відсотковому відношенні до суми заборгованості за кожний день прос рочки, втому числі за святкові, неробочі й вихідні дні.

Після укладення договорів банківського вкладу, між банком і позивачем виникли зобов'язальні відносини, які регулюються нормами зобов'язального права та положеннями укладеного договору банківського вкладу, водночас, положення ч.5 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів», яка встановлює відповідальність виконавця робіт (послуг) за її не виконання в обумовлений договором строк у вигляді сплати пені, виниклих між сторонами відносин не регулюють, а тому позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача пені за порушення строків повернення вкладу та нарахованих по ньому процентів задоволенню не підлягають.

Інші доводи апеляційної скарги висновків місцевого суду не спростовують, тому колегія суддів вважає, що висновки місцевого суду в повній мірі ґрунтуються на законі та місцевим судом було правильно встановлено характер правовідносин сторін у справі та застосовано норми процесуального права, які регулюють ці правовідносини.

Доводи апеляційної скарги зводяться до власного вибіркового тлумачення норм процесуального права без повного і системного їх аналізу, не спростовують висновків місцевого суду, не ґрунтуються на законі, а тому не підлягають задоволенню.

За таких обставин, враховуючи наведене, колегія суддів не знаходить підстав для скасування ухвали судді місцевого суду, вважаючи її законною та обґрунтованою.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» в особі представника ОСОБА_4 - відхилити.

Рішення Козельщинського районного суду Полтавської області від 06 серпня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: (підпис) Ю.В.Дряниця

Судді: (підпис) П.М.Карнаух (підпис) О.В.Чумак

Згідно з оригіналом:

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області Ю.В.Дряниця