АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 539/2669/15-ц Номер провадження 22-ц/786/3005/15Головуючий у 1-й інстанції Яценко В.В. Доповідач ап. інст. Гальонкін С. А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2015 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого судді : Гальонкіна С.А.,

суддів : Абрамова П.С., Лобова О.А.,

при секретарі: Гнатюк О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу судді Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 18 серпня 2015 року за заявою ОСОБА_3 про забезпечення позову по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання майна спільним майном подружжя та визнання права власності,-

в с т а н о в и л а:

Ухвалою судді Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 18 серпня 2015 року заяву ОСОБА_3 про забезпечення позову задоволено.

Накладено арешт на: домоволодіння по АДРЕСА_1, та земельну ділянку під цим домоволодінням, а також нежитлове приміщення (магазин) по АДРЕСА_2, та земельну ділянку під цим нерухомим майном.

Не погодившись з ухвалою судді місцевого суду її в апеляційному порядку оскаржила ОСОБА_2. В апеляційній скарзі апелянт просить ухвалу судді від 18 серпня 2015 року про забезпечення позову скасувати. Вважає, що у суду не було жодних підстав для накладення арешту на нерухоме майно та земельні ділянки під ними. Також стверджує, що заявником не доведено можливість відчуження нею спірного нерухомого майна, що може утруднити або унеможливити виконання судового рішення.

Колегія суддів, з'ясувавши межі апеляційного оскарження, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно із п.2 ч.1 ст.312 ЦПК України, розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд змінює або скасовує ухвалу суду першої інстанції і постановляє нову з цього питання, якщо воно було вирішено судом першої інстанції з порушенням норм процесуального права або при правильному вирішенні було помилково сформульовано суть процесуальної дії чи підстави її застосування.

Із надісланих до суду апеляційної інстанції матеріалів вбачається, що 24 липня 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про визнання майна спільним майном подружжя та визнання права власності.

Провадження у даній цивільній справі відкрито ухвалою Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 04 серпня 2015 року.

17 серпня 2015року позивач звернувся з заявою про забезпечення позову, шляхом накладення арешту на майно, яке є предметом спору у вказаній справі.

При цьому, зі змісту позовної заяви вбачається, що предметом спору у справі є нерухоме майно, а саме : домоволодіння по АДРЕСА_1 та земельна ділянка під цим домоволодінням.

Заяви щодо збільшення позовних вимог, зокрема оспорення майнових прав на нежитлове приміщення (магазин) по АДРЕСА_2 та земельної ділянки під ним виділені матеріали справи не містять.

Таким чином, у суду першої інстанції були відсутні підстави для накладення арешту на нежитлове приміщення (магазин) по АДРЕСА_2 та земельну ділянку під цим нерухомим майном, оскільки дане нерухоме майно не є предметом спору .

Забезпечуючи позов шляхом накладення арешту на домоволодіння по АДРЕСА_1 та земельну ділянку під ним, які є предметом спору, місцевий суд виходив з існування реального спору між сторонами, на підставі чого дійшов висновку, що незабезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог .

З вказаним висновком погоджується колегія суддів з наступних підстав.

Відповідно до ст. 151 ЦПК України суд за заявою сторін, які беруть участь у справі, може вжити передбачені цим Кодексом заходи забезпечення позову.

За змістом ст. 152 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно, що належить відповідачеві і знаходиться у нього або в інших осіб.

Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити можливим виконання рішення суду.

Вірно встановивши наявність майнового спору між колишнім подружжям, факт реєстрації спірного майна саме на ім'я відповідача як об'єкта її особистої власності, суд обґрунтовано застосував забезпечення позову у спосіб, співмірний до заявлених вимог.

Відповідно до ч. 10 Постанови пленуму ВСУ №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті.

Крім того, застосований судом вид забезпечення позову, жодним чином не порушує права ОСОБА_2 щодо права володіння та користування належним їй майном, оскільки обмежується лише право розпорядження майном.

Викладені в апеляційній скарзі доводи є обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню.

За таких обставин, враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку про скасування ухвали суду про забезпечення позову в частині накладення арешту на нежитлове приміщення (магазин) по АДРЕСА_2 та земельну ділянку під ним.

Керуючись ст.ст. 307, 312 ч.1 п.2, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Ухвалу судді Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 18 серпня 2015 року в частині накладення арешту на нежитлове приміщення (магазин) по АДРЕСА_2 та земельну ділянку під ним - скасувати. У задоволенні заяви ОСОБА_3 про забезпечення позову в цій частині відмовити.

В іншій частині ухвалу судді Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 18 серпня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий: (підпис) С. А. Гальонкін

Судді: (підпис) П.С. Абрамов

(підпис) О.А. Лобов

З оригіналом згідно:

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області С.А. Гальонкін