Справа № 352/1147/15-ц
Провадження № 22-ц/779/2195/2015
Головуючий у 1 інстанції Хоминець М. М.
Суддя-доповідач Максюта І.О.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2015 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Максюти І.О.,

суддів: Горблянського Я.Д., Фединяка В.Д.,

секретаря Петріва Д.Б.,

з участю представника апелянта, позивача та її представника,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання автомобіля спільною сумісною власністю подружжя за апеляційною скаргою представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 на ухвалу Тисменицького районного суду від 27 серпня 2015 року,

в с т а н о в и л а :

В червні 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання автомобіля спільною сумісною власністю подружжя, а також подала заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірний автомобіль марки HYUNDAI, модель Getz 2007 року впуску, номер кузова НОМЕР_2, реєстраційний номер НОМЕР_1.

Ухвалою Тисменицького районного суду від 27 серпня 2015 року для забезпечення позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання автомобіля спільною сумісною власністю подружжя заборонено Центру надання послуг, пов'язаних з використанням автотранспортних засобів з обслуговування м. Івано-Франківськ, Тисменицького та Тлумацького районів при УДАІ УМВС України в Івано-Франківській області проведення реєстраційних операцій з автомобілем марки HYUNDAI, модель Getz 2007 року випуску, номер кузова НОМЕР_2, реєстраційний номер НОМЕР_1, зареєстрованим на ОСОБА_3.

Не погодившись з ухвалою суду, представник ОСОБА_4 - ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій посилається на те, що вона є необгрунтованою, незаконною та постановлена з порушенням норм процесуального права, висновки суду суперечать обставинам справи.

Вказав, що позивачем не надано доказів, які підтверджують, що спірний автомобіль, дійсно придбаний в період перебування у шлюбі. Ні до позовної заяви, ні до клопотання про забезпечення позову, позивач не надала жодних доказів, які підтверджують належність спірного автомобіля ОСОБА_4 та взагалі наявність цього автомобіля у нього. Не надано доказів придбання автомобіля за його кошти чи кошти подружжя. Довіреність яка додана позивачем до позову не є доказом що підтверджує право власності на спірний автомобіль.

На думку апелянта, після направлення справи на новий розгляд позивачем не надано доказів, що спростовують висновки апеляційного суду. Більше того відповідачем надано довідку-розрахунок №2269272 від 20.08.2015 року, що вказаний автомобіль проданий. Таким чином, вжитті судом заходи забезпечення позову на підставі оскаржуваної ухвали порушують права не відповідачів, а третьої особи - нового власника, яка не є учасником даної справи, що є недопустимим.

Зазначив, що судом неправильно застосовано норми ст. 154 ЦПК України, оскільки дана стаття регулює порядок заміни одного способу забезпечення позову іншим. Разом з тим, на момент розгляду заяви про забезпечення позову та винесення оскаржуваної ухвали діючого заходу забезпечення позову не існувало, тому проводити йог заміну теж є неможливим.

Також зазначив, що судом необгрунтовано як саме невжиття заходів забезпечення позову можуть утруднити чи зробити неможливим виконання рішення, з урахуванням того, що спірний автомобіль на час винесення оскаржуваної ухвали уже продано.

Просив ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нову ухвалу про відмову в забезпеченні позову.

Вислухавши представника апелянта, позивача та її представника, суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги з таких підстав.

Суд першої інстанції, задовольняючи заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову, виходив з того, що спірний автомобіль зареєстрований на відповідача ОСОБА_3, яка подала заяву щодо визнання позову ОСОБА_2 про визнання автомобіля спільною сумісною власністю подружжя Бухвак-Гриш, відповідач надав суду копію довідки-рахунку про відчуження спірного автомобіля і невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується колегія суддів.

Підстави, види забезпечення позову, а також порядок розгляду заяви про забезпечення позову та виконання ухвали про забезпечення позову передбачений ст.ст. 151 - 153 ЦПК України.

Згідно ч. 1 ст. 151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду (ч. 3 ст. 151 ЦПК України).

Ч. 2 ст. 151 ЦПК України, у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено причини, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов, вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності, інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Положеннями ст. 152 ЦПК України передбачені види забезпечення позову та зазначено, що види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22.12.2006 року № 9, вирішуючи питання щодо застосування певного виду забезпечення позову, суди повинні виходити з того, що наведений у ч. 1 ст. 152 ЦПК перелік видів такого забезпечення не є вичерпним, тому за наявності відповідного клопотання можуть бути застосовані й інші його види, але з урахуванням обмежень, установлених ч. 4 зазначеної статті. Недопустимо забезпечувати позов шляхом зупинення виконання судових рішень, що набрали законної сили.

Із матеріалів справи вбачається, що між сторонами дійсно існує спір про поділ спільного сумісного майна подружжя, предметом спору є автомобіль марки HYUNDAI, модель Getz 2007 року випуску, номер кузова НОМЕР_2, реєстраційний номер НОМЕР_1, позивач подала заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірний автомобіль, а суд застосував інший вид забезпечення позову - у вигляді заборони Центру надання послуг, пов'язаних з використанням автотранспортних засобів з обслуговування м. Івано-Франківськ, Тисменицького та Тлумацького районів при УДАІ УМВС України в Івано-Франківській області проведення реєстраційних операцій із зазначеним автомобілем.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивачем не надано доказів щодо права власності одного з подружжя на спірний автомобіль, придбання його у період шлюбу, наявність цього автомобіля у відповідача ОСОБА_4 та придбання його за кошти подружжя не мають значення при вирішенні питання про забезпечення позову, а мають бути з'ясовані судом при розгляді справи по суті.

Посилання апелянта на те, що забезпеченням позову порушуються права нового власника автомобіля не заслуговують на увагу, оскільки у апелянта відсутні повноваження представляти інтереси власника спірного автомобіля, а особа, яка вважає, що її права порушені не позбавлена можливості самостійно звернутися за захистом своїх прав.

Твердження апелянта про те, що ухвала є незаконною з тієї підстави, що суд замінив первісний спосіб забезпечення позову, щодо застосування якого ухвала була скасована апеляційною інстанцією, на інший, відповідно до ст. 154 ЦПК України, не маючи підстав на це, не знайшло свого підтвердження у судовому засіданні, оскільки лише в описовій частині ухвали зазначено про подання позивачем заяви про заміну способу забезпечення позову, а у мотивувальній частині ухвали суд не посилається на ст. 154 ЦПК України. Також і резолютивна частина ухвали свідчить про те, що суд обрав спосіб забезпечення позову, а не замінив його. Той факт, що судом не розглянута заява позивача про заміну способу забезпечення позову жодним чином не впливає на права апелянта по справі.

Апелянт зазначає також, що вжиті заходи забезпечення позову не відповідають обставинам справи, оскільки судом зазначено, що забезпечується позов шляхом заборони проведення реєстраційних операцій з автомобілем, належним ОСОБА_3, а в мотивувальній частині ухвали зазначено про відчуження автомобіля 20.08.2015р. Це також не впливає на права та обов'язки апелянта по справі, оскільки він заперечує взагалі, що був власником спірного автомобіля.

Доводи апелянта про невмотивованість ухвали є надуманими, тому також не приймаються колегією суддів.

За таких обставин, судова колегія дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, обраний спосіб забезпечення позову є співмірним заявленим вимогам, підстави для скасування чи зміни ухвали суду першої інстанції відсутні, а тому відхиляє апеляційну скаргу і залишає ухвалу суду без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 307, 312, 313, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 відхилити.

Ухвалу Тисменицького районного суду від 27 серпня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у двадцятиденний строк з дня набрання законної сили.

Судді: І.О. Максюта

Я.Д. Горблянський

В.Д. Фединяк