Справа № 739/1007/15-ц Провадження № 22-ц/795/1973/2015 Категорія -цивільнаГоловуючий у I інстанції -Чепурко В. В. Доповідач - Скрипка А. А.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 жовтня 2015 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіСкрипки А.А.
суддів:Лакізи Г.П., Шевченка В.М.
при секретарі:Покладі Д.В.
за участю:представника ОСОБА_5- ОСОБА_6, позивача ОСОБА_7

розглянув у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 10 вересня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_5, ОСОБА_8, - третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору:Новгород-Сіверська міська рада Чернігівської області, про усунення перешкод в користуванні житловим будинком,

в с т а н о в и в:

Рішенням Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 10.09.2015року позовні вимоги ОСОБА_7 задоволено частково. Зобов'язано ОСОБА_5 забезпечити ОСОБА_7 можливість потрапляння на прибудинкову територію, що примикає до зовнішньої стіни належних їй приміщень 2-І та 2-1 згідно з планом квартири АДРЕСА_2, шляхом демонтажу за власний рахунок 2 метрів паркану з металевої сітки від стіни будинку. Зобов'язано ОСОБА_5 видалити фруктове дерево (яблуню), яке знаходиться на прибудинковій території, на відстані 2м 10см від зовнішньої стіни належних ОСОБА_7 приміщень 2-І та 2-1 згідно з планом квартири АДРЕСА_2. В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_7 відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_7 понесені судові витрати пропорційно до задоволеної частини позовних вимог в розмірі 121 грн. 80 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 просить рішення суду першої інстанції від 10.09.2015року, яким задоволено вимоги заявленого позову, скасувати і ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_7 Доводи апеляційної скарги зазначають, що оскаржуване рішення суду першої інстанції є необґрунтованим, при його ухваленні суд не врахував фактичні обставини справи та норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини. Апелянт вказує, що суд першої інстанції безпідставно зазначив в оскаржуваному рішенні, що вона є власником квартири, а не 1/2 частини житлового будинку. Апелянт зазначає, що відповідно до договору купівлі-продажу від 11.11.1992 року № 2098 вона купила саме 1/2 частину будинку по АДРЕСА_2. Апелянт з посиланням на ч.1статті 42 Земельного кодексу України від 18.12.1990року (в редакції, чинній на момент укладення договору купівлі-продажу від 11.11.1992року) вказує, що використання і розпорядження земельною ділянкою, що належить громадянам на праві спільної часткової власності, визначається співвласниками цих об'єктів і земельної ділянки пропорційно розміру часток у спільній власності на даний будинок, будівлю, споруду. Апелянт вказує, що з врахуванням ч.1 статті 30, статті 67 Земельного кодексу України від 18.12.1990року, до неї перейшло право користування земельною ділянкою у розмірах, передбачених статтею 67 Земельного кодексу України від 18.12.1990 року, і з врахуванням ч.1статті 42 Земельного кодексу України від 18.12.1990року між нею та позивачем було визначено порядок користування ділянкою пропорційно розміру належної апелянту частки. Апелянт не погоджується з позицією суду першої інстанції відносно того, що будинок є багатоквартирним і до спірних правовідносин необхідно застосовувати статтю 42 Земельного кодексу України від 01.01.2002 року. Також ОСОБА_5 вважає, що висновок суду про необхідність демонтажу 2м сітчатого паркану є необгрунтованим, оскільки право доступу позивача до своєї стіни будинку не є абсолютним, воно повинно реалізовуватися також і з врахуванням інтересів апелянта. Апелянт вказує, що в разі зняття частини паркану позивач буде мати вільний доступ до ділянки апелянта. Апелянт не погоджується з рішенням суду першої інстанції і в частині її зобов'язання видалити фруктове дерево, оскільки вважає, що недотримання норм ДБН щодо відстані стовбура дерева від зовнішньої стіни будинку, яка повинна складати 5м, не може бути безумовною підставою для видалення дерева.

Рішення Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 10.09.2015року в частині відмови в задоволенні позовних вимог до ОСОБА_8 апелянтом не оскаржується.

В запереченнях на апеляційну скаргу ОСОБА_7 просить відхилити апеляційну скаргу, як безпідставну та залишити без змін законне і обгрунтоване рішення Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 10.09.2015 року.

В судове засідання апеляційного суду ОСОБА_5, ОСОБА_8, представник Новгород-Сіверської міської ради Чернігівської області, належним чином повідомлені про час і місце судового розгляду даної справи, відповідно до повідомлень про вручення поштових відправлень (а.с.125,126,127,132,133), не з'явились. Відповідно до приписів ч.2 статті 305 ЦПК України, неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд на підставі приписів статті 308 ЦПК України приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а оскаржуване рішення суду першої інстанції, - залишенню без змін, виходячи з наступного.

Відповідно до п.6 ч.1 статті 3 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.

В ході судового розгляду даної справи встановлено і вказані обставини підтверджуються її матеріалами, що позивачу ОСОБА_7 на праві власності належить 3/4 частини квартири АДРЕСА_2 (а.с. 41-44).

Як вбачається з Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень, дата формування: 30.03.2015року(а.с.56), відповідачу ОСОБА_5 на праві власності належить 1/2 частина будинку АДРЕСА_2(а.с.56). ОСОБА_5 зареєстрована за адресою:АДРЕСА_1(а.с.52-53).

Для будівництва вказаного житлового будинку рішенням виконавчого комітету Новгород-Сіверської міської ради №152 від 19.06.1986року Новгород-Сіверському хлібоприймальному підприємству було відведено земельну ділянку площею 800 кв.м (а.с.6). Згідно повідомлення відділу Держгеокадастру у Новгород-Сіверському районі Чернігівської області від 08.09.2015року (а.с.58),земельна ділянка, розташована за адресою: АДРЕСА_2, не приватизована і перебуває у комунальній власності Новгород-Сіверської міської ради.

Як вбачається з акту обстеження прибудинкової території по АДРЕСА_1 від 07.09.2015року, складеного спеціалістом Новгород-Сіверської міської ради (а.с.61), розподіл земельної ділянки, відведеної для будівництва житлового будинку, між власниками будинку не проводився. Прибудинкова територія розділена металевою сіткою ''рабиця'' довжиною 10м та висотою 1,8 м, яка встановлена відповідачами. Одна сторона сітки закріплена до стіни будинку (прохід відсутній), що не дає змоги зі сторони подвір'я позивача обслуговувати своє вікно, стіну будинку та підмостки; під час будівництва огорожі порушено приписи ДБН. Біля будинку та вікна позивача на земельній ділянці, якою користуються відповідачі, росте яблуня з діаметром стовбура 30 см, дві крони якої нахилено на дах будинку над квартирою позивача ОСОБА_7 Відстань від середини дерева до стіни будинку складає 2,10м. З додатків до акту обстеження у вигляді фотознімків та наявного в матеріалах справи плану квартири позивача (а.с.45,62-67) вбачається, що паркан з металевої сітки примикає до зовнішньої стіни належних позивачу приміщень 2-І та 2-1 згідно з планом квартири №2, а фруктове дерево (яблуня) знаходиться на відстані 2м 10см від зовнішньої стіни приміщень квартири позивача.

З акту огляду прибудинкової території АДРЕСА_2, складеного 14.07.2014року спеціалістами та депутатами міської ради (а.с.9), вбачається, що за результатами проведеного огляду прибудинкової території за вказаною адресою позивачу та відповідачам, як землекористувачам, було рекомендовано оформити документи на земельні ділянки, які використовуються ними для господарських потреб та огородництва, зробити водовідвідний лоток для запобігання потрапляння дощових вод на земельну ділянку позивача. Також позивачу було дозволено влаштувати відмостку на частині будинку, яка їй належить, вказано позивачу та відповідачам на необхідність влаштування водовідводу з покрівлі будинку кожному на свою територію; відповідачам було вказано на необхідність зрізати яблуню, крона якої лежать на покрівлі частини будинку, що належить позивачу.

Приймаючи до уваги норми матеріального права, які регламентують спірні правовідносини та фактичні обставини справи, суд першої інстанції прийшов до висновку про необхідність часткового задоволення вимог заявленого позову про усунення перешкод в користуванні житловим будинком.

Судом першої інстанції зазначено, що як вбачається з акту обстеження прибудинкової території по АДРЕСА_1 від 07.09.2015року, складеного спеціалістом Новгород-Сіверської міської міської ради (а.с.61), прибудинкова територія (земельна ділянка) по АДРЕСА_1 розділена металевою сіткою ''рабиця'' довжиною 10 м та висотою 1,8м, яка встановлена відповідачами. Одна сторона сітки закріплена до стіни будинку (прохід відсутній), що не дає змоги зі сторони подвір'я позивача обслуговувати своє вікно розміром 2х1,10м, стіну будинку довжиною 5м та підмостки довжиною 5м. З врахуванням наведених обставин суд першої інстанції прийшов до висновку, що позивачу створюються перешкоди як в обслуговуванні своєї квартири, так і у користуванні прибудинковою територією, і вказані обставини було розцінено судом, як порушення прав позивача. За даних обставин суд першої інстанції обгрунтовано прийшов до висновку, що підлягають задоволенню позовні вимоги позивача ОСОБА_7 про усунення перешкод в користуванні житловим будинком в частині зобов'язання відповідача ОСОБА_5 забезпечити позивачу можливість потрапляння на прибудинкову територію, що примикає до зовнішньої стіни належних позивачу приміщень 2-І та 2-1 згідно з планом квартири АДРЕСА_2, шляхом демонтажу за власний рахунок 2 м паркану з металевої сітки від стіни будинку. При цьому необхідно зазначити, що висновки суду першої інстанції у вказаній частині узгоджуються з приписами п.3.25* ДБН 360-92** Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень, затверджених наказом Держкоммістобудування від 17.04.1992року №44 (з наступними змінами), відповідно до якого для догляду за будівлями і здійснення їх поточного ремонту відстань до межі сусідньої ділянки від найбільш виступної конструкції стіни треба приймати не менше 1,0м; при цьому повинно бути забезпечене влаштування необхідних інженерно-технічних заходів, що запобігатимуть стіканню атмосферних опадів з покрівель та карнизів будівель на територію суміжних ділянок.

За даних обставин доводи апеляційної скарги щодо невідповідності вказаного висновку суду першої інстанції нормам матеріального права, які регулюють спірні правовідносини та фактичним обставинам справи не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції у вказаній частині, оскільки зазначені доводи апелянта не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду даної справи.

Твердження апеляційної скарги відносно того, що в разі демонтажу апелянтом 2м паркану позивач буде мати постійний та вільний доступ до стін та вікна своєї квартири, хоча в позові вона зазначала, що доступ до стін та вікна своєї квартири їй потрібен на час проведення ремонтних робіт, також не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції у вказаній частині. Оскільки судом першої інстанції в ході судового розгляду даної справи обгрунтовано встановлено, що позивач через наявність паркану з металевої сітки, встановленого відповідачами, позбавлена можливості доступу та обслуговування вікна та стіни своєї квартири, що є порушенням прав позивача. Крім того, необхідно зазначити, що вказаний паркан з металевої сітки встановлено відповідачами без дотримання приписів п.3.25* ДБН 360-92** Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень, затверджених наказом Держкоммістобудування від 17.04.1992року №44 (з наступними змінами), оскільки одна сторона паркану з металевої сітки закріплена до стіни будинку і відповідна відстань для проходу для догляду за будівлею і здійснення її поточного ремонту відсутня.

Обґрунтовуючи вимоги заявленого позову в частині зобов'язання відповідачів видалити фруктове дерево (яблуню), позивач зазначала, що на прибудинковій території, на відстані приблизно 1,5м від стіни належних їй приміщень квартири росте фруктове дерево-яблуня, висаджене більше 20 років тому назад відповідачами з порушенням приписів ДБН, гілки якої лежать на даху будинку над квартирою позивача, що призводить до руйнації елементів покрівлі даху.Позивач вказувала, що вказані обставини призводять до порушення її прав, як власника квартири.

Судом першої інстанції вимоги заявленого позову у вказаній частині було задоволено частково та зобов'язано ОСОБА_5 видалити фруктове дерево (яблуню), яке знаходиться на прибудинковій території, на відстані 2м 10см від зовнішньої стіни належних ОСОБА_7 приміщень 2-І та 2-1 згідно з планом квартири АДРЕСА_2. В ході судового розгляду даної справи було встановлено, що вказане фруктове дерево було висаджене відповідачем ОСОБА_5 за згодою батьків позивача на тій частині прибудинкової території, якою користується відповідач та її сім'я.

Відповідно до п.5.12 ДБН 360-92** Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень, затверджених наказом Держкоммістобудування від 17.04.1992року №44 (з наступними змінами), відстань від будинків, споруд, а також об'єктів інженерного благоустрою до дерев і чагарників слід приймати за таблицею 5.2. Згідно даних таблиці 5.2, відстань (м) від зовнішньої стіни будинку і споруди до осі стовбура дерева має становити 5м.

Згідно акту обстеження прибудинкової території по АДРЕСА_1, проведеного 07.09.2015року спеціалістом Новгород-Сіверської міської ради, встановлено, що біля будинку та вікна позивача на земельній ділянці, якою користуються відповідачі, росте яблуня з діаметром стовбура 30см, дві крони якої нахилено на дах будинку над квартирою позивача ОСОБА_7 Відстань від середини дерева до стіни будинку складає 2,10м (а.с.61). З акту огляду прибудинкової території АДРЕСА_2, складеного 14.07.2014року спеціалістами та депутатами міської ради(а.с.9), вбачається, що відповідачам було вказано на необхідність зрізати яблуню, крона якої лежать на покрівлі частини будинку, що належить позивачу.

За даних обставин суд першої інстанції обгрунтовано прийшов до висновку, що в ході судового розгляду даної справи встановлено факт порушення відповідачем ОСОБА_5 приписів державних будівельних норм при висаджуванні фруктового дерева (яблуні) біля стіни тієї частини будинку, в якій розташована належна позивачу квартира, зокрема, не дотримано 5м відстані від зовнішньої стіни будинку до осі стовбура дерева, що призводить до руйнації елементів покрівлі даху над квартирою позивача, і, відповідно, до порушення прав позивача, як власника квартири.

Доводи апеляційної скарги відносно того, що суд першої інстанції безпідставно задовольнив вимоги заявленого позову в частині зобов'язання ОСОБА_5 видалити фруктове дерево (яблуню), оскільки, як зазначає апелянт, ОСОБА_7 має право відрізати гілки дерева, якщо вони є перепоною у використанні земельної ділянки за цільовим призначенням або якщо гілля може пошкодити покрівлю будинку, не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції у вказаній частині. Оскільки відповідно до приписів ч.1 статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Задовольняючи вимоги заявленого позову в частині зобов'язання ОСОБА_5 видалити фруктове дерево (яблуню), суд першої інстанції обгрунтовано прийшов до висновку, що в ході судового розгляду даної справи знайшли своє підтвердження вимоги заявленого позову у вказаній частині. Зокрема, судом встановлено факт порушення відповідачем ОСОБА_5 державних будівельних норм при висаджуванні фруктового дерева (яблуні) біля стіни тієї частини будинку, в якій розташована належна позивачу квартира, що призводить до руйнації елементів покрівлі даху над квартирою позивача, і, відповідно, до порушення прав позивача, як власника квартири.

Враховуючи вищенаведене, доводи апеляційної скарги не містять в собі підстав для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції, ухваленого на основі з'ясованих обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

В задоволенні вимог заявленого позову до ОСОБА_8 щодо усунення перешкод в користуванні житловим будинком та відповідно, зобов'язання відповідача ОСОБА_8 усунути вказані вище перешкоди в користуванні житловим будинком шляхом демонтажу частини паркану та видалення фруктового дерева, судом першої інстанції відмовлено, оскільки, як зазначив суд першої інстанції, в ході судового розгляду даної справи було встановлено, що ОСОБА_8 є членом сім'ї відповідача ОСОБА_5 і не являється власником частини будинку АДРЕСА_1. У вказаній частині рішення суду першої інстанції від 10.09.2015року апелянтом не оскаржується. Відповідно до приписів ч.1 статті 303 ЦПК України, яка регламентує межі розгляду справи апеляційним судом, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

В судовому засіданні апеляційного суду представник ОСОБА_5 стверджував, що ОСОБА_5 після ухвалення судом першої інстанції оскаржуваного рішення спиляла гілки яблуні, які нависали над дахом квартири ОСОБА_7 та зробила вільний прохід до стіни квартири позивача, що підтверджується довідкою Новгород-Сіверської міської ради від 27.10.2015року (а.с.137).Позивач ОСОБА_7 в судовому засіданні апеляційного суду стверджувала, що рішення суду першої інстанції від 10.09.2015року виконано відповідачем ОСОБА_5 не в повному обсязі, а лише частково, зокрема, крона дерева яблуні обрізано частково та обрізана металева труба, яка перешкоджала проходу до стіни квартири позивача, що підтверджується відповідним актом спеціаліста Новгород-Сіверської міської ради від 29.10.2015року(а.с.138). Позивач в судовому засіданні апеляційного суду також пояснила, що оскільки відповідачем ОСОБА_5 рішення суду першої інстанції виконано не в повному обсязі, а лише частково, то позивач не має наміру відмовлятися від позову або укладати мирову угоду. Відповідно до приписів ч.2 статті 11 ЦПК України, яка регламентує диспозитивність цивільного судочинства, особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Керуючись статтями: 303, 304, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 10 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:Судді: