Номер провадження 2/754/3636/15
Справа №754/7714/15-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

22 вересня 2015 року Деснянський районний суд м.Києва в складі :

головуючого судді Мальченко О.В.

при секретарі Яремус - Байсановій А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства « Поліграфічний комбінат «Україна» про стягнення суми неодержаної заробітної плати ,

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом до відповідача , посилаючись на те , що 21.01.1987 р. він був прийнятий слюсарем-сантехніком 6-го розряду на дільницю протипожежної автоматики та димовидалення по переводу з Київського СМУ ППА та ОС на «Поліграфічний комбінат ЦК ЛКСМУ «Молодь» , правонаступником якого є ДП « Поліграфічний комбінат «Україна» по виготовленню цінних паперів». 07.08.2014 р. його посада була скорочена . 07.08.2014 р. та 13.10.2014 р. йому було запропоновано вакансії ,від яких він відмовився . 06.10.2014 йому було запропоновано залишитися в цеху з перекваліфікацією , на що він погодився , зі збереженням середньої заробітної плати . 04.11.2014 р. він пройшов перекваліфікацію з присвоєнням 6 -го розряда слюсаря КВП . 17.04.2015 р. звільнився за власним бажанням у зв»язку з виходом на пенсію . З 04. 11.204 р. його заробітна плата була скорочена на 24 % , внаслідок чого утворилась заборгованість за листопад у розмірі 781 грн. 22 коп . 07.01.2015 р. ним було недоотримано заробітну плату за грудень та премію за листопад у розмірі 1 541 грн. 08 коп . 07.02.2015 р. недоотримав премію за грудень у розмірі 742 грн. 88 коп . Всього недоотримано 3 065 грн . Також позивач зазначає про те , що ним недоотримано оплату за відпустку 2015 р. та за невикористану відпустку за 68 днів у розмірі 1 632 грн . Згідно колективного договору на 2015 р. відповідач невірно розрахував та недоплатив йому одноразову грошову виплату у розмірі 11 847 грн. 32 коп .

Відповідно до заявлених позовних вимог позивач просить :

1. Стягнути з відповідача на його користь суму не нарахованої та невиплаченої за скорочення заробітної плати на 24 % у розмірі 3 065 грн .

2. Стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість по оплаті за відпустку 2015 р. та за невикористану відпустку у розмірі 1 632 грн .

3.Стягнути з відповідача на користь позивача суму недоплаченої одноразової грошової винагороди за безперервний стаж у розмірі 11 847 грн. 32 коп .

4. Стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку відповідно до ст.. 117 КЗпП України .

В судовому засіданні позивач заявлені позовні вимоги підтримав з обставин , що викладені у позовній заяві .

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнала з підстав їх необґрунтованості .

Вислухавши пояснення сторін , дослідивши матеріли справи , суд вважає, що заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню виходячи з наступного .

Судом встановлено , що 21.01.1987 р. позивач був прийнятий слюсарем-сантехніком 6-го розряду на дільницю протипожежної автоматики та димовидалення по переводу з Київського СМУ ППА та ОС на «Поліграфічний комбінат ЦК ЛКСМУ «Молодь» , правонаступником якого є ДП « Поліграфічний комбінат «Україна» по виготовленню цінних паперів» ( а.с. 32-33 ).

З 05.07.1995 на базі Видавництва ЦК ЛКСМУ «Молодь» було створене підприємство відповідача. Згідно з наказом відповідача від 20.06.1996 №405-к ( а.с. 34-35) посаду позивача було перейменовано на посаду «монтажник санітарно-технічних систем і устаткування».

У зв'язку із зміною організаційної структури та штатного розпису підприємства посаду монтажника санітарно-технічних систем і устаткування Цеху охоронно-пожежної сигналізації та автоматики, яку займав позивач ( а.с. 36-38 ) , було скорочено.

Відповідно до поданої позивачем заяви від 03.10.2014 ( а.с. 39 ) та наказу відповідача від 03.10.2014 № 1116-к «Про особовий склад» ( а.с. 40 ) позивача було переведено до Цеху технічних засобів безпеки та зв'язку та дозволено професійне навчання з професії слюсаря з контрольно-вимірювальних приладів та автоматики. По закінченню професійного навчання та проведеної атестації кваліфікаційною комісією відповідача було присвоєно позивачу 6-й розряд слюсаря з контрольно-вимірювальних приладів та автоматики ( а.с. 41 ) .

На підставі наказу відповідача від 04.11.2014 №1237-к «Про підвищення кваліфікації» ( а.с. 42 ) позивачу з 04.11.2014 присвоєно 6-й розряд слюсаря з контрольно-вимірювальних приладів та автоматики з почасово-преміальною оплатою праці 17 грн. 74 коп . за годину.

Наказом відповідача від 31.12.2014 № 1471-к «Про надбавку за професійну майстерність» ( а.с. 44 ) з 05.01.2015 позивачу була встановлена надбавка за високу професійну майстерність у розмірі 24 % тарифної ставки.

Відповідно до заяви позивача про звільнення від 13.03.2015 р. відповідач наказом від 17.04.2015 №357-к «Про особовий склад» ( а.с. 45-46 ) звільнив позивача за власним бажанням у зв'язку із виходом на пенсію.

Відповідно до ст. 98 КЗпП України умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних витрат встановлюється підприємствами самостійно у колективному договорі.

Конкретні розміри надбавок, доплат, премій і винагород встановлюються власником або уповноваженим ним органом. Пунктом 2 Рекомендацій щодо визначення заробітної плати працюючих в залежності від особистого внеску працівника в кінцеві результати роботи підприємства, затверджених наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 31.03.1999 № 44, встановлено, що надбавки є формою стимулювання праці. Щодо надбавки за високу професійну майстерність, то основними

критеріями професійної майстерності є такі, як: високі ділові якості, висока якість праці, досягнення найвищих показників продуктивності і якості праці, володіння передовими методами роботи, високий рівень професійної підготовки, систематичне виконання норм вироблення і нормованих завдань, точне дотримання технологічної і виробничої дисципліни, поєднання суміжних професій і операцій тощо .

Згідно з п. 3.2. та п 3.2.10 Колективного договору Поліграфічного комбінату «Україна» на 2015 рік ( а.с. 47-61 ) працівникам комбінату можуть встановлюватися надбавки, зокрема робітникам 6-го розряду за високу професійну майстерність у розмірі 24 % тарифної ставки.

В судовому засіданні представник відповідача пояснила , що застосовування до працівників форми стимулювання праці у вигляді надбавки за високу професійну майстерність, за умови виконання працівником своєї роботи на високому професійному рівні є правом , а не обов»язком відповідача .

Як встановлено в судовому засіданні , позивач з 1987 по 2014 рік виконував роботу монтажника санітарно-технічних систем і устаткування 6-го розряду та за умовами Колективного договору з 2011 року йому було встановлено надбавку за високу професійну майстерність у розмірі 24 % тарифної ставки ( а.с. 62 ). З 06.10.2014 відповідно до наказу від 03.10.2014 № 1116-к «Про особовий склад» відповідно до поданої позивачем письмової заяви від 03.10.2014 р. останній був переведений до Цеху технічних засобів безпеки та зв'язку та пройшов професійне навчання з іншої професії - слюсаря з контрольно-вимірювальних приладів та автоматики, і як наслідок умови трудового договору між позивачем та відповідачем змінились на підставі заяви та за його згодою.

У період з 06.10.2014 по 03.11.2014 позивач проходив професійне навчання та отримував оплату праці відповідно до норм встановлених Положенням про оплату праці за час виробничого навчання, перекваліфікації або навчання інших професій, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 28.06.1997 № 700. При цьому оплата праці під час проходження професійного навчання працівникам не передбачає виплату надбавки за професійну майстерність.

З 04.11.2014 р. позивачу було присвоєно 6-й розряд слюсаря з контрольно-вимірювальних приладів та автоматики з почасово-преміальною оплатою праці в розмірі 17 грн. 74 коп. за годину , з яким Позивач погодився, що підтверджується його підписом про ознайомлення з наказом від 04.11.2014 № 1237-к.

В судовому засіданні представник відповідача зазначила про те , що присвоєння кваліфікаційного розряду працівнику не є підставою для автоматичного встановлення йому надбавки за високу професійну майстерність. При прийнятті рішення щодо встановлення працівнику вказаної надбавки враховується висновок керівника структурного підрозділу, в якому працює працівник, стосовно відповідності роботи працівника високому рівню професійної майстерності. Зокрема, надбавка за високу професійну майстерність встановлюється наказом директора, прийнятим на підставі доповідної записки начальника структурного підрозділу щодо оцінки професійної майстерності працівника як високої. Після оцінки професійної майстерності позивача під час виконання роботи слюсаря з контрольно-вимірювальних приладів 6-го розряду позивачу було встановлено надбавку за високу професійну майстерність в розмірі 24 % тарифної ставки ( а.с. 68 ) .

У рішенні від 20.05.2009 №11-рп/2009 Конституційний Суд України дійшов до висновку, що заробітна плата працівникові включає як постійні складові, так і додаткові, які не є гарантованими та мають індивідуальний характер (надбавки тощо) та встановлюються на підставі рішення власника відповідно до умов колективних договорів.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» від 24.12.1999 № 13 при розгляді справ про оплату праці осіб, які працюють за трудовим договором, судам слід відмежовувати сферу державного регулювання оплати праці від сфери її договірного регулювання. Державне регулювання оплати праці полягає, зокрема, у встановленні розміру мінімальної заробітної плати та інших зазначених у законодавстві норм і гарантій оплати праці працівників підприємстві. За цими межами здійснюється договірне регулювання оплати праці, зокрема на основі угод, - що укладаються на виробничому рівні (колективний договір) відповідно до Закону України «Про колективні договори та угоди».

Таким чином, надбавка за професійну майстерність не є гарантованою платою, а є додатковою, договірною складовою заробітної плати працівників та встановлюється виключно за рішенням власника або уповноваженого ним органу.

Враховуючи вищевказане та зважаючи на те, що надбавка з високу професійну майстерність була встановлена позивачу з 05.01.2015, позовні вимоги позивача щодо стягнення з відповідача суми вказаної надбавки за період з 04.11.2014 р. по 04.01.2015 р. є необґрунтованими .

Стосовно вимог позивача щодо стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по оплаті за відпустку 2015 р. та за невикористану відпустку у розмірі 1 632 грн. судом встановлено наступне .

З представлених представником відповідача доказів вбачається , що у 2015 році позивач знаходився двічі у черговій щорічній відпустці за період роботи з 21.01.2012 по 20.01.2013 та з 21.01.2013 по 20.01.2014, а саме:

14 календарних днів згідно з наказом від 16.12.2014 №1431- в та 16 календарних днів згідно з наказом від 13.03.2015 № 135-в ( а.с. 69-70 ) .

Відповідно до п. п. 2,3 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки. При обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження включаються: основана заробітна плата; доплати і надбавки (за надурочну роботу та роботу в нічний час; суміщення професій і посад; розширення зон обслуговування або виконання підвищених обсягів робіт робітниками почасовиками; високі досягнення в праці (високу професійну майстерність); умови праці; інтенсивність праці ; керівництво бригадою, вислугу років та інші); виробничі премії та премії за економію конкретних видів палива, електроенергії і теплової енергії, винагорода за підсумками річної роботи та вислугу років тощо.

З встановлених по справі обставин та наданих представником відповідача доказів вбачається , що відповідачем здійснено розрахунок та виплату позивачу оплату за час чергової щорічної відпустки та компенсації 38 календарних днів у відповідності до вимог Постанови КМУ №100, яка є нормативним актом, що визначає порядок такого нарахування.

З представлених представником відповідача доказів вбачається , що обчислена відповідно до вимог Постанови КМУ №100 середня заробітна плата позивача застосована дня визначення розміру оплати часу щорічної відпустки з 02.01.2015 по 16.01.2015 становила 260,7475 грн. за один день, відповідно за 14 календарних днів щорічної відпустки з 02.01.2015 по 16.01.2015 нарахована сума - 3 650 грн. 47 коп . ( 14 календарних днів х 260,7475 грн.. = 3 650,47 грн.) ( а.с. 71-73) .

Обчислена відповідно до вимог Постанови КМУ №100 середня заробітна плата позивача застосована для визначення розміру оплати часу щорічної відпустки з 01.04.2015 по 17.04.2015 становила 262,7160 грн. за один день, відповідно за 16 календарних днів щорічної відпустки з 01.04.2015 по 17.04.2015 р. нарахована сума - 4 203,46 грн. (16 календарних днів х 262,7160 грн. = 4 203,46 грн.) ( а.с. 73-75) .

Щодо суми сплаченої позивачу у вигляді компенсації за 38 календарних днів

невикористаної відпустки, то як вбачається з матеріалів справи , розрахунок середньої заробітної

плати при нарахуванні цієї компенсації також здійснювався відповідачем у відповідності до вимог Постанови КМУ № 100. Позивача було звільнено з 17.04.2015 (наказ від 17.04.2015 № 357-к). При розрахунку середньої заробітної плати для виплати компенсації відповідачем врахована заробітна плата позивача за період з квітня 2014 року по березень 2015 року. Середня заробітна плата позивача становила 264,0995 грн. за один день, відповідно за 38 календарних днів щорічної відпустки нарахована сума - 10 035,80 грн. (38 календарних днів х 264,0955 грн. 10 035,80 грн.) ( а.с. 77-79) .

Таким чином , вимога позивача про стягнення з відповідача на його користь заборгованості по оплаті за відпустку 2015 р. та за невикористану відпустку у розмірі 1 632 грн . є необгрунтованою та такою , що не відповідає встановленим по справі обставинам та нормам діючого законодавства .

Щодо вимоги позивача про стягнення суми недоплаченої одноразової грошової виплати за безперервний стаж судом встановлено наступне .

Згідно з п. 6.2. Колективного договору на 2015 рік відповідач зобов'язується виплачувати працівникам, які звільняються з роботи у зв»язку з виходом на пенсію в 2015 році одноразову грошову виплату залежно від безперервного стажу роботи на Поліграфічному комбінаті «Україна» і часу виходу на пенсію.

Як зазначено вище , позивач був прийнятий на роботу до Видавництва ЦК ЛКСМУ «Молодь» наказом від 21.01.1987 №33-к. З 05.07.1995 на базі Видавництва ЦК ЛКСМУ «Молодь» було створене підприємство відповідача. Таким чином, фактично позивач працював з 21.01.1987 до 17.04.2015, що підтверджується наказом від 17.04.2015 №357-к. Отже, безперервний стаж роботи позивача на підприємстві відповідача становить 28 років. Право на пенсію позивач отримав при досягненні ним шестидесятирічного віку 17.04.2015 року, а оскільки його було звільнено 17.04.2015, фактично він звільнився з роботи на пенсію, пропрацювавши до 1 місяця від дати набуття права на пенсію.

Враховуючи вищевказане та відповідно до п. 6.2. Колективного договору на 2015 рік позивачу належала до виплати одноразова грошова виплата в розмірі 6 середньомісячних заробітних плат, розрахованих за останні два календарні місяці роботи Позивача відповідно до умов Колективного договору .

Відповідно до п. 2 Постанови КМУ № 100, під час здійснення виплати одноразової грошової винагороди залежно від безперервного стажу роботи на підприємстві середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

У період з лютого 2015 року по березень 2015 року середня заробітна плата позивача за місяць, розрахована відповідно до вимог Постанови КМУ №100, становила 6 040,47 гри., тому позивачу одноразова грошова виплата у розмірі 6 середньомісячних заробітних плат становила 36242,82 грн. (6 х 6 040,53 грн. = 36 243,18 грн.).

Таким чином , розрахунок одноразової грошової виплати позивачу при звільненні здійснено відповідачем у відповідності до умов Колективного договору на 2015 рік та вимог Постанови КМУ №100, а тому позовні вимоги в цій частині є такими , що також не підлягають задоволенню .

У позовній заяві позивач зазначає, що розрахунок при звільненні відповідач провів з ним неповно та несвоєчасно . 22.04.2015 він отримав кошти в сумі 42 000,00 грн., останній розрахунок в сумі 894,08 грн. отримав 07.05.2015, тому просить стягнути з відповідача на його користь суму відшкодування за несвоєчасний розрахунок.

Вищезазначене твердження позивача щодо несвоєчасного розрахунку при звільненні не відповідає фактичним обставинам справи .

Як вбачається за матеріалів справи , 17.04.2015 р. позивачу належали до нарахування грошові кошти у розмірі : 2 962,00 грн. - премія до ювілею (підстава наказ № 352 від 16.04.2015); 10 035,80 грн. -компенсація за 38 календарних днів невикористаної щорічної відпустки (підстава наказ від 17.04.2015); 36 243,18 грн. - одноразова грошова виплата при виході на пенсію у розмірі 6-ти середньомісячних зарплат (підстава наказ №357 від 17.04.2015 р. ) ; 1 800, 00 грн. - частина премії за березень 2015 року . Всього станом на 17.04.2015 нараховано 51 040,98 грн. , з якої було утримано обов'язкові податки і збори в сумі 11 042,69 грн. При звільненні Позивача 17.04.2015 йому належало виплатити грошові кошти в сумі 39 998,29 грн.

На підставі наказу від 17.04.2015 № 357-к у день звільнення Позивача -17.04.2015 відповідачем було здійснено виплату позивачу всіх належних на дату звільнення грошових коштів. Перерахування на картковий рахунок позивача грошових коштів в сумі 40 000,00 грн. підтверджується відміткою банку на платіжній відомості від 17.04.2015 № 435 ( а.с. 85-87 ).

Таким чином, відповідач виплатив позивачу в день звільнення всі належні йому до виплати грошові кошти.

Надані позивачем копії чеків з банкомату не є доказом несвоєчасного здійснення відповідачем розрахунку при звільненні, оскільки ці чеки містять лише інформацію про кількість грошових коштів на рахунку позивача в момент його звернення до банкомату та не містять інформацію про джерело

надходження цих коштів і дату, коли вони надійшли на рахунок позивача. Таким чином, позивач необгрунтовано стверджує про несвоєчасне проведення з ним розрахунку при звільненні.

В судовому засіданні представник відповідача пояснила , що зважаючи на те, що позивач звільнився 17.04.2015, а відповідач мав фактичну можливість визначити точний розмір премії за березень 2015 року лише після остаточного визначення виконання планових показників. При цьому розмір премії і її виплата встановлюється відповідним наказом директора. Зокрема, наказом від 21.04.2015 № 376-к «Про преміювання» було проведено перерахунок розміру премії за березень 2015 року. Крім того, на дату звільнення позивача - 17.04.2015 р. позивач не мав права на отримання винагороди за загальні результати роботи за 2014 рік, оскільки така виплата здійснюється за рішенням відповідача та за наявністю фінансових можливостей підприємства. Відповідач не мав можливості прийняти відповідне рішення, оскільки вказана виплата здійснюється на підставі затвердженого фінансового плану підприємства відповідача на 2015 рік. Фінансовий план Відповідача на 2015 рік було затверджено розпорядженням Кабінету Міністрів України від 22 квітня 2015 №399-р 22.04.2015, тому відповідачем наказом від 29.04.2015 «Про виплату винагороди» було нараховано та виплачено позивачу винагороду за 2014 рік. Всього розмір донарахованої та виплаченої позивачу премії за березень 2015 року та винагороди за 2014 рік становив суму в розмірі 2 589,72 гри., яка була відповідачем виплачена позивачу , що підтверджується копією платіжної відомості від 06.05.2015 № 442 ( а.с. 85-87 ).

Таким чином, відповідачем у день звільнення було здійснено виплату позивачу усіх належних йому на момент звільнення грошових сум. Після виникнення у позивача права, а у відповідача необхідних підстав на донарахування позивачу премії за березень 2015 року та виплати винагороди за 2014 рік, позивачу було належним чином виплачені донараховані грошові кошти.

Зважаючи на те, що обов'язковими умовами відповідно до ст.. 117 КЗпП України для застосування відповідальності за несвоєчасний розрахунок при звільненні є наявність несвоєчасного розрахунку при звільненні працівника та наявність вини

власника або уповноваженого ним органу у несвоєчасному розрахунку при звільненні,

суд вважає відсутніми підстави для застосування до відповідача відповідальності за несвоєчасний розрахунок із позивачем.

Відповідно до ст. 1 Цивільного процесуального кодексу України завданнями

цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч.1 ст.. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини , на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень .

Аналізуючи встановлені по справі обставини у їх сукупності , надані сторонами докази , суд дійшов висновку про недоведеність вимог позивача та відсутність порушеного права , яке підлягає захисту .

На підставі викладеного , керуючись ст. ст.. 10,11,57 ,60, 88, 212-215 ЦПК України , 38, 98, 116, 117 КЗпП України , суд

в и р і ш и в :

В задоволені позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити .

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через Деснянський районний суд м.Києва протягом 10-ти днів з дня проголошення рішення .

Суддя :

.