Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Є.у.№ 336/7100/14 Головуючого у 1-й інстанції: Галущенко Ю.А.
Провадження №22-ц/778/5065/15 Суддя-доповідач: Маловічко С.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької с області у складі:

Головуючого: Савченко О.В.

суддів: Маловічко С.В.

Кочеткової І.В.

при секретарі: Остащенко С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 20 лютого 2015 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про встановлення порядку користування земельною ділянкою,

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2014р. ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про встановлення порядку користування земельною ділянкою.

В позові зазначала, що їй на підставі рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 29.03.2006р. на праві власності належить 1/2 частина житлового будинку по АДРЕСА_1, право власності зареєстровано в ОП ЗМБТІ. ОСОБА_3 на праві власності належить інша 1/2 частина цього ж житлового будинку. Житловий будинок розташований на земельній ділянці площею 519,25 кв. м., яка закріплена за ним на підставі договору про надання у безстрокове користування для будівництва індивідуального житлового будинку від 11.11.1957р. Згоди між нею та відповідачем як співвласниками житлового будинку про порядок користування земельною ділянкою пропорційно часткам у будинку не досягнуто, це питання провокує конфлікти, спільне користування землею неможливе. Посилаючись на ці обставини, позивач просила суд визначити порядок користування земельною ділянкою відповідно до часток співвласників.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 06 листопада 2014р. за клопотанням позивача була призначена судова технічна експертиза для визначення можливих варіантів порядку користування земельною ділянкою, розташованою по АДРЕСА_1.

Висновком екпертизи № 2023 від 27.01.2015р. надано два можливі варіанти порядку користування земельною ділянкою.

Позивач після проведення експертизи просила визначити порядок користування за ІІ варіантом висновку.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 20 лютого 2015 року позов задоволено.

Визначено порядок користування земельною ділянкою по АДРЕСА_1 між співвласниками ОСОБА_4 та ОСОБА_3 наступним чином: виділено ОСОБА_4 в особисте користування земельну ділянку S-5 площею 238,7 кв. м, виділено ОСОБА_3 в особисте користування земельну ділянку S-2 площею 77, 76 кв. м, S-3 площею 27, 53 кв. м, S-4 площею 133, 41 кв. м; частину земельної ділянки S-1 площею 41, 85 кв. м залишено в спільному користуванні співвласників.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 судові витрати по оплаті судового збору 243, 60 грн., по оплаті судової будівельно-технічної експертизи в сумі 2 200 грн., а всього стягнуто 2 643, 60 грн.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення осіб, які приймають участь у справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що на підставі рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 29.03.2006р. ОСОБА_4 на праві власності належить 1/2 частина житлового будинку по АДРЕСА_1, право власності було зареєстровано в ОП ЗМБТІ 24.05.2006р. (а.с. 9-10).

На підставі договору дарування від 05.12.1991р. ОСОБА_3 на праві власності належить друга половина цього будинку (а.с.56-57).

Відповідно до договору від 11.11.1957р. про надання в безстрокове користування земельної ділянки забудовникам ОСОБА_5 та ОСОБА_6 за адресою АДРЕСА_1 (після перейменування АДРЕСА_1) була виділена земельна ділянка площею 519 кв.м (а.с.40-43).

Згідно до топографічного плану земельної ділянки, її загальна площа складає 519,25 кв. м (а.с. 37).

З технічного паспорту житлового будинку станом на 24.05.2006р. встановлено, що житловий будинок складається з двох окремих квартир: №1 знаходиться у користуванні ОСОБА_3, № 2 знаходиться у користуванні ОСОБА_4 (а.с. 82-84).

На 1/2 ідеальну частку кожному співвласнику припадає земельна ділянка площею по 259,625 кв. м.

Для вирішення питання про визначення можливих варіантів порядку користування земельною ділянкою судом у цій справі призначалася судово-технічна експертиза.

З урахуванням наявних на земельній ділянці споруд та фактичного користування земельною ділянкою сторонами, висновком експерта № 2023 від 27.01.2015р. за результатами проведення будівельно-технічної експертизи запропоновані два варіанти порядку користування земельною ділянкою (а.с.75-80).

Після проведення експертизи позивач просила визначити порядок користування земельною ділянкою згідно з ІІ варіантом.

Задовольняючи позов та визначаючи порядок користування земельною ділянкою згідно з ІІ варіантом, суд першої інстанції виходив із того, що цей варіант максимально враховує фактичний порядок користування земельною ділянкою та визначені експертом ділянки відповідають часткам сторін у нерухомому майні.

В апеляційній скарзі в якості основного аргументу незаконності рішення апелянт зазначає, що судом не прийті до уваги ті обставини, що ще під час придбання будинку її родиною в 1959р. продавець пояснив їм, що між співвласниками визначено порядок користування земельною ділянкою, яка закріплена за будинком, згідно з яким земельні ділянки були розділені між попередніми співвласниками, а двір залишився в загальному користуванні.

Проте ці доводи не підтерджені апелянтом документально, не вказано на будь-які конкретні доказі, які маються, але які не досліджені судом, не заявлено клопотання про їх витребування, якщо апелянт позбавлена можливості отримати їх самостійно.

З наявної у справі копії інвентраної справи на домоволідення вбачається, що перши-ми користувачами земельної ділянки стали ОСОБА_5 та ОСОБА_6, яким земельна ділянка розміром 519 кв. м за адресою АДРЕСА_1 ( стара адреса спірної ділянки) була виділена на підставі рішення виконкому Сталінської райради № 474 від 05.10.1957р., у зв»язку з чим виконкомом міськогої ради народнх депутатів м. Запоріжжя 11.11.1957р. з ними був укладений договір про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку ( а.с. 40-42).

ОСОБА_5 та ОСОБА_6 були співвласника житлового будинку по АДРЕСА_1, яким належало по ? частці будинку ( а.с. 43).

04.09.1958р. ОСОБА_6 продав свою ? частку будинку ОСОБА_7, яка, в свою чергу, продала цю частку будинку 14.03.1959р. ОСОБА_8 ( а.с. 45-49).

21.04.1976р. ОСОБА_9 продав ОСОБА_10 належну йому ? частку будинку по АДРЕСА_1 ( нова адреса спірної ділянки), який, в свою чергу, 05.12.1991р. подарув цю частину будинку ОСОБА_3 ( а.с. 52-58).

З жодного із вказаних договорів про перехід права власності на 1/2 частину будинку не міститься відомостей про те, що одночасно з ? часткою будинку до набувача переходить право користування земельною ділянкою, яка складає відповідну частину від закріпленої за домоволодінням ділянки загальною площею 519 кв. м. Навпаки, в кожному з цих договорів зазначається лише загальний розмір земельної ділянки, на якій розташовано будинок з господарськими будівлями розміром 519 кв. м. З планів-схем будинку та земельної ділянки також не вбачається, що є будь-які ознаки визначення порядку користування земельною ділянкою між співвласниками, починаючи з 1957р.

Отже, письмових доказів, зокрема, письмової угоди, засвідченої нотаріального або виконкомом відповідної ради народних депутатів, акту про розподіл ділянки, посвідченого землевпорядним органом, або рішення суду, щодо визначення між попередніми співвласниками домоволодіння порядку користування земельною ділянкою не мається. Відсутні такі документи і в наданій копії інвентарної справи на домоволодіння.

Тому колегія вважає вказані доводи апеляційної скарги неспроможними, а відтак такими, що не спростовують висновків суду.

ОСОБА_3 в апеляційній скарзі наголошує також на тому, що визначеним порядком користування порушені її права на користування всією земельною ділянкою, як це врегульовано ст. 377 ЦК України, ст. 120 ЗК України.

Проте вказані норми закріплюють загальні положення переходу права на земельну ділянку у разі переходу права власності на розташовану на ній нерухомість, але не вирішують питання щодо фактичного визначення порядку користування земельною ділянкою між співвласниками будинку.

Проаналізувавши план-схеми земельної ділянки, колегія встановила, що частина будинку відповідача ОСОБА_3 знаходиться на початку двору, майже одразу перед хвіртковю, а частина будинку ОСОБА_4 - віддалена від хвіртки та знаходиться всередині земельної ділянки. Натомість, частина саду та городу відповідача, яким вона користується, що слідує з апеляційної скарги та пояснень її адвоката в судовому засіданні апеляційного суду, знаходиться наприкінці земельної ділянки. Тому апелянт вважає, що визначеним судом порядком користування вона позбавлена права ходити навпростець через всю земельну ділянку, а вимушена буде ходити на відстані 80 см від паркану.

Проте само по собі бажання відповідача продовжувати ходити через всю земельну ділянку, як вона ходила до цього при інших співвласниках будинку, які проти цього не заперечували, не можуть бути підставою для відмови в визначенні порядку користування між сторонами, якщо між ними виник спір.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач ОСОБА_3 набула права власності на свою частину будинку в 1991р., а ОСОБА_4 набула право власності за рішенням суду в 2006р., але цим рішенням було встановлено факт прийняття нею ? частини будинку в порядку спадкування після смерті діда ОСОБА_10 ще з моменту відкриття спадщини, тобто з 20.11.1992р. ( а.с. 9).

Згідно ст. 42 Земельного кодексу України від 18 грудня 1990 року № 561-XII громадяни, яким жилий будинок, господарські будівлі та споруди і земельна ділянка належать на праві спільної сумісної власності, використовують і розпоряджаються земельною ділянкою спільно. Використання і розпорядження земельною ділянкою, що належить громадянам на праві спільної часткової власності, визначаються співвласниками цих об'єктів і земельної ділянки пропорційно розміру часток у спільній власності на даний будинок, будівлю, споруду. Наступні зміни в розмірі часток у спільній власності на жилий будинок і господарські будівлі, що сталися у зв'язку з прибудовою, надбудовою або перебудовою, не тягнуть за собою змін установленого порядку використання та розпорядження земельною ділянкою. Угода про порядок використання і розпорядження земельною ділянкою є обов'язковою для особи, яка згодом придбала відповідну частку в спільній власності на жилий будинок і господарські будівлі. Якщо згоди на використання та розпорядження спільною земельною ділянкою не досягнуто, спір вирішується судом.

У відповідності до вимог ст. 88 ЗК України володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюється за згодою всіх співласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку. Учасник спільної часткової власності на земельну ділянку має право на отримання в його володіння, користування частини спільної зеельної ділянки, що відповідає розміру належної йому частки.

Пленум Верховного Суду України в п. 19 постанови від 16.04.2004 року № 7 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" роз'яснив, що у справах за позовом учасників спільної власності на землю про встановлення порядку володіння й користування спільною земельною ділянкою, на якій розташовані належні їм жилий будинок, господарські будівлі та споруди, суд з'ясовує і враховує можливість нормального користування будинком і здійснення догляду за ним, розташування господарських будівель, споруд, необхідність зведення будівель, розташування плодово-ягідних насаджень співвласників, можливість проходу з вулиці на подвір'я тощо. Враховуються також вимоги санітарних правил і правил протипожежної безпеки.

При пред'явленні вимог кожним з учасників спільної власності про встановлення порядку користування спільною земельною ділянкою суд може залишити в спільному користуванні лише ділянки, роздільне користування якими встановити неможливо.

Виходячи з того, що порядок користування спільною земельною ділянкою, у тому числі тією, на якій розташовані належні співвласникам жилий будинок, господарські будівлі та споруди, визначається насамперед їхньою угодою залежно від розміру їхніх часток у спільній власності на будинок, суд відповідно до статті 88 ЗК бере до уваги цю угоду при вирішенні спорів як між ними самими, так і за участю осіб, котрі пізніше придбали відповідну частку в спільній власності на землю або на жилий будинок і для яких зазначена угода також є обов'язковою. Це правило стосується тих випадків, коли жилий будинок було поділено в натурі. Якщо до вирішення судом спору між співвласниками жилого будинку розмір часток у спільній власності на земельну ділянку, на якій розташовані будинок, господарські будівлі та споруди, не визначався або вона перебувала у користуванні співвласників і ними не було досягнуто угоди про порядок користування нею, суду при визначенні частини спільної ділянки, право на користування якою має позивач (позивачі), слід виходити з розміру його (їх) частки у вартості будинку, господарських будівель та споруд на час перетворення спільної сумісної власності на спільну часткову чи на час виникнення останньої (п. 21 вищевказаної постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 16 квітня 2004 року)

За змістом ст.377 ЦК України, ч.4 ст.120 ЗК України при переході права власності на будівлю та споруду до кількох осіб право на земельну ділянку визначається пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено у договорі відчуження будівлі і споруди.

Такі ж саме положення слід застосовувати і при визначенні порядку користування зе-мельною ділянкою, яка закріплена за домоволодінням та належить його співвласникам на праві користування.

Суд встановив, що земельна ділянка закріплена за будинком на підставі договору про надання в безстрокове користування від 11.11.1957р., та з тих пір її статус не змінювався.

Обираючи другий варіант визначення порядку користування земельною ділянкою, суд з«ясував, що цей варіант максимально враховує порядок користування наявними на земельній ділянці спорудами, не порушує взаємних майнових прав співвласників, площа земельної ділянки, яка виділяється кожній із сторін, відповідає належній на 1/2 частку, дає можливість доступу до будівель і споруд через земельну ділянку спільного користування.

Ці висновки суду відповідають матеріалам справи та висновкам експертизи, оскільки в загальному користуванні сторін залишено земельну ділянку площею 41,85 кв. м, яка забезпечує підход і прохід кожного співвласника до своєї частки будинку та господарських будівель.

Оскільки город та сад ОСОБА_3 розташовані наприкінці ділянки, а частина будинку на початку земельної ділянки, то експертом у ІІ варіанті визначено, а судом обгруновано виділено їй земельну ділянку S 4 площею 133,41 кв. м, яка розташована наприкінці домоволодіння, де знаходить її сад та город, та продовжується як прохід до будинку. Крім того, ОСОБА_3 виділено земельну ділянку S 2 площею 77,76 кв., яка знаходиться під її частиною будинку та навколо для його обслуговуаання, а також S 3 площею 27,53 кв. м, яка знаходиться під її господарською будівлею та навколо для її обслуговування ( а.с. 76-77).

Враховуючи, що частина будинку ОСОБА_11 знаходиться всередині ділянки, то експертом визначено, а судом виділено їй в користування земельну ділянку площею 238,7 кв. м під її частиною будинку на навколо нього.

Всього на частку кожного співвласника виділено в користування земельні ділянки площею по 238,70 кв. м, що разом з земельною ділянкою S 1 площею 41,85 кв. м, що залишена в загальному користуванні, складає 259,625 кв. м, тобто чітко відповідає площі, належній кожному із співвласників на ? частину у житловому будинку.

Таким чином, колегія вважає, що висновок суду, що встановлення порядку користування земельною ділянкою відповідно до ІІ варіанту, визначеного судовою експертизою, є найбільш доцільним і прийнятним для сторін, найбільше враховує інтереси як позивача, так і відповідача, виключає підґрунтя для подальших конфліктів між сторонами, є такими, що відповідають наявним у справі доказам та вимогам норм матеріального права, які правильно застосовані судом першої інстанції при вирішенні цієї справи.

Відповідач в апеляційній скарзі посилається також на порушення судом норм процесуального права, зокрема, що в ході слухання справи суд неналежним чином повідомляв її про судові засідання, не з»ясував її думку про призначення експертизи, не ознайомив її з висновками експертизи.

Проте ці доводи колегія вважає небгрунтованими з огляду на таке.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 74 ЦПК України, судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за три дні до судового засідання.

Апелянт вказує, що вона отримала повістку у судове засідання на 06.11.2014р. за один день до дати судового засідання. Проте ці ствердження не відповідають матеріалам справи, з яких вбачається, що судову повістку в судове засідання на 06.11.2014р. вона отримала 03.11.2014р., тобто в передбачений ст. 74 ЦПК України строк ( а.с. 60).

В це судове засідання відповідач ОСОБА_3 не з»явилась, надавши заяву про відкладення розгляду справи у зв»язку з відсутністю в м. Запоріжжі її адвоката Єфименко С.А., але не надала угоди про надання правової допомоги, укладеної з цим адвокатом ( а.с. 34). Оскільки суд вже відкладав справу, призначену на 22.10.2014р. з цих же підстав, то за повторної неявки відповідача, яка не підтвердила вказані причини для відкладення справи, суд провів судове засідання у відповідності відповідача, і такі дії суду відповідають вимогам ч. 4 ст. 169 ЦПК України.

Відповідно до положень статті 27 ЦПК України сторони, які приймають участь у справі, наділені правом в будь-який час ознайомлюватись з матеріалами справи, тому відповідач не була позбавлена можливості ознайомитись з висновками експертизи.

В той же час судом 30.01.2015р. була направлена відповідачу ухвала про відновлення провадження у справі від 30.01.2015р., яка повернулась до суду за закінченням терміну зберігання ( а.с. 112-133).

Отже, з 06.11.2014р. по 17.02.2015р. - дати отримання відповідачем судової повістки у судове засідання на 20 лютого 2015р. ОСОБА_3 могла використати своє право на ознайомлення з матеріалами справи, але не скористалась ним, а також знову не з»явилась в судове засідання, надавши заяву про відсутність в місті її адвоката Єфименко С.О., але так і не надавши суду відповідний договір про надання правової допомоги, укладений з цим адвокатом ( а.с. 121-122).

Таким чином, порушень норм процесуального права судом, на які посилається апелянт в апеляційній скарзі, в ході розгляду справи колегія не встановила, а з»ясувала, що сама відповідач не користувалась своїми правами, передбаченими ст. 27 ЦПК України, а також не виконала обов»язку підтвердити належним чином причини своєї неявки в судові засідання, зокрема, надавши відповідну угоду з адвокатом, через відсутність якого прохала тричі відкласти розгляд справи.

Беручи до уваги все вищевикладене, колегія вважає апеляційну скаргу необгрунтова-ною, тому у відповідності до вимог ст. 308 ЦПК України вона підлягає відхиленню із залишенням без змін оскаржуваного рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313, 315 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 -відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 20 лютого 2015 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: