У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

8 квітня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ в складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Журавель В.І., Лесько А.О.,

Хопти С.Ф., Черненко В.А.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, Моторного (транспортного) страхового бюро України про відшкодування майнової шкоди за касаційною скаргою Моторного (транспортного) страхового бюро України на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 20 червня 2014 року та рішення апеляційного суду Одеської області від 2 грудня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2013 року ОСОБА_3 звернулась до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року о 20 год 12 хв. ОСОБА_4, керуючи автомобілем марки ВАЗ-21074, державний номер НОМЕР_1, власником якого є ОСОБА_5, здійснив виїзд на тротуар по вул. Мельницькій у м. Одесі, а потім на металеву бетонну опору, внаслідок чого пасажири його автомобіля ОСОБА_6 та її син, ОСОБА_7, загинули на місці дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП). Вироком Малиновського районного суду м. Одеси від 1 червня 2011 року ОСОБА_4 визнано винним на підставі ч. 3 ст. 286 КК України і засуджено до позбавлення волі терміном на 6 років з позбавленням права керування транспортними засобами на 3 роки. Вказаним вироком суду з ОСОБА_4 на її користь стягнуто моральну шкоду у розмірі 493 476 грн 35 коп. та 4 тис. грн витрат на правову допомогу. Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 1 червня 2011 року вирок суду від 1 червня 2011 року було змінено в частині міри покарання ОСОБА_4 до 5 років позбавлення волі умовно. Також апеляційний суд застосував до ОСОБА_4 ст. 75 КК України та звільнив його від покарання з випробувальним терміном на 3 роки відповідно до ст. 76 КК України. Зазначала, що після розгляду справи апеляційним судом вона встановила сину пам'ятник, за який сплатила 24 926 грн. Крім того, відповідачі не відшкодували їй в повному обсязі моральну шкоду, яку вона просила стягнути зі страхової компанії «Княжа» у розмірі ліміту цивільно-правової відповідальності.

У зв'язку з тим, що на момент здійснення ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_4 не була застрахована, вона звернулась до Моторного (транспортного) страхового бюро України (далі - МТСБУ) із заявою про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, однак останнє повідомило її про те, згідно ухвали апеляційного суду Одеської області від 27 вересня 2011 року було встановлено, що ОСОБА_4 відшкодував їй матеріальну шкоду у повному обсязі, а тому підстав для відшкодування їй шкоди з фонду захисту потерпілих немає.

Позивачка просила, з урахуванням уточнених позовних вимог, стягнути на її користь з МТСБУ матеріальні збитки за встановлення пам'ятника сину у розмірі 7 800 грн та з ОСОБА_4 відповідно до ст. 1201 ЦК України 17 126 грн.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 20 червня 2014 року позов ОСОБА_3 задоволено. Стягнуто з Моторного (транспортного) страхового бюро України на користь ОСОБА_3 7 800 грн, а з ОСОБА_4 - 17 126 грн на відшкодування витрат на спорудження пам'ятника. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 2 грудня 2014 року змінено мотивувальну частину рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 20 червня 2014 року з підстав, зазначених у даному судовому рішенні. В іншій частині рішення суду залишено без змін.

У касаційній скарзі Моторне (транспортне) страхове бюро України, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права й порушення норм процесуального права, просить скасувати вказані судові рішення та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Судові рішення в частині позовних вимог до ОСОБА_4 не оскаржуються, тому в касаційному порядку не переглядаються (ч. 2 ст. 335 ЦК України).

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із обґрунтованості витрат позивачки на спорудження пам'ятника у розмірі 24 926 грн та положень ст. 1201 ЦК України, а також ст. 27 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Змінюючи мотивувальну частину рішення суду першої інстанції в частині позовних вимог до МТСБУ, апеляційний суд виходив із того, що витрати на виготовлення пам'ятника мають розраховуватись з розміру мінімальної заробітної плати станом на момент його виготовлення та встановлення, тобто в редакції Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 5 липня 2012 року, станом на лютий 2012 року.

Проте повністю погодитись з таким висновком апеляційного суду не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Рішення апеляційного суду зазначеним вимогам закону в частині позовних вимог до МТСБУ не відповідає.

Судами встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року о 20 год. 12 хв. ОСОБА_4, керуючи автомобілем марки ВАЗ 21074, державний номер НОМЕР_1, власником якого є ОСОБА_5, здійснив виїзд на тротуар по вул. Мельницькій у м. Одесі, а потім на металеву бетонну опору, внаслідок чого пасажири цього автомобіля ОСОБА_8 та ОСОБА_7, який був сином позивачки, отримали тілесні ушкодження, від яких загинули на місці.

Власник вказаного транспортного засобу, яким заподіяно шкоду, не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Вироком Малиновського районного суду м. Одеси від 1 червня 2011 року, зміненим ухвалою апеляційного суду Одеської області від 27 вересня 2011 року ОСОБА_4 засуджено за ч. 3 ст. 286 КК України до 5 років позбавлення волі умовно з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік зі звільнення від покарання за ст. 75 КК України з випробувальним терміном на 3 роки зі стягненням на користь ОСОБА_3 шкоди з ОСОБА_4

24 лютого 2012 року ОСОБА_3 встановила сину, загиблому у ДТП, гранітний пам'ятник і згідно з квитанцією фізичної особи-підприємця ОСОБА_9 нею було сплачено 24 296 грн.

У зв'язку з тим, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_4 на момент скоєння ДТП не була застрахована, позивачка звернулась до МТСБУ із заявою щодо відшкодування вартості пам'ятника.

Листом від 10 липня 2012 року МТСБУ повідомило ОСОБА_3 про те, що ухвалою апеляційного суду Одеської області від 27 вересня 2011 року встановлено, що ОСОБА_4 відшкодував їй матеріальну шкоду, а тому підстав для виплати відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих немає.

Вирішуючи спір, апеляційний суд вважав, що до спірних правовідносин слід застосовувати п. 27.4 ст. 27 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» в редакції від 5 липня 2012 року, яка діяла на момент встановлення позивачкою пам'ятника.

Відповідно до цієї норми Закону України у вказаній редакції страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та спорудження надгробного пам'ятника, за умови надання страховику (МТСБУ) документів, що підтверджують такі витрати, та пред'явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

При цьому апеляційний суд не врахував таке.

Відповідно до ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Згідно чч. 1, 2 ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності; акт цивільного законодавства не має зворотної дії в часі, крім випадків, коли він пом'якшує або скасовує цивільну відповідальність особи.

Тобто, у даному випадку застосовується Закону України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин - на момент настання страхового випадку (дату скоєння ДТП).

Згідно з п. 27.5 ст. 27 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції від 24 вересня 2008 року, яка діяла на момент ДТП) витрати на поховання мають бути обґрунтовані та відшкодовуються при наданні страховику оригіналу свідоцтва про смерть та документів, які підтверджують такі витрати.

У абз. 2 п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» судам роз'яснено, що витрати на виготовлення пам'ятників і огорож визначаються, виходячи з їх фактичної вартості, але не вище граничної вартості стандартних пам'ятників і огорож в даній місцевості.

Таким чином, апеляційний суд у порушення ст. ст. 212-214, 316 ЦПК України на зазначене уваги не звернув, не визначився з моментом виникнення спірних правовідносин, не застосував норму матеріального права, яка підлягала застосуванню, не з'ясував фактичну вартість виготовлення пам'ятників в даній місцевості та дійшов до передчасного висновку про те, що при стягненні на користь позивачки витрат на виготовлення пам'ятника, слід виходити з розміру такої вартості на момент встановлення пам'ятника, а не на момент настання страхового випадку.

Ураховуючи те, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, апеляційним судом не встановлені, рішення апеляційного суду в частині позовних вимог ОСОБА_3 до МТСБУ не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для його скасування із передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Моторного (транспортного) страхового бюро України задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Одеської області від 2 грудня 2014 року в частині позовних вимог ОСОБА_3 до Моторного (транспортного) страхового бюро України про відшкодування майнової шкоди скасувати, справу в цій частині передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: В.І. Журавель

А.О. Лесько

С.Ф. Хопта

В.А. Черненко