Справа № 310/4334/15-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

17 вересня 2015 року Бердянський міськрайонний суд

У складі: головуючого - судді Троценко Т. А.

При секретарі: Корнієнко М. Е.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бердянську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», ОСОБА_4 про визнання кредитного договору удаваним в частині зазначення позичальника з моменту його укладання, про визнання позичальником,

Встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, де вказав, що 19 вересня 2006 року між ним та АППБ «Аваль» укладено кредитний договір № 014/17-22/2337-70, згідно з яким йому було надано кредит в розмірі 30 000 доларів США зі сплатою 14% річних строком на 120 місяців по 19. 09. 2016 року.

У забезпечення повернення кредитних коштів між Банком на ОСОБА_5 19. 09. 2006 року укладено договір іпотеки, предметом якої виступала належна ОСОБА_5 однокімнатна квартира АДРЕСА_1.

Проте він вважає укладений між ним та Банком кредитний договір удаваним в частині зазначення його позичальником, оскільки кредит в розмірі 30 000 доларів США був отриманий на прохання ОСОБА_4 зі згоди на це працівників банку. Одразу після отримання кредитних коштів він передав їх ОСОБА_4, який розпорядився ними на свій розсуд, віддав їх для повернення боргу ОСОБА_3

Вказані обставини були встановлені вироком Бердянського міськрайонного суду від 14. 01. 2015 року відносно ОСОБА_4, який був засуджений за ст. 358 ч. 1 КК України.

На тій підставі, що кредитний договір в частині зазначення позивальника був підробленим, усі дії позичальника виконував ОСОБА_4, про що було відомо працівникам Банку, він же написав йому, ОСОБА_1, та матері ОСОБА_5 (ОСОБА_5) розписку, де гарантував повернення Банку цього кредиту, просить визнати кредитний договір удаваним в частині зазначення позичальника з моменту його укладення, визнати позичальником за цим кредитним договором ОСОБА_4

В судовому засіданні представник позивача за договором і свідоцтвом адвокат Арман В. М. підтримав позовні вимоги і пояснив, що у 2006 році ОСОБА_4 звернувся до ОСОБА_1 з проханням взяти на своє ім.»я кредит в Банку «Райффайзен Банк Аваль» в розмірі 30 000 доларів США, бо у нього була позитивна кредитна історія. ОСОБА_1 погодився, підписав договір, отримав кредитні кошти у визначеному у договорі розмірі, і віддав їх ОСОБА_4 Відповідач зобов'язався самостійно погашати кредит, що перший час було ним і зроблено, в подальшому виплати припинив, і тому стало відомо про те, що він обманом передав у іпотеку Банку квартиру ОСОБА_5, а потім вже була порушена відносно ОСОБА_4 кримінальна справа. При цьому у процесі розгляду справи Банк пред»являв матеріальні претензії щодо повернення кредиту саме ОСОБА_4, тому що знав, хто саме був належним позичальником кредитних коштів, а вже після того, як судом позовні вимоги у кримінальному провадженні були залишені без розгляду, тільки у 2015 році звернувся у порядку ЦПК до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором кредиту. Саме у цей час ОСОБА_1 дізнався про порушення свої прав, а тому позовна давність, про застосування якої заявлено Банком, до нього не має відношення.

Просить позовні вимоги задовольнити.

Представник відповідача - ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до суду не явився, про день слухання справи сповіщений належним чином, у заяві просить розглядати справу за його відсутності, у запереченнях просить відмовити у задоволенні позову на тих підставах, що ОСОБА_1 отримав кредитні кошти у касі банку у відповідності до укладеного між ним та Банком кредитного договору, договір є укладеним, його розірвання можливе лише за згодою сторін. Позивач має довести факт обману, помилки, впливу тяжких обставин у разі визнання договору недійсним, крім того, ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом через 9 років після укладення договору, тому просить застосувати строк позовної давності.

Відповідач ОСОБА_4 до суду не явився, про день слухання справи сповіщений, причини неявки суду не повідомив, заперечень проти позову не надав, і суд розглядає справу за його відсутності на підставі наявних у справі доказів.

Свідок ОСОБА_7 пояснила суду, що її доньці ОСОБА_5 належить на праві власності однокімнатна квартира АДРЕСА_2, у 2008 році їм стало відомо, що ОСОБА_4 обманним шляхом оформив іпотеку на цю квартиру у забезпечення кредитного договору на суму 30 000 доларів США. ОСОБА_4 обіцяв протягом місяця погасити заборгованість, щоб вона не зверталася у прокуратуру, проте не виконав цього, тому проти нього була порушена кримінальна справа.

Свідок ОСОБА_8 суду пояснив, що у 2006 році він працював начальником служби безпеки у банку «Аваль», за своїми службовими обов'язками перевіряв особи кредиторів, знав ОСОБА_1, який мав добру кредитну історію, знав також і ОСОБА_4, який неодноразово брав кредити у їх банку. У 2006 році ОСОБА_4 йому сказав, що буде брати кредит у 30 000 доларів США, погашати його буде сам, але оформлений договір буде на ОСОБА_1 Оскільки на той час працівникам банку давали премії за укладені кредитні договори, він погодився на це, але запропонував ОСОБА_4, щоб той у забезпечення повернення кредиту надав банку ще одну квартиру, і той тоді оформив у іпотеку квартиру ОСОБА_5 Спочатку ОСОБА_4 повертав кредитні кошти, а після настання кризи припинив оплату, і тоді виявилося, що квартира в іпотеку оформлена обманним шляхом. Усі питання, які було необхідно виконати позичальнику за кредитним договором, здійснював особисто ОСОБА_4

Вислухавши позивача, свідків, дослідивши матеріали справи, матеріали кримінальної справи відносно ОСОБА_4, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог ОСОБА_1, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 19 вересня 2006 року між АППБ «Аваль» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 014/17-22/2337-70, згідно з яким останньому було надано кредит в розмірі 30 000 доларів США зі сплатою 14% річних строком на 120 місяців по 19. 09. 2016 року.

У забезпечення повернення кредитних коштів між Банком на ОСОБА_5 19. 09. 2006 року укладено договір іпотеки, предметом якої виступала належна ОСОБА_5 однокімнатна квартира АДРЕСА_1, іпотечний договір посвідчений приватним нотаріусом Бердянського міського нотаріального округу Чуєвою Т. Т.

ОСОБА_1 стверджує, що вказаний кредитний договір є удаваним в частині зазначення його позичальником, так як належним позичальником за ним виступав ОСОБА_4, який насправді і отримав кредитні кошти, використав їх на свій розсуд, займався оформленням документів для кредитного договору, шукав і оформляв нерухоме майно, яке служило забезпеченням повернення кредиту, зобов»язувався сам погашати кредит, що і робив відразу після підписання договору.

Таким чином, ОСОБА_1 оформив на себе договір тільки тому, що мав добру кредитну історію, і хотів допомогти ОСОБА_4 отримати кредитні кошти, які останньому банку не дав би.

Частина 1 ст. 235 ЦК України передбачає, що удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили.

ОСОБА_1 просить визнати кредитний договір удаваним не повністю, а лише в частині зазначення позичальника, оскільки справжнім і належним позичальником виступав ОСОБА_4

Вказані обставини доведені ним згідно до ст. 60, 61 ЦПК України. Так, частина 4 ст. 61 ЦПК України передбачає, що вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у праві про адміністративне правопорушення обов»язкові для суду, що розглядає справу про цивільно - правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено цей вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Вироком Бердянського міськрайонного суду від 14. 01. 2015 року, який набрав законної сили 30. 01. 2015 року ОСОБА_4 засуджено за ч. 1 ст. 358 КК України за підробку офіційного документа, що посвідчується нотаріусом, і який надає права, з умовою використання його підробником.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 виконано усі дії по підробці іпотечного договору на квартиру, що належить на праві власності ОСОБА_5, необхідні для оформлення кредитного договору в Банк «Райффайзен Банк Аваль» та отримання грошових коштів, зібрані необхідні документи та здійснено посвідчення іпотечного договору у нотаріуса.

Так, з тексту вироку вбачається, що усім сторонам було відомо, що отримання кредиту ОСОБА_1 було ініційовано саме ОСОБА_4 для наступного передання грошей ОСОБА_3 ОСОБА_4 по усній домовленості з ОСОБА_1 обіцяв виплачувати кредит протягом 10 років, що він й робив, здійснюючи періодичні платежі у банк. ОСОБА_4 категорично наполягав, що він збирався погашати шкоду банку, у зв'язку з чим з нього було знято обвинувачення у шахрайстві.

Цей же факт підтверджено його власноручною розпискою, оригінал якої дослідженого судом у судовому засіданні.

Як вбачається з копій позовних заяв ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» протягом розгляду кримінальної справи відносно ОСОБА_4 двічі звертався до суду з позовною заявою про стягнення саме з ОСОБА_4 суми заборгованості по вищезазначеному кредитному договору, і тільки після залишення цивільного позову в кримінальній справі без розгляду, 17. 04. 2015 року, за місцем проживання ОСОБА_1 звернувся до Приморського районного суду Запорізької області із позовом саме до ОСОБА_1 про стягнення дострокової заборгованості за кредитним договором.

Таким чином, судом достовірно встановлено, що при укладанні кредитного договору між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 волевиявлення сторін було направлено на отримання кредитних коштів саме ОСОБА_4, про що було відомо усім сторонам по угоді.

Визнаючи вказаний кредитний договір удаваним в частині зазначення позичальника суд приймає до уваги, що його висновок узгоджується з правовою позицією і висновком Верховного Суду України, викладених у рішеннях, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 355 ЦПК України за ІІ півріччя 2012 року, а саме - оскільки відповідно до ч. 1 ст. 202, ч. 3 ст. 203 ЦК України головним елементом договору (правочину) є вільне волевиявлення та його відповідність внутрішній волі сторін, які спрямовані на настання певних наслідків, то основним юридичним фактом, який підлягає встановленню судом є дійсна спрямованість волі сторін при укладанні договору дарування та з»ясування питання про те, чи не укладено цей договір з метою приховання іншого договору та якого саме (Постанова ВСУ від 14. 11. 2012 р. у справі № 6-133цс12).

Суд не приймає до уваги заперечення відповідача - ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», тому що вони не стосуються предмету спору- договір не визнається недійсним, а лише удаваним у частині позичальника, а у запереченнях банк посилається на законодавство, яке регулює визнання договорів недійсними внаслідок оману чи помилки, впливу тяжких обставин.

Суд також не застосовує позовну давність, на яку посилається відповідач, оскільки як вбачається з ухвали Приморського районного суду від 21. 05. 2015 року Банк звернувся з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором лише 17. 04. 2015 року. Натомість позивач вважав, що оскільки вироком суду було достовірно встановлено, що кредитні кошти фактично отримав ОСОБА_4 і збирався віддавати також він, то до нього у Банку претензій немає, тому звернувся до суду про визнання договору удаваним після того як довідався про наявність до нього позовних вимог.

Керуючись ст. 235,267 ЦК України, ст. ст. 10,60, 212-215, 360-7 ЦПК України, суд

Вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Визнати кредитний договір № 014/17-22/2337-70, укладений 19 вересня 2006 року між Публічним акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 удаваним в частині зазначення позичальника з моменту його укладання.

Визнати позичальником за кредитним договором № 014/17-22/2337-70, укладеним 19 вересня 2006 року, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрованого АДРЕСА_3

Рішення може бути оскаржене в апеляційний суд Запорізької області протягом десяти днів з дня його проголошення через Бердянський міськрайонний суд.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не було скасовано, набирає чинності після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя:Т. А. Троценко