У Х В А Л А

4 вересня 2015 року м. Київ
Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Романюка Я.М., Охрімчук Л.І.,Яреми А.Г.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд судових рішень в справі за позовом ОСОБА_4 до приватного акціонерного товариства «Лекхім-Харків», третя особа - ОСОБА_5, про поновлення на роботі, відшкодування моральної шкоди,

встановила:

Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 13 березня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 20 квітня 2015 року, у задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 червня 2015 року у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 відмовлено.

У поданій до Верховного Суду України заяві ОСОБА_4 просить скасувати рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 13 березня 2015 року, ухвалу апеляційного суду Харківської області від 20 квітня 2015 року та ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 червня 2015 року і ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права, а саме норм Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України).

Перевіривши доводи заяви, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що у допуску справи до провадження необхідно відмовити.

У справі, про перегляд якої подано заяву, суд касаційної інстанції, погоджуючись з рішенням суду першої та апеляційної інстанцій, виходив із того, що позивачем не надано доказів порушення процедури його звільнення. Наявність у позивача на утриманні трьох неповнолітніх дітей є підставою для надання переваги позивачеві на залишення на роботі перед ОСОБА_6 лише за умови рівної продуктивності праці і кваліфікації з останнім, однак матеріали справи свідчать про те, що ОСОБА_6 має більш вищу кваліфікацію, ніж позивач, більший безперервний стаж роботи на підприємстві, у зв'язку з чим при звільненні позивача вимоги статті 42 КЗпП України роботодавцем порушені не були. Вимоги статті 47 КЗпП України щодо проведення розрахунку та видачі трудової книжки при звільненні відповідачем порушені не були. Звільнення позивача відбулось без згоди виборного органу первинної профспілкової організації, оскільки позивач не є її членом, що відповідає вимогам статті 43-1 КЗпП України.

У наданих для порівняння:

- постанові Верховного Суду України від 17 лютого 2015 року, суд виходив із того, що аналіз норм права дає підстави для висновку про те, що на момент виникнення спірних відносин та розгляду справи у суді законодавством, яке регулює спірні правовідносини, було установлено обмеження у відшкодуванні заробітку за час вимушеного прогулу в межах одного року;

- постанові Верховного Суду України від 1 квітня 2015 року, суд виходив із того, що установивши наявність обставин, передбачених пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку, що звільнення позивача відбулось з дотриманням вимог трудового законодавства, у тому числі положень статті 49-2 КЗпП України.

Надані для порівняння постанови Верховного Суду України не слугують прикладом невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

Керуючись статтею 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_4 до приватного акціонерного товариства «Лекхім-Харків», третя особа - ОСОБА_5, про поновлення на роботі, відшкодування моральної шкоди за заявою ОСОБА_4 про перегляд судових рішень відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Я.М. Романюк

Л.І. Охрімчук

А.Г. Ярема