19 серпня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
Євтушенко О.І., Горелкіної Н.А., Ситнік О.М.,
розглянувши в попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про повернення грошових коштів набутих без достатніх правових підстав,
за касаційною скаргою ОСОБА_4, поданої представником ОСОБА_6, на рішення апеляційного суду Одеської області від 09 квітня 2015 року,
в с т а н о в и л а:
У липні 2013 року ОСОБА_4 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_5 про повернення грошових коштів набутих без достатніх правових підстав.
На обґрунтування позовних вимог зазначала, що 11 лютого
2009 року між сторонами укладено усний договір про виконання будівельних робіт у належному їй готелі, за яким позивачка зобовʼязалась передати відповідачу грошові кошти в розмірі
148 000 дол. США, що в еквіваленті становило 1 139 600 грн, а останній зобов'язався виконати будівельні роботи у вказаному готелі у обумовлений сторонами строк, до 01 грудня 2010 року. 11 лютого
2009 року позивачка виконала зобов'язання за договором та передала, а відповідач ОСОБА_5 отримав грошові кошти в розмірі
148 000 дол. США та зобов'язався провести будівельні роботи у готелі «Совіньйон», претензій по сплаті коштів за будівельні роботи у нього відсутні, про що свідчить розписка складена ним власноручно.
ОСОБА_5 не виконав своїх зобов'язань за договором у строк до
01 грудня 2010 року. 13 червня 2013 року позивачем направлено відповідачу претензію про повернення грошових коштів в розмірі
148 000 дол. США, що в еквіваленті становить 1 139 600 грн, але останній не відповів на неї. Зазначає, що вказані грошові кошти набуті відповідачем без достатньої правової підстави й останній зобовʼязаний повернути ці кошти позивачу. Враховуючи викладене, посилаючись на ст. ст. 525, 526, 1212 ЦК України, позивачка просила визнати, що грошові кошти в розмірі 1 139 600 грн, що еквівалентно
148 000 дол. США згідно розписки від 11 лютого 2009 року безпідставно набуті внаслідок невиконання умов договору, стягнути з відповідача грошові кошти в розмірі 1 139 600 грн, що еквівалентно
Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від

11 листопада 2014 року позовні вимоги задоволено. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 грошові коти в розмірі 1 139 600 грн, що еквівалентно 148 000,00 дол. США, як безпідставно набуті. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 09 квітня

2014 року рішення Малиновського районного суду м. Одеси від

11 листопада 2014 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким відмовлено у задоволенні позовних вимог.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення апеляційного суду Одеської області від 09 квітня 2015 року та залишити в силі рішення Малиновського районного суду м. Одеси від

11 листопада 2014 року, мотивуючи свої вимоги неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції в межах касаційної скарги перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду, чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив із того, що відповідачем не виконана взяті на себе зобовʼязання за договором, а тому кошти які залишилися у відповідача без достатньої правової підстави в порядку ст. ст. 526, 1212 ЦК України підлягають поверненню.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, суд апеляційної інстанції виходив із недоведеності заявлених позовних вимог.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що 11 лютого 2009 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 укладено усний договір про виконання будівельних робіт у належному їй готелю, що розташований за адресою: АДРЕСА_1, за яким позивачка зобов'язалася передати відповідачу грошові кошти в розмірі 148 000 дол. США, що в еквіваленті становило 1 139 600 грн., а останній зобов'язався виконати будівельні роботи у вказаному готелі у обумовлений сторонами строк, до 01 грудня 2010 року.

11 лютого 2009 року ОСОБА_4 виконала зобов'язання за договором та передала, а ОСОБА_5 отримав грошові кошти в розмірі 148 000 дол. США та зобов'язався провести будівельні роботи у готелі «Совіньйон».

Однак ОСОБА_5 не виконав своїх зобов'язань за договором у строк до 01 грудня 2010 року, грошові кошти залишилися у нього без достатньої правової підстави.

13 червня 2013 року позивачка ОСОБА_4 надіслала відповідачу претензію про повернення грошових коштів в розмірі

148 000 дол. США, але останній не відповів на неї.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 1212 ЦК України визначено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: повернення виконаного за недійсним правочином; витребування майна власником із чужого незаконного володіння; повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні; відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до положень ч. ч. 1, 2 ст. 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

За загальним правилом кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 ЦК України, частина перша статті 3 ЦПК України).

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції на підставі належним чином оцінених доказів поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), надав належну правову оцінку правовідносинам, що виникли між сторонами, зокрема усному договору на виконання будівельних робіт, встановив дійсний характер спірних правовідносин, дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, оскільки позивачем не доведено, що відповідач порушив права позивача та останнім безпідставно отримано грошові кошти.

Перевіривши доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції дійшов до висновку про відхилення касаційної скарги та залишення без змін рішення апеляційного суду Одеської області від 09 квітня

2015 року, тому що судове рішення законне та обґрунтоване.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а зводяться лише до переоцінки доказів.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 332 <nau://ukr/1618-15|st332>, 336 <nau://ukr/1618-15|st336>, 337 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st337>, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, подану представником ОСОБА_6, відхилити.

Рішення апеляційного суду Одеської області від 09 квітня

2015 року в справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про повернення грошових коштів набутих без достатніх правових підстав залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:О.І. Євтушенко Н.А. Горелкіна О.М. Ситнік