У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 серпня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

Ситнік О.М., Горелкіної Н.А., Євтушенко О.І.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Слобода-Підлісівська» про незаконне звільнення, поновлення на роботі та стягнення заробітної плати, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Вінницької області від 07 квітня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом, у якому зазначав, що 20 березня 2010 року його було прийнято на посаду директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Слобода-Підлісівська» (далі - ТОВ «Слобода-Підлісівська»), а на початку січня 2014 року засновник товариства ОСОБА_5 телефоном повідомила його про звільнення з роботи без пояснення причин. Копія наказу про звільнення йому не вручалася, трудова книжка не була видана, розрахунки при звільненні не проводилися. Після звернення до прокуратури із заявою про порушення вимог трудового законодавства позивачу стало відомо, що його звільнено з посади на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України з 12 вересня 2013 року.

Просив визнати незаконним та скасувати рішення вищого органу управління ТОВ «Слобода-Підлісівська» від 12 вересня 2013 року у частині звільнення його з посади директора ТОВ «Слобода-Підлісівська» на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України; поновити його на посаді директора; стягнути з відповідача на його користь заборговану заробітну плату за період з 20 березня 2010 року по 12 вересня 2013 року у розмірі 42 266 грн 15 коп.; стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 12 вересня 2013 року по 23 грудня 2014 року, який складає 17 004 грн 16 коп.; стягнути 50 тис. грн на відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Ямпільського районного суду Вінницької області

від 24 грудня 2014 року позов задоволено частково. Визнано незаконним та скасовано рішення вищого органу управління ТОВ «Слобода-Підлісівська» від 12 вересня 2013 року про звільнення ОСОБА_4 з посади директора ТОВ «Слобода-Підлісівська» на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України. Поновлено ОСОБА_4 на посаді директора ТОВ «Слобода-Підлісівська». Стягнуто з ТОВ «Слобода-Підлісівська» на користь ОСОБА_4 заборгованість із заробітної плати за період з 20 березня 2010 року

по 12 вересня 2013 року у розмірі 42 266 грн 15 коп., середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 16 997 грн 64 коп. та 500 грн на відшкодування моральної шкоди. В іншій частині позову відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Вінницької області від 07 квітня

2015 року рішення Ямпільського районного суду Вінницької області

від 24 грудня 2014 року скасовано, позов задоволено частково. Визнано незаконним та скасовано наказ від 13 вересня 2013 року № 4 на підставі рішення вищого органу управління ТОВ «Слобода-Підлісівська»

від 12 вересня 2013 року про звільнення ОСОБА_4 з посади директора ТОВ «Слобода-Підлісівська» на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України. У задоволенні іншої частини позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга не може бути задоволена з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи у касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що рішенням зборів засновників ТОВ «Слобода-Підлісівська», оформленим протоколом від 20 березня 2010 року, створено ТОВ «Слобода-Підлісівська», затверджено статут та призначено директором ОСОБА_4 (а. с. 109, 110).

Згідно з записами у трудовій книжці ОСОБА_4 з 01 квітня 2010 року прийнятий на посаду директора ПП «Дністер-В» за сумісництвом.

Відповідно до витягу з реєстраційної справи № 1-173-00436055 державну реєстрацію ТОВ «Слобода-Підлісівська» здійснено 06 квітня 2010 року (а. с. 108).

Наказом від 06 квітня 2010 року ОСОБА_4 приступив до виконання обов'язків директора ТОВ «Слобода-Підлівська», що також підтверджується витягами з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців (а. с. 164, 166, 167, 183).

Одночасно ОСОБА_4, займаючи посаду директора ПП «Дністер-В», видав наказ № 3о по особовому складу від 06 квітня 2010 року про переведення його на посаду заступника директора ПП «Дністер-В», а з 01 червня 2012 року ОСОБА_4 переведено директором на постійній основі (а. с. 205).

Відповідно до п. 1.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої Наказом Міністерством праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення від 29 липня 1993 року № 58 на осіб, які працюють за сумісництвом, трудові книжки ведуться тільки за місцем основної роботи.

При цьому, на порушення вимог п. 2.4 вказаної Інструкції позивач не вчинив запису до трудової книжки про своє призначення на посаду директора у ТОВ «Слобода-Підлісівська».

Таким чином доводи позивача, що він був призначений на посаду директора ТОВ «Слобода-Підлісівська» на умовах сумісництва матеріалами справи не підтверджені.

Наказом від 31 січня 2012 року № 1 ОСОБА_4 звільнено з посади заступника директора ПП «Дністер-В» за власним бажанням.

Наказом від 01 червня 2012 року №3а ОСОБА_4 переведено на посаду директора ПП «Дністер-В» на постійній основі згідно з поданою заявою (а. с. 104, зворот).

10 вересня 2013 року засновником ТОВ «Слобода-Підлісівська» ОСОБА_5 складений акт про те, що директор ТОВ «Слобода-Підлісівська» ОСОБА_4 був відсутній на робочому місці у ТОВ «Слобода-Підлісівська» 10 вересня 2013 року з 8 год. до 17 год. (а. с. 150).

11 вересня 2013 року засновником ТОВ «Слобода-Підлісівська» ОСОБА_5 складений акт про те, що ОСОБА_4 був відсутній на робочому місці у ТОВ «Слобода-Підлісівська» 11 вересня 2013 року з 8 год. до 17 год. (а. с. 148).

Рішенням зборів учасників ТОВ «Слобода-Підлісівська», оформленого протоколом від 12 вересня 2013 року звільнено ОСОБА_4 з посади директора товариства з 12 вересня 2013 року за прогули за п. 4 ст. 40 КЗпП України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_213/ed_2015_04_05/pravo1/KD0001.html?pravo=1> та призначено ОСОБА_6 директором товариства за сумісництвом строком на один рік (а. с. 111).

На підставі вказаного рішення видано наказ від 13 вересня 2013 року № 4 про звільнення директора ТОВ «Слобода-Підлісівська» ОСОБА_4 з 12 вересня 2013 року (а. с. 184).

Суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку, що ТОВ «Слобода-Підлісівська» не дотриманий порядок проведення звільнення ОСОБА_4, передбачений ст. ст. 147−149 КЗпП України, оскільки у матеріалах справи відсутні докази витребування у останнього письмових пояснень щодо порушення трудової дисципліни, вручення останньому копії наказу про звільнення та ознайомлення з ним під розписку, а тому наказ від 13 вересня 2013 року № 4т про звільнення директора ТОВ «Слобода-Підлісівська» ОСОБА_4 з 12 вересня 2013 року є незаконним та підлягає скасуванню. Докази виконання ОСОБА_4 своїх обов'язків як директора ТОВ «Слобода-Підлісівська» матеріали справи не містять.

Щодо вимог позивача про поновлення його на посаді директора ТОВ «Слобода-Підлісівська», то суди обґрунтовано зазначили, що оскільки ОСОБА_4 з 01 червня 2012 року займає посаду директора ПП «Дністер-В» на постійній основі, із довідки від 06 квітня 2015 року, наданої директором ПП «Дністер-В», трудова книжка ОСОБА_4 зберігається в ПП «Дністер-В», за період з 01 червня 2012 року по 01 грудня 2014 року останньому нараховувалася заробітна плата, позивач продовжує виконувати обов'язки директора ПП «Дністер-В», а тому вимушений прогул у зв'язку із звільненням позивача з роботи у ТОВ «Слобода-Підлісівська» відсутній.

Іншій доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів, на правильність висновків суду вони не впливають та їх не спростовують.

Згідно ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом апеляційної інстанції при розгляді справи дотримано вимоги закону, у зв'язку з чим колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити, а рішення апеляційного суду залишити без змін.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду Вінницької області від 07 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:

Ситнік О.М., Горелкіна Н.А., Євтушенко О.І.