АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження: № 22-ц-/790/6716/15 Головуючий: 1 інстанції
Справа: № 643/2646/15-ц Скотар А.Ю.
Категорія: договірні Доповідач: Даниленко В.М.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2015 року м. Харків

Судова колегія судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого: судді - Даниленка В.М.,

Суддів: Бровченка І.О., Пилипчук Н.П.,

за участю секретаря: Єрьоменко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в приміщенні суду цивільну справу за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» на заочне рішення Московського районного суду м. Харкова від 29 квітня 2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія», третя особа: ОСОБА_3 про стягнення страхового відшкодування та пені, -

В С Т А Н О В И Л А :

У лютому 2015 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з вищезазначеним позовом, у якому вказував на те, що він є власником легкового автомобіля марки «Mitsubishi», модель «ASX 1.6 МТ INVITE», державний номер НОМЕР_1, 2012 року випуску, право на володіння, користування та розпорядження яким має його батько - ОСОБА_4 на підставі виданої йому Генеральної довіреності від 13.09.2012 року, посвідченої приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області ОСОБА_5 та зареєстрованої в реєстрі за № 1929.

04 червня 2014 року близько 16 год. 40 хв. на перехресті вул. Командарма Уборевича та вул. Академіка Павлова в м. Харкові сталась дорожньо-транспортна пригода (далі: ДТП) за участю двох транспортних засобів: належного позивачу автомобіля «Mitsubishi ASX», державний номер НОМЕР_1, яким керував його батько - ОСОБА_4, та автомобіля «Toyota Auris», державний номер НОМЕР_2, під керуванням водія ОСОБА_3 - третьої особи по справі.

Внаслідок ДТП, що сталася, автомобіль позивача отримав значні механічні пошкодження, зокрема, були пошкоджені задній ліхтар, деформовані задній бампер та ліве крило, задні та передні ліві двері, лівий поріг, кришка багажнику та ін.

Постановою Московського районного суду м. Харкова від 28.07.2014 року винним у скоєнні вищезазначеної дорожньо-транспортної пригоди визнано водія автомобіля «Toyota Auris», державний номер НОМЕР_2 ОСОБА_3, який у порушення п. 8.4 Правил дорожнього руху України при переїзді перехрестя не надав переваги автомобілю «Mitsubishi ASX», державний номер НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_4, що рухався по головній дорозі, в наслідок чого допустив зіткнення з цим автомобілем, завдавши йому механічних ушкоджень. За скоєння вказаного правопорушення водія ОСОБА_3 притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП у вигляді штрафу.

На момент скоєння вказаної ДТП цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди - ОСОБА_3, як водія автомобіля «Toyota Auris», державний номер НОМЕР_2, була застрахована в ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» за Полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АС/9739103 від 15.02.2014 року.

Згідно рахунку-фактури спеціалізованого СТО ТОВ «Техно-Арт» від 07.06.2014 року № 7-00000768 загальна вартість відновлювального ремонту належного позивачу автомобіля «Mitsubishi ASX», державний номер НОМЕР_1, пошкодженого внаслідок ДТП, з урахуванням вартості складових частин, що підлягають заміні, та ремонтних робіт склала 40 182,50 грн.

Про настання страхового випадку, що мав місце 04.06.2014 року за участю забезпеченого транспортного засобу - автомобіля «Toyota Auris», державний номер НОМЕР_1, водій ОСОБА_4, який відповідно до Генеральної довіреності, виданої йому позивачем, мав відповідні повноваження, повідомив страховика - ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» у встановленому законом порядку та в подальшому направив до страхової компанії всі необхідні документи для виплати страхового відшкодування, а саме: відповідну заяву на виплату страхового відшкодування, копію довідки про ДТП, копію технічного паспорту на автомобіль, страхового полісу, довіреності, рахунку-фактури спеціалізованого СТО щодо вартості виконаних відновлювально-ремонтних робіт пошкодженого транспортного засобу, банківські реквізити для перерахування страхової суми потерпілому та інші документи.

Крім того, представником страховика був оглянутий пошкоджений автомобіль позивача ОСОБА_2 та зроблено фотографії завданих пошкоджень, які також були направлені страховій компанії.

Після подання до страховика - ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» пакету документів для виплати суми страхового відшкодування, останнім був встановлений строк для її виплати - до 03.10.2014 року, про що представники компанії повідомили потерпілого ОСОБА_4 в телефонній розмові.

У подальшому позивач, як власник пошкодженого внаслідок ДТП автомобіля, за власні кошти здійснив його ремонт на спеціалізованому СТО ТОВ «Техно-Арт».

Згідно акту виконаних робіт № 7-206849 від 27.06.2014 року, складеного ТОВ «Техно-Арт», загальна вартість відновлювального ремонту автомобіля «Mitsubishi ASX», державний номер НОМЕР_1, 2012 року випуску, склала 35 758,62 грн., та була оплачена позивачем відповідно до платіжних квитанцій № 66101009 від 10.06.2014 року (на суму 20 000,00 грн.) та № 81011004 від 01.07.2014 року (на суму 15 758,62 грн.).

Однак, у встановлений ним же самим строк страховик - ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» виплату страхового відшкодування позивачу не здійснив, в зв'язку з чим він був вимушений звернутись за правовою допомогою до адвоката щодо врегулювання виниклої проблеми зі страховиком.

Адвокатом був направлений адвокатський запит щодо надання інформації по цьому страховому випадку з вимогою здійснення виплати страхового відшкодування, який був отриманий страховою компанією 23.01.2015 року. У п'ятиденний строк відповідь на запит надана не була, а тому запит із аналогічними вимогами був повторно направлений на адресу страховика та отриманий останнім 09.02.2015 року, однак і на цей запит адвоката будь-якої відповіді не надійшло.

Враховуючи те, що страхове відшкодування мало бути виплачено позивачу ОСОБА_2 ще 03.10.2014 року, проте не здійснено і до цього часу, тобто на момент подачі позову, страховик відповідно до вимог п. 36.5 ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», повинен сплатити позивачу, як потерпілому від ДТП, пеню (неустойку) в загальному розмірі 3 999,07 грн.

Посилаючись на вказані обставини, а також на те, що у зв'язку з конфліктною ситуацією, що склалася з вини страховика, він був вимушений звернутись за правовою допомогою до адвоката, позивач ОСОБА_2 просив суд примусово стягнути з відповідача - ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» на його користь суму невиплаченого страхового відшкодування в розмірі 35 758,62 грн., пеню за прострочення своєчасного виконання страховиком своїх договірних зобов'язань у сумі 3 999,07 грн., 6 000,00 грн. понесених ним витрат на оплату правової допомоги адвоката, а також суму судового збору, сплаченого ним при зверненні до суду, яка становить 397,00 грн.

Заочним рішенням Московського районного суду м. Харкова від 29 квітня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено в повному обсязі.

Стягнуто з відповідача - ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» на користь позивача ОСОБА_2 суму страхового відшкодування в розмірі 35 758,62 грн., пеню в сумі 3 999,07 грн., 6 000,00 грн. понесених ним витрат на оплату правової допомоги адвоката, а також 397,00 грн. у рахунок компенсації сплаченого ним при зверненні до суду судового збору.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 17 червня 2015 року заяву відповідача - ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» про перегляд ухваленого судом першої інстанції по справі заочного рішення залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі відповідача - ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» ставиться питання про скасування зазначеного заочного рішення Московського районного суду м. Харкова від 29 квітня 2015 року та ухвалення по справі нового рішення про відмову в задоволенні заявлених позивачем ОСОБА_2 вимог за їх безпідставністю.

В обґрунтування своєї скарги апелянт посилається на неповне з'ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, та порушення судом норм матеріального й процесуального права, що призвело до неправильного вирішення цивільно-правового спору по суті.

Зокрема, апелянт вказує на те, що суму страхового відшкодування, яка підлягає виплаті потерпілому, визначено судом виключно на підставі наданого позивачем акту виконаних ремонтних робіт, однак при цьому не взято до уваги аварійного сертифікату щодо визначення вартості матеріального збитку, завданого позивачу внаслідок пошкодження в ДТП належного йому транспортному засобу, складеному аварійним комісаром - суб'єктом оціночної діяльності, який в даному випадку є єдиним належним доказом по справі стосовно розміру страхового відшкодування, що підлягає виплаті потерпілому.

Надані ж позивачем платіжні квитанції про оплату проведеного ремонту належного йому транспортного засобу на суму 35 758,62 грн. не є оціненою шкодою в розумінні положень Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та не можуть бути підставою для визначення розміру страхової виплати. Крім того, при визначенні розміру страхового відшкодування судом першої інстанції взагалі не враховано суми франшизи, на яку страхова виплата завжди зменшується в будь-якому випадку. Що ж стосується нарахованої позивачем пені, то, зважаючи на те, що заява про отримання страхового відшкодування була подана потерпілим страховику лише 28 серпня 2014 року, тобто із значним пропуском встановленого законом строку на її подання, така вимога є взагалі безпідставною, а вимога про відшкодування понесених витрат на правову допомогу є надмірно завищеною та недоведеною.

Представник позивача ОСОБА_2 адвокат Полупанова О.О. у своїх письмових запереченнях на подану ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» апеляційну скаргу зазначає, що розрахунок витрат на правову допомогу, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, надавався нею в суді першої інстанції та є у матеріалах справи, а пеня за прострочення своєчасної виплати потерпілому страхового відшкодування в будь-якому випадку підлягає стягненню зі страховика за весь час прострочки.

Третя особа по справі - ОСОБА_3 у судове засідання суду апеляційної інстанції не з'явився, подавши відповідну письмову заяву, в якій просив розглядати справу за його відсутністю та відхилити подану страховою компанією апеляційну скаргу, як безпідставну, вважаючи рішення суду першої інстанції, ухвалене по справі, законним і обґрунтованим.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення районного суду у відповідності до ст. 303 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга відповідача - ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених дослідженими в судовому засіданні доказами.

Згідно ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущений строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Проте, в даному випадку ухвалене судом першої інстанції у справі рішення не в повній мірі відповідає зазначеним вимогам процесуального закону.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 у повному обсязі, суд першої інстанції виходив із того, що на час скоєння ДТП, що мала місце 04 червня 2014 року, цивільно-правова відповідальність винуватця цієї пригоди - третьої особи по справі ОСОБА_3 була застрахована в ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія», яка в установлений законом строк не виплатила позивачу, як потерпілому від ДТП, страхове відшкодування матеріальної шкоди, завданої пошкодженням належного йому транспортного засобу, а тому сума страхового відшкодування в заявленому позивачем розмірі підлягає примусовому стягненню зі страхової компанії на користь останнього з урахуванням пені за прострочення виконання страховиком своїх договірних зобов'язань.

Однак, повністю погодитися з такими висновками районного суду судова колегія погодитися не може, оскільки ці висновки в більшій своїй частині суперечать матеріалам справи та не ґрунтуються на законі.

За приписами ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтями 3, 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст.ст. 10, 11 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється виключно на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведеності перед судом їх переконливості.

Згідно зі ст. ст. 59, 60 того ж Кодексу доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши до суду належні та допустимі докази на їх підтвердження, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Обставини, які мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства, якими, зокрема є: справедливість, добросовісність та розумність.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Пунктом третім частини другої статті 11 ЦК України передбачено, що завдання майнової (матеріальної) шкоди іншій особі є підставою виникнення цивільних прав і обов'язків.

Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками, зокрема є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду передбачені ст. 1166 ЦК України.

Відповідно до цієї правової норми майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Тобто, для відшкодування шкоди за правилами ст. 1166 ЦК України необхідно довести такі об'єктивні факти: неправомірність поведінки особи. Неправомірною можна вважати будь-яку поведінку, внаслідок якої завдано шкоду, якщо особа, яка завдала шкоди, не була уповноважена на такі дії. Наявність шкоди. Під шкодою слід розуміти втрату або пошкодження майна потерпілого та (або) позбавлення його особистого нематеріального права (життя, здоров'я тощо). Причинний зв'язок між протиправною поведінкою та шкодою, який є обов'язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об'єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди. Вина заподіювача шкоди, за виключенням випадків, коли в силу прямої вказівки закону обов'язок відшкодування завданої шкоди покладається на відповідальну особу незалежно від вини.

Таким чином, єдиною підставою цивільно-правової відповідальності за заподіяння шкоди є правопорушення, що включає такі елементи, як шкода, протиправність поведінки, причинний зв'язок між ними, а також за виключенням передбачених законом випадків, вина заподіювача шкоди, тобто відшкодуванню підлягає тільки та шкода, яка є об'єктивним наслідком протиправної дії чи бездіяльності, а тому лише наявність усіх вище перелічених умов є обов'язковою для прийняття судом рішення про відшкодування завданої шкоди.

При цьому, якщо обов'язок спростування встановленої законом презумпції вини заподіювача шкоди лежить на останньому, то доведеність розміру завданої шкоди є обов'язком потерпілого.

За змістом ч. 1 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухово- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

За приписами ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Відповідно до ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Порядок відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, визначений законодавцем у ст. 1194 ЦК України.

Відповідно до приписів вказаної правової норми особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Загальні умови страхування, права та обов'язки сторін, умови та порядок здійснення страхової виплати, а також відповідальність страховика наведені у Главі 67 ЦК України.

Так, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (ч. 1 ст. 979 ЦК України).

Згідно ч. 1 ст. 980 ЦК України предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов'язані, в тому числі, й з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності).

Відповідно до ст. 988 ЦК України страховик, зокрема, зобов'язаний: протягом двох робочих днів, як тільки стане відомо про настання страхового випадку, вжити заходів щодо оформлення всіх необхідних документів для своєчасного здійснення страхової виплати страхувальникові; у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.

Договором страхування можуть бути встановлені також інші обов'язки страховика

За правилами ст. 990 ЦК України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката).

Страховий акт (аварійний сертифікат) складається страховиком або уповноваженою ним особою у формі, що встановлюється страховиком.

Згідно ч. 1 ст. 992 ЦК України, яка встановлює відповідальність страховика, у разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати страховик зобов'язаний сплатити неустойку в розмірі, встановленому договором або законом.

Страхування цивільної відповідальності на випадок завдання шкоди, передбачене ст. 980 ЦК України, є однією із форм забезпечення виконання зобов'язань особою, яка її завдала. Однак, страхове відшкодування або страхова виплата, що підлягає сплаті потерпілому, не завжди покриває завдану шкоду, оскільки межі відповідальності страховика встановлюються угодою між сторонами, а у разі обов'язкового страхування - Законом і ґрунтуються на гіпотетичному (умовно передбачуваному), а не фактичному розмірі відповідальності. При цьому законом можуть бути визначені певні складові завданої шкоди, які взагалі не включаються до страхової виплати та не підлягають відшкодуванню страховиком, а також окремі випадки, коли страховик має право відмовитися від здійснення страхової виплати.

Відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів безпосередньо регулюються Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 1 липня 2004 року № 1961-IV з наступними змінами (далі: Закон № 1961-IV), який з урахуванням положень Закону України «Про страхування» від 07 березня 1996 року № 85/96-ВР, спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Згідно ст. 1 вказаного Закону № 1961-IV у цьому Законі терміни вживаються у такому значенні:

страхувальники - юридичні особи та дієздатні громадяни, що уклали із страховиками договори обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю, майну третіх осіб під час експлуатації наземного транспортного засобу;

страховики - страхові організації, що мають право на здійснення обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів відповідно до вимог, встановлених цим Законом та Законом України «Про страхування» ( 85/96-ВР );

потерпілі - юридичні та фізичні особи, життю, здоров'ю та/або майну яких заподіяна шкода внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з використанням транспортного засобу;

забезпечений транспортний засіб - транспортний засіб, зазначений у чинному договорі обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована;

особи, відповідальність яких застрахована, - страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом. Володіння забезпеченим транспортним засобом вважається правомірним, якщо інше не встановлено законом або рішенням суду;

власники транспортних засобів - юридичні та фізичні особи, які відповідно до законів України є власниками або законними володільцями (користувачами) наземних транспортних засобів на підставі права власності, права господарського відання, оперативного управління, на основі договору оренди або правомірно експлуатують транспортний засіб на інших законних підставах;

страховий поліс - єдина форма внутрішнього договору страхування, яка посвідчує укладення такого договору;

дорожньо-транспортна пригода - подія, що сталася під час руху транспортного засобу, внаслідок якої загинули або поранені люди чи завдані матеріальні збитки.

Відповідно до ст. 3 Закону № 1961-IV обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, завданої життю, здоров'ю та/або майну потерпілих унаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Згідно ст. 6 Закону України № 1961-IV страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.

Тобто, страховий випадок - це подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) третій особі - потерпілому.

За змістом статті 9 Закону № 1961-IV страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов'язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування.

Розмір страхової суми за шкоду, заподіяну майну потерпілих, становить 50 тисяч гривень на одного потерпілого.

Страхові виплати за договорами обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені в договорі страхування.

За приписами п.п. 12.1 ст. 12 Закону № 1961-IV розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих.

Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Поняття «франшиза» міститься у ст. 9 Закону № 85/96-ВР і його слід розуміти як частину збитків, що не відшкодовуються страховиком згідно з договором страхування.

Згідно ст. 22 Закону № 1961-IV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Відповідно до ст. 28 Закону № 1961-IV шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це зокрема шкода, пов'язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого.

За правилами ст. 29 Закону № 1961-IV у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Порядок дій осіб у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) визначений у ст. 39 Закону № 1961-IV.

Відповідно до вказаної правової норми (п.п. 33.1, 33.1.1., 33.1.3, 33.1.4.) у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний: дотримуватися передбачених правилами дорожнього руху обов'язків водія, причетного до дорожньо-транспортної пригоди; поінформувати інших осіб, причетних до цієї пригоди, про себе, своє місце проживання, назву та місцезнаходження страховика та надати відомості про відповідні страхові поліси; невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов'язок, він має підтвердити це документально.

Водії та власники транспортних засобів, причетних до дорожньо-транспортної пригоди, власники пошкодженого майна зобов'язані зберігати пошкоджене майно (транспортні засоби) у такому стані, в якому воно знаходилося після дорожньо-транспортної пригоди, до тих пір, поки його не огляне призначений страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) представник (працівник, аварійний комісар або експерт), а також забезпечити йому можливість провести огляд пошкодженого майна (транспортних засобів) (п. 33 ст. 39 Закону № 1961-IV).

Особи, зазначені в цьому пункті, звільняються від обов'язку збереження пошкодженого майна (транспортних засобів) у такому стані, в якому воно знаходилося після дорожньо-транспортної пригоди, у разі якщо не з їхньої вини протягом десяти робочих днів після одержання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду його уповноважений представник не прибув до місцезнаходження такого пошкодженого майна.

Дії страховика та МТСБУ після отримання інформації про дорожньо-транспортну пригоду, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), визначені в ст. 34 Закону № 1961-IV.

Відповідно до коментованої статті (п.п. 34.1., 34.2.) страховик зобов'язаний протягом двох робочих днів з дня отримання повідомлення про настання події, що містить ознаки страхового випадку, розпочати її розслідування, у тому числі здійснити запити щодо отримання відомостей, необхідних для своєчасного здійснення страхового відшкодування.

Протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов'язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків.

Якщо представник страховика (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) не з'явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди. У такому разі страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов'язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження) (п. 34.3. ст. 34 Закону № 1961-IV) .

При цьому слід зазначити, що вищевказане правило носить імперативний характер, а відтак право потерпілого самостійно обирати аварійного комісара або експерта для визначення розміру заподіяної йому шкоди, яка в подальшому може бути заявлена для відшкодування страховику, виникає виключно у випадку невиконання останнім приписів п. 34.3 цієї статті.

Відповідно до п. 34.4. ст. 34 Закону № 1961-IV для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків страховиком та МТСБУ залучаються їх працівники. Страховиком, МТСБУ та потерпілими також можуть залучатися аварійні комісари, експерти або юридичні особи, у штаті яких є аварійні комісари чи експерти.

Аварійні комісари - це особи, які займаються визначенням причин настання страхового випадку та розміру збитків, кваліфікаційні вимоги до яких встановлюються актами чинного законодавства України (ч. 2 ст. 25 Закону України «Про страхування»).

За приписами п. 35.1 ст. 35 Закону № 1961-IV для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) відповідну заяву про страхове відшкодування, в якій зокрема, зазначаються зміст майнової вимоги заявника щодо відшкодування заподіяної шкоди та відомості (за наявності), що її підтверджують.

Процедура прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) страховиком та порядок його виплати чітко визначена законодавцем у ст. 36 Закону № 1961-IV.

Відповідно до п.п. 36.1, 36.2, 36.4, 36.5., 36.6. вказаної статті страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв'язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний:

У разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо у зв'язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик (МТСБУ) не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком (МТСБУ). Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна.

У разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

Протягом трьох робочих днів з дня прийняття відповідного рішення страховик (МТСБУ) зобов'язаний направити заявнику письмове повідомлення про прийняте рішення.

У разі якщо заява про здійснення страхового відшкодування чи інші документи, необхідні для прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), подані з порушенням строку, встановленого цим Законом, строк прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та його виплату збільшується на кількість днів такого прострочення.

Виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) або погодженим з ним особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна, сплатили страхове відшкодування за договором майнового страхування (крім регламентної виплати, передбаченої підпунктом "а" пункту 41.1 статті 41 цього Закону), лікування потерпілих та інші послуги, пов'язані з відшкодуванням збитків.

Виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється шляхом безготівкового розрахунку.

При цьому, за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

Тобто, за несвоєчасне здійснення страхової виплати (страхового відшкодування) Страховик несе майнову відповідальність перед потерпілим шляхом сплати останньому неустойки (пені) у вищезазначеному розмірі.

Сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування, має бути компенсована страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки.

Рішення страховика (МТСБУ) про здійснення або відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) може бути оскаржено страхувальником чи особою, яка має право на відшкодування, у судовому порядку.

Як встановлено по справі, 04 червня 2014 року близько 16 год. 40 хв. на перехресті вул. Командарма Уборевича та вул. Академіка Павлова в м. Харкові з вини водія ОСОБА_3, який керував автомобілем «Toyota Auris», державний номер НОМЕР_2 та при переїзді перехрестя не виконав вимоги п. 8.4 ПДР України, сталась дорожньо-транспортна пригода, в наслідок якої належний позивачу ОСОБА_2 легковий автомобіль марки «Mitsubishi», модель «ASX 1.6 МТ INVITE», державний номер НОМЕР_1, 2012 року випуску, яким керував його батько - ОСОБА_4, отримав значні механічні пошкодження.

Вина водія автомобіля «Toyota Auris», державний номер НОМЕР_2 ОСОБА_3 у скоєнні зазначеної ДТП встановлена постановою Московського районного суду м. Харкова від 28.07.2014 року, якою останнього притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП з накладенням адміністративного стягнення у вигляді штрафу (а.с. 9).

На момент скоєння вказаної ДТП цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди ОСОБА_3, як водія автомобіля «Toyota Auris», державний номер НОМЕР_2, була застрахована в ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» за Полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АС/9739103 від 15.02.2014 року (а.с. 8).

Згідно вказаного страхового полісу страхова сума (ліміт відповідальності страховика) на одного потерпілого за шкоду, заподіяну майну, становить 50 000,00 грн., розмір франшизи - 1 000,00 грн.

Про настання страхового випадку, що мав місце 04.06.2014 року за участю забезпеченого транспортного засобу - автомобіля «Toyota Auris», державний номер НОМЕР_2, водій ОСОБА_4, який відповідно до Генеральної довіреності, виданої йому позивачем, мав відповідні повноваження, повідомив страховика - ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» наступного дня, тобто 05.06.2014 року в установленому законом порядку (а.с. 98-99, 158-159).

Перелік та детальний опис пошкоджень, завданих належному позивачу ОСОБА_2 автомобілю марки «Mitsubishi», модель «ASX 1.6 МТ INVITE», державний номер НОМЕР_1 унаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 04.06.2014 року, наведено в акті огляду цього транспортного засобу (дефектна відомість) від 05.06.2014 року, складеному представником страховика - ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» ОСОБА_8 за участю учасників цієї ДТП: ОСОБА_3 та ОСОБА_4, які підписали цей акт без будь-яких зауважень чи заперечень (а.с. 68-69, 96-97).

Відповідно до вказаного акту огляду (дефектної відомості) належного позивачу ОСОБА_2 транспортного засобу в наявності мали місце пошкодження задньої лівої двері, заднього лівого крила, порогу задньої лівої двері та ковпака заднього лівого колеса.

По справі також встановлено, що за власною ініціативою позивача ОСОБА_2, як власника пошкодженого внаслідок ДТП автомобіля, без попереднього повідомлення страховика та визначення чи узгодження з останнім розміру завданої йому шкоди, було проведено ремонт транспортного засобу на спеціалізованому СТО ТОВ «Техно-Арт».

Згідно акту виконаних робіт № 7-206849 від 27.06.2014 року, складеного ТОВ «Техно-Арт», загальна вартість проведеного ремонту автомобіля «Mitsubishi ASX», державний номер НОМЕР_1, 2012 року випуску, склала 35 758,62 грн., та була оплачена позивачем відповідно до платіжних квитанцій № 66101009 від 10.06.2014 року - на суму 20 000,00 грн. та № 81011004 від 01.07.2014 року - на суму 15 758,62 грн. (а.с. 12, 13, 14).

Зазначена вартість проведеного ремонту пошкодженого автомобіля складається як з вартості самих ремонтних робіт з урахуванням ПДВ (11 400,62 грн.), так і з вартості складових частин, які замінені на нові, з урахуванням ПДВ (24 358,00 грн.).

При цьому належних та допустимих, в розумінні ст.ст. 58, 59 ЦПК України, доказів на підтвердження необхідності проведення такого значного обсягу ремонтних робіт для відновлення пошкодженого внаслідок ДТП автомобіля позивача та їх безпосереднього об'єктивного причинного зв'язку з ушкодженнями транспортного засобу, отриманими в результаті ДТП, позивачем ОСОБА_2 та його представниками до суду не представлено.

28 серпня 2014 року ОСОБА_4, як уповноважений представник позивача ОСОБА_2, звернувся до страховика - ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» з письмовою заявою про виплату страхового відшкодування за Полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АС/9739103 від 15.02.2014 року по випадку, що стався 04.06.2014 року за участю забезпеченого транспортного засобу - автомобіля «Toyota Auris», державний номер НОМЕР_2, указавши банківські реквізити для перерахування страхової виплати, без зазначення її розміру та надання відповідних документів на підтвердження вартості проведеного ремонту пошкодженого в ДТП автомобіля позивача.

Вказана заява потерпілого була отримана страховиком 10.09.2014 року, а відтак рішення про виплату або про відмову у виплаті йому страхового відшкодування повинно було прийнято страховиком протягом наступних 90 днів (а.с. 160, 195).

Згідно Аварійного сертифікату № 05/04/15 про оцінку вартості збитку, завданого власнику пошкодженого транспортного засобу, а також відповідного звіту, складених 22.10.2014 року аварійним комісаром ОСОБА_9, як суб'єктом оціночної діяльності, згідно із Законом України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» від 12.07.2001 року № 2658-III та Національного стандарту № 1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10.09.2003 року № 1440, вартість відновлювального ремонту належного позивачу ОСОБА_2 автомобіля «Mitsubishi ASX», державний номер НОМЕР_1, пошкодженого внаслідок ДТП, з урахуванням його технічного зносу складає 11 455,15 грн. (а.с. 83, 101-112, 183-194).

Таким чином, оцінена у встановленому Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку шкода, заподіяна позивачу ОСОБА_2 пошкодженням належного йому автомобіля внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 04.06.2014 року, становить 11 455,15 грн.

Проте, у виплаті страхового відшкодування потерпілому ОСОБА_2 в особі його представника ОСОБА_4 відповідачем - ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» було відмовлено, з посиланням на те, що згідно відомостей Централізованої бази даних МТСБУ бланк Полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АС/9739103 значиться як невикористаний та зіпсований.

Вказане повідомлення за Вих. № 1186-14 було направлено на адресу ОСОБА_4 26 листопада 2014 року (а.с. 115-116).

При цьому судом першої інстанції надано належну правову оцінку зазначеній відмові страховика у виплаті потерпілому ОСОБА_2 страхового відшкодування та обґрунтовано визнано цю відмову безпідставною, оскільки, як зазначалося вище, в матеріалах цивільної справи мається оригінал Полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АС/9739103, виданий 15.02.2014 року страхувальнику ОСОБА_10 - власниці автомобіля «Toyota Auris», державний номер НОМЕР_2, який підписаний представником страховика - ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» та засвідчений мокрою печаткою цієї страхової компанії.

Таким чином сума страхового відшкодування (оцінена шкода), яка підлягає виплаті страховиком потерпілому - позивачу ОСОБА_2 за вирахуванням франшизи, складає 10 455,15 грн. (11 455,15 грн. - 1 000,00 грн.).

Крім того, враховуючи той факт, що страховик - ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» своєчасно не виплатив потерпілому належну йому суму страхового відшкодування, відповідач у відповідності до вимог п. 36.5. ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» повинен сплатити останньому пеню за кожен день прострочення платежу, виходячи з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діяла протягом періоду, за який нараховується пеня, а саме з 26 листопада 2014 року (дня прийняття рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування) по 23 лютого 2015 року, тобто в межах заявлених позовних вимог.

Згідно Постанови Правління Національного банку України «Про регулювання грошово-кредитного ринку» за № 719 від 12 листопада 2014 року, з 13 листопада 2014 року встановлена облікова ставка в розмірі 14,0% річних.

З 06.02.2015 року Правлінням Національного банку України встановлена облікова ставка в розмірі 19,5 % річних.

Тобто, за період часу з 26 листопада 2014 року по 05.02.2015 року сума пені складає: 10 455,15 грн. х 28 % /365 днів у році х 72 дня прострочення = 577,47 грн.

За період часу з 06.02.2015 року по 23.02.2015 року: 10 455,15 грн. х 39 % /365 днів у році х 18 днів прострочення = 201,08 грн.

А всього, загальна сума, яка підлягає примусовому стягненню з відповідача - ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» на користь позивача ОСОБА_2, становить 11 223,70 грн. (10 455,15 грн. + 577,47 грн. + 201,08 грн.).

Однак, суд першої інстанції, приймаючи рішення у справі, на зазначені обставини та норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, які виникли між сторонами цивільно-правового спору, належної уваги не звернув, у зв'язку з чим безпідставно задовольнив заявлені позивачем ОСОБА_2 вимоги в повному обсязі, стягнувши з відповідача ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» на користь останнього понесені ним витрати на ремонт пошкодженого внаслідок ДТП автомобіля в заявленому розмірі в якості страхового відшкодування.

За таких обставин, враховуючи наведене вище, заочне рішення Московського районного суду м. Харкова від 29 квітня 2015 року, ухвалене по справі, не може бути визнано цілком законним і обґрунтованим, а тому судова колегія вважає за необхідне на підставі п.п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України змінити це судове рішення та частково задовольнивши заявлені позивачем ОСОБА_2 вимоги, стягнути з відповідача - ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» на користь останнього 10 455,15 грн. у рахунок страхового відшкодування заподіяної йому внаслідок ДТП майнової шкоди, а також 778,55 грн. пені за прострочення виконання страховиком своїх зобов'язань щодо своєчасної виплати страхового відшкодування потерпілому, а всього 11 223,70 грн., відмовивши в задоволенні решти заявлених позивачем до страхувальника вимог за їх недоведеністю.

Доводи ж апеляційної скарги відповідача - ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» про те, що заява потерпілого про виплату страхового відшкодування була подана до страхової компанії лише 10.09.2014 року, тобто з порушенням строку, встановленого п. 35.1. ст. 35 Закону № 1961-IV, а відтак нарахування пені повинно здійснюватися починаючи з 91 дня після вказаної дати, судова колегія оцінює критично та відхиляє, оскільки в даному випадку пеня має нараховуватися з дня прийняття страховиком рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування, а саме: з 26 листопада 2014 року.

Інші доводи апеляційної скарги відповідача - ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія», що наведені на її обґрунтування, які фактично зводяться до незгоди з ухваленим судом першої інстанції по справі рішенням, є несуттєвими і не містять підстав для подальшої зміни чи скасування судового рішення, яке є предметом апеляційного оскарження.

Що ж стосується питання розподілу судових витрат по справі, то це питання судова колегія вирішує відповідно до приписів ст. 88 ЦПК України, виходячи із принципу пропорційності від розміру задоволених позовних вимог та розрахунку витрат на реальну правову допомогу, надану позивачеві ОСОБА_2 адвокатом Полупановою О.О. поза судовим засіданням (а.с. 20, 21, 22, 23, 24, 128-129).

Таким чином, на підставі викладеного та керуючись ст.ст. 11, 15, 16, 979, 980, 988, 990, 992, 1166, 1187, 1188, 1192, 1194 ЦК України, ст.ст. 1, 3, 6, 9, 12, 22, 34-36, 39 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст.ст. 9, 25 Закону України «Про страхування», ст.ст. 1, 3, 4, 10, 11, 57, 59, 60, 79, 84, 88, 213, 214, 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» - задовольнити частково.

Заочне рішення Московського районного суду м. Харкова від 29 квітня 2015 року - змінити.

Позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» на користь ОСОБА_2 10 455 (десять тисяч чотириста п'ятдесят п'ять) грн. 15 коп. у рахунок сплати страхового відшкодування за шкоду, завдану останньому внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» на користь ОСОБА_2 778 (сімсот сімдесят вісім) грн. 55 коп. пені за прострочення своєчасної виплати страхового відшкодування.

У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_2, заявлених до Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія», - відмовити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» на користь ОСОБА_2 судові витрати, понесені ним по справі, а саме 941 (дев'ятсот сорок одну) грн. 70 коп. витрат на оплату правової допомоги адвоката та 107 (сто сім) грн. 46 коп. судового збору, сплаченого ним при зверненні до суду першої інстанції.

Рішення апеляційного суду набирає чинності негайно, але може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів із дня його проголошення.

Головуючий:

Судді: