Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 серпня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Червинської М.Є.,

суддів: Дербенцевої Т.П., Карпенко С.О.,

Касьяна О.П., Писаної Т.О.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ житлового будинку, визначення порядку користування земельною ділянкою

за касаційною скаргою ОСОБА_3 в особі представника на ухвалу апеляційного суду Херсонської області від 24 листопада 2014 року, -

в с т а н о в и л а :

У березні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_4 про поділ житлового будинку, визначення порядку користування земельною ділянкою, посилаючись на те, що він є власником 42/100 часток житлового будинку з господарськими спорудами АДРЕСА_1, а відповідач - 58/100 часток. Житловий будинок розташований на земельній ділянці площею 572 кв. м, яка знаходиться у їх спільному користуванні відповідно до порядку, що склався між ними відповідно до часток у праві спільної часткової власності на будинок.

ОСОБА_3 просив поділити житловий будинок, виділивши йому 42/100 частки відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи та ОСОБА_4 - 58/100 частки; визначити порядок користування земельною ділянкою площею 572 кв. м відповідно до порядку користування, який склався між ними, виділити йому у користування 240 кв. м земельної ділянки разом з будівлями та спорудами з окремим виходом (входом) по АДРЕСА_1 відповідно до третього варіанту висновку судової будівельно-технічної експертизи; виділити у користування відповідача земельну ділянку площею 332 кв. м разом з будівлями та спорудами з окремим виходом (входом) по АДРЕСА_1 відповідно до третього варіанту висновку судової будівельно-технічної експертизи.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Херсона від 15 жовтня 2014 року позов задоволено. Виділено у власність ОСОБА_3 у домоволодінні АДРЕСА_1 в житловому будинку літ. «А» з прибудовами: приміщення № 1-5 (житлова кімната) площею 7, 5 кв. м, приміщення 1-6 (житлова кімната) площею 8, 4кв. м, приміщення III (кухня) площею 8, 4 кв. м, приміщення IV (коридор) площею 5, 6 кв. м, приміщення V (кухня) площею 13, 3 кв. м, приміщення VI (ванну кімнату) площею 1, 9 кв. м, а також господарські будівлі та споруди: літ. «Ж» сарай, літ. «З» гараж, мостіння «II», 1/2 частину водопроводу № 1, огорожу № 5, ворота № 7, що дорівнює в ідеальній частці 42/100 домоволодіння.

Виділено у власність ОСОБА_4 у домоволодінні АДРЕСА_1 в житловому будинку літ. «А» з прибудовами: приміщення 1-2 (коридор) площею 3,7 кв. м, приміщення 1-3 (житлова кімната) площею 16,1 кв. м, приміщення 1-4 (житлова кімната) площею 5, 4 кв. м, приміщення 1-7 (житлова кімната) площею 8, 6 кв. м, приміщення 1-8 (житлова кімната) площею 20,7 кв. м, прибудову І площею 5, 8 кв.м, прибудову II площею 5, 1 кв. м, а також господарські будівлі та споруди: ґанок до «а1», літ. «Б» літню кухню, літ. «Е» дворову вбиральню, 1/2 частку водопроводу № 1, огорожу № 4, ворота № 3, що дорівнює в ідеальній частці 58/100 домоволодіння.

Визначено порядок користування земельною ділянкою по АДРЕСА_1 відповідно до третього варіанту висновку судової будівельно-технічної експертизи від 04 липня 2014 року №43 та виділено у користування ОСОБА_3 земельну ділянку, розташовану по АДРЕСА_1 зі сторони лівої бокової межі площею 240,0 кв. м, з окремим виходом (входом) на АДРЕСА_1, що відповідає 42/100 часткам у домоволодінні.

Виділено у володіння і користування ОСОБА_4 земельну ділянку, розташовану по АДРЕСА_1 зі сторони фасадної, лівої бокової та правої бокової і задньої меж, площею 332,0 кв. м, з окремим виходом (входом) на АДРЕСА_1, що відповідає 58/100 часткам у домоволодінні.

Ухвалою апеляційного суду Херсонської області від 24 листопада 2014 року скасовано рішення суду першої інстанції у частині задоволення позовних вимог про визначення порядку користування земельною ділянкою, закрито в цій частині провадження у справі. В іншій частині рішення залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 в особі представника, посилаючись на порушення апеляційним судом норм процесуального права, просить скасувати ухвалу апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи скарги та вивчивши обставини, необхідні для ухвалення судового рішення судом касаційної інстанції, вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Встановлено, що позивач ОСОБА_3 набув права власності на 42/100 частки житлового будинку з господарськими спорудами АДРЕСА_1 за договором дарування, укладеним між ним та ОСОБА_5 16 квітня 1996 року.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Херсона від 05 червня 1996 року визначено порядок користування земельною ділянкою по АДРЕСА_1 площею 482, 3 кв. м між ОСОБА_3 та ОСОБА_5

25 квітня 2003 року ОСОБА_5 подарувала належні їй інші 52/100 частки будинку з господарськими спорудами АДРЕСА_1 відповідачу ОСОБА_4

Відповідно до ч. 2 ст. 223 ЦПК після набрання рішенням суду законної сили сторони та треті особи із самостійними вимогами, а також їх правонаступники не можуть знову заявляти в суді ту саму позовну вимогу з тих самих підстав, а також оспорювати в іншому процесі встановлені судом факти і правовідносини.

За п. 2 ч. 1 ст. 205 ЦПК України, якщо є таке, що набрало законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі у зв'язку з відмовою позивача від позову або укладенням мирової угоди сторін, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі.

Закриваючи провадження у справі у частині позовних вимог про визначення порядку користування земельною ділянкою на підставі п. 2 ч. 1 ст. 205 ЦПК України, апеляційний суд виходив із того, що є рішення Дніпровського районного суду м. Херсона від 05 червня 1996 року, що набрало законної сили, яким вже визначено порядок користування спірною земельною ділянкою, право на який набуває і новий власник ОСОБА_4 при переході права власності на будинок.

Із такими висновками колегія суддів не погоджується.

Згідно ч. 1 ст. 30 ЗК України 1990 року у редакції, чинній станом на 16 квітня 1996 року, при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об'єктами переходить у розмірах, передбачених статтею 67 цього Кодексу, і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення і, якщо інше не передбачено у договорі відчуження - будівлі та споруди. У разі зміни цільового призначення надання земельної ділянки у власність або користування здійснюється в порядку відведення.

За ч. ч. 1, 4 ст. 120 ЗК України у редакції, чинній станом на 25 квітня 2003 року, при переході права власності на будівлю і споруду право власності на земельну ділянку або її частину може переходити на підставі цивільно-правових угод, а право користування - на підставі договору оренди. При переході права власності на будівлю та споруду до кількох осіб право на земельну ділянку визначається пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено у договорі відчуження будівлі і споруди.

За висновками Верховного Суду України, які викладені у постанові № 6-2цс15 від 11 лютого 2015 року, аналіз змісту норм статті 120 ЗК України у їх сукупності дає підстави для висновку про однакову спрямованість її положень щодо переходу прав на земельну ділянку при виникненні права власності на будівлю і споруду, на якій вони розміщені. Таким чином, за загальним правилом, закріпленим у частині четвертій статті 120 ЗК України, особа, яка набула права власності на частину будівлі чи споруди стає власником відповідної частини земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості.

Частиною першою статті 88 ЗК України передбачено, що володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюється за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку.

Відповідно до частини четвертої статті 88 ЗК України учасник спільної часткової власності на земельну ділянку має право на отримання в його володіння, користування частини спільної земельної ділянки, що відповідає розміру належної йому частки.

Виходячи з того, що володіння та порядок користування земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності в тому числі тією, на якій розташовані належні співвласникам жилий будинок, господарські будівлі та споруди, визначається, насамперед, їхньою угодою залежно від розміру їхніх часток у спільній власності на будинок, при застосуванні статті 88 ЗК України при вирішенні спорів як між ними самими, так і за участю осіб, котрі пізніше придбали відповідну частку в спільній власності на землю або жилий будинок слід брати до уваги цю угоду. Це правило стосується тих випадків, коли житловий будинок поділено в натурі. Суд може не визнати угоду про порядок користування земельною ділянкою, коли дійде висновку, що угода явно ущемляє законні права когось зі співвласників, позбавляє його можливості незалежно користування своєю частиною будинку, фактично виключає його з числа користувачів спільної земельної ділянки, суперечить архітектурно-будівельним, санітарним чи протипожежним правилам. Якщо до вирішення судом спору між співвласниками житлового будинку розмір часток у спільній власності на земельну ділянку, на якій розташований будинок, господарські будівлі та споруди, не визначався або вона перебувала у користуванні співвласників і ними не було досягнуто угоди про порядок користування нею, суду при визначенні частини спільної ділянки, право користування якою має позивач (позивачі), слід виходити з розміру його (їх) частки у вартості будинку, господарських будівель та споруд на час перетворення спільної сумісної власності на спільну часткову чи на час виникнення останньої (висновки Верховного Суду України, викладені у постанові № 6-2цс15 від 11 лютого 2015 року).

Згідно роз'яснень, викладених у п. 18-1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», розмір земельної ділянки, необхідної для обслуговування житлового будинку, будівлі або споруди, визначається шляхом проведення за клопотанням сторін експертизи з урахуванням чинних нормативних документів у галузі будівництва, санітарних норм та правил.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 22 постанови пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», суд не може відмовити в позові або закрити провадження у справі про встановлення порядку користування земельною ділянкою з тих підстав, що його визначено угодою сторін. Якщо при вирішенні спору суд встановить, що співвласники визначили порядок користування й розпорядження земельною ділянкою, для зміни якого нема підстав, він ухвалює рішення про встановлення саме такого порядку.

Таким чином, між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 відбулося матеріальне правонаступництво у праві власності на 52/100 частки будинку з господарськими спорудами АДРЕСА_1 та відповідну частку земельної ділянки під ним. Затверджений рішенням Дніпровського районного суду м. Херсона від 05 червня 1996 року порядок користування земельною ділянкою є обов'язковим для відповідача як правонаступника ОСОБА_5 у матеріальних правовідносинах.

Разом з тим, п. 2 ч. 1 ст. 205 ЦПК України позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно збігаються сторони, підстава та предмет спору, тобто коли позови повністю співпадають за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимоги та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. Нетотожність хоча б одного з елементів не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.

Тотожність сторін за змістом наведеної норми свідчить про участь у справі тих самих осіб, або їх процесуальних правонаступників (ст. 37 ЦПК України).

ОСОБА_4 не є процесуальним правонаступником ОСОБА_5 у справі, що розглядається. Крім того, заявлений до ОСОБА_4 позов має іншу підставу - виникнення обставин для зміни порядку користування земельною ділянкою, а тому підлягає розгляду по суті.

Закриття апеляційним судом провадження у справі в цій частині на підставі п. 2 ч. 1 ст. 205 ЦПК України суперечить змісту цієї норми та перешкоджає подальшому провадженню у справі щодо існуючого у сторін спору про порядок користування земельною ділянкою, що апеляційний суд не врахував.

Підстав для скасування ухвали апеляційного суду у частині залишення без змін рішення суду першої інстанції про поділ домоволодіння між сторонами заявник у касаційній скарзі не вказав, необхідність виходу за межі касаційної скарги не вбачається, а тому в цій частині ухвала суду залишається без змін.

Керуючись ст. ст. 336, 342 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, -

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 в особі представника задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Херсонської області від 24 листопада 2014 року скасувати у частині закриття провадження у справі за вимогами про визначення порядку користування земельною ділянкою, справу в цій частині передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В іншій частині ухвалу апеляційного суду Херсонської області від 24 листопада 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.Є. Червинська

Судді: Т.П. Дербенцева

С.О. Карпенко

О.П. Касьян

Т.О. Писана