АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 жовтня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі: головуючого: Соколової В.В.

суддів: Головачова Я.В., Поливач Л.Д.

при секретарі Ільченко В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 та апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 19.08.2015 у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальних збитків та моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2015 року позивач ОСОБА_2 звернулася до суду в порядку цивільного судочинства з позовом до відповідача ОСОБА_1 про відшкодування матеріальних збитків та моральної шкоди.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовувала тим, що квартира АДРЕСА_1 належить на праві спільної часткової власності її чоловіку ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_1 по 1/4 частині кожному. ОСОБА_2 зазначила, що до 11.12.2014 вона постійно мешкала у вказаній квартирі разом зі своїм чоловіком ОСОБА_4 та донькою ОСОБА_7. Однак, вона разом з дитиною змушена була переїхати на постійне проживання до квартири своєї матері у зв'язку з постійними бійками, які влаштовує ОСОБА_1, нанесенням останнім тілесних ушкоджень позивачу та її чоловікові, пошкодженням відповідачем майна (зокрема, міжкімнатних дверей до дитячої кімнати та відкосів, стелі у коридорі, ламінату, ремонт яких здійснювався за рахунок позивача).

Внаслідок пошкоджень майна, заподіяних відповідачем, позивач вважає, що їй заподіяно матеріальних збитків у сумі 20025,00 грн.

З цих підстав позивач просила суд стягнути з відповідача на її користь матеріальні збитки у сумі 20025,00 грн., 10000,00 грн. на відшкодування моральної шкоди, судовий збір у сумі 300,25 грн.

Справа № 756/5273/15-ц
№ апеляційного провадження:22-ц/796/12794/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Великохацька В.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Соколова В.В.
Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 19.08.2015 позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальних збитків та моральної шкоди - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь ОСОБА_2 1334 (тисяча триста тридцять чотири) гривні 00 (нуль) копійок на відшкодування матеріальних збитків, 1500 (тисяча п'ятсот) гривень 00 (нуль) копійок на відшкодування моральної шкоди.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь ОСОБА_2 судовий збір у сумі 283 (двісті вісімдесят три) гривні 40 (сорок) копійок.

Не погоджуючись із ухваленим рішенням суду, ОСОБА_2 подано апеляційну скаргу, в якій зазначається про порушення судом норм матеріального та процесуального права, зокрема позивач вважає, що суд не з'ясував всіх обставин справи, що мають значення для її вирішення. Зокрема, не було враховано матеріальний збиток завданий ОСОБА_1 внаслідок пошкодження стелі коридору та відкосів групи вхідних дверей та міжкімнатних дверей, а також підлоги у розмірі 5396, 55 грн., що підтверджується поданими до матеріалів справи чеками. Також позивач зазначає, що судом першої інстанції при постановленні оскаржуваного рішення не враховано інфляцію та різке зростання порівняно з 2013 роком курсу валют, а тому розмір завданого матеріального збитку є значно заниженим. Крім того, вказує, що нею до суду було надано достатньо доказів на підтвердження розміру завданої їй відповідачем моральної шкоди у розмірі 10000, 00 грн., проте суд на них уваги не звернув, та задовольнив вказану вимогу лише частково.

Вважаючи рішення суду необґрунтованим, а висновки суду такими, що не відповідають обставинам справи, просить рішення суду змінити, та стягнути з відповідача на її користь матеріальну шкоду в розмірі 6730, 00 грн., і моральну шкоду в розмірі 10000, 00 грн.

Не погодився з ухваленим рішенням суду, відповідач ОСОБА_1, ним також подана апеляційна скарга, в якій зазначається про порушення судом норм матеріального та процесуального права, зокрема апелянт зазначає, що позивачем не доведено належним чином та допустимими доказами наявність спричиненої їй матеріальної шкоди неправомірними діями відповідача, як і не доведено факт завдання їй моральної шкоди та причино-наслідковий зв'язок між діями відповідача та завданою їй шкодою. Враховуючи вищевикладене, ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовити повністю.

В судовому засіданні відповідач та його представник підтримали свою апеляційну скаргу з підстав викладених у ній, проти доводів апеляційної скарги позивача заперечували та просили її відхилити.

Позивач та її представник в судовому засіданні підтримали подану ними апеляційну скаргу та просили її задовольнити, проти доводів апеляційної скарги відповідача запеперечували.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які приймали участь в судовому засіданні, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач винний у спричиненні матеріальної та моральної шкоди позивачу, яку повинен відшкодувати.

Проте, погодитись з такими висновками суду першої інстанції, колегія суддів не вважає за можливе виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_6, ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_5 на праві власності належить квартира АДРЕСА_1 (а.с.14). У цій квартирі позивач постійно мешкала з чоловіком та дитиною до 11.12.2014.

Як зазначала позивач, вона в 2010 році купила нові шпалери у кімнату площею 19,8 кв.м, в період з червня 2013 року по вересень 2013 року за власні кошти зробила ремонт у кімнаті площею 12,5 кв.м., лоджії площею 3,4 кв.м., та коридору площею 8,9 кв.м.. Крім того, у 2013 році ОСОБА_2 встановила нові металопластикові вікна та балконні двері, обшила пластиком лоджію, зробила натяжну стелю у дитячій кімнаті, вирівняла стіни та поклеїла нові шпалери у дитячій кімнаті, поклала ламінат, встановила міжкімнатні двері, вирівняла стелю у коридорі, купила нові меблі та нову побутову техніку.

За твердженням позивача з листопада 2013 року відповідач почав створювати напружені умови для сумісного проживання, знищувати зроблений позивачем ремонт та виселяти з квартири позивача з її чоловіком та донькою., вибив міжкімнатні двері в дитячу кімнату, пошкодив міжкімнатні відкоси, стелю в коридорі. 05.02.2015 відповідач розбив скло, петлі та усю металеву фурнітуру міжкімнатних дверей у дитячу кімнату, внаслідок чого вони не підлягають ремонту. У результаті вищезазначеного позивач змушена була переїхати з донькою до квартири своєї матері та з 11.12.2014 не проживає разом зі своїм чоловіком ОСОБА_4. ОСОБА_2 вказала, що пошкоджені міжкімнатні двері вона купувала за власні кошти, що підтверджується договором купівлі-продажу дверей № 220713 від 22.07.2013, замовленням, що є додатком до договору купівлі-продажу дверей № 220713 від 22.07.2013, рахунком-фактурою №1907 від 19.07.2013 року на доставку та установку міжкімнатних дверей «Бора Р1» (а.с.16-18).

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної чи юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини.

Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» № 6 від 27.03.1992 (із змінами та доповненнями) роз'яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи. Тобто, матеріальна шкода заподіяна особі і майну громадянина буде підлягати відшкодуванню у повному обсязі лише за наявності таких складових: неправомірність дії, наявність безпосереднього причинного зв'язку між діями та завданою шкодою, та наявність вини.

Разом з тим, цивільне законодавство в деліктних зобов'язаннях передбачає презумпцію вини. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

Так, суд першої інстанції вважав, що оскільки будь-яких доказів, на підтвердження відсутності вини в завданні шкоди позивачеві, відповідачем не надано, то є всі підстави вважати, що шкода завдана майну позивача саме з вини відповідача.

Проте, суд першої інстанції при постановленні оскаржуваного рішення не враховував наступного.

Так, з положень ст. 1166 ЦК України вбачається, що позивач зобов'язаний надати суду докази у підтвердження завданої йому шкоди, а відповідач повинен довести, що дана шкода була завдана не з його вини.

Разом з тим, з матеріалів справи не вбачається, та позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження завданої їй шкоди в сумі 1334,00 грн., оскільки ті докази, на які посилався суд першої інстанції як на підставу для задоволення вимог позивача, а саме договір купівлі-продажу дверей №220713 від 22.07.2013, замовлення, що є додатком до договору купівлі-продажу дверей №220713 від 22.07.2013, рахунок-фактура №1907 від 19.07.2013 на установку та доставку міжкімнатних дверей «Бора Р1», а також фотознімки пошкоджених дверей у вказаній квартирі, колегія суддів не вважає належними доказами, оскільки вказані документи підтверджують лише факт купівлі вказаних дверей позивачем та факт їх пошкодження, проте жодним чином не підтверджують, що пошкодження вказаних дверей відбулося внаслідок протиправних дій відповідача, а сам відповідач проти цієї обставини заперечує. Крім того, позивачем не надано до суду жодного доказу на підтвердження того, що шкода, яка завдана її майну була завдана саме неправомірними діями відповідача, не доведено безпосереднього причинного зв'язку між такими діями відповідача та завданою шкодою, а також не доведено наявність вини.

Що ж стосується, посилань позивача на те, що суд першої інстанції не взяв до уваги матеріальний збиток завданий відповідачем ОСОБА_1 внаслідок пошкодження стелі коридору та відкосів групи вхідних та міжкімнатних дверей, підлоги у розмірі 5396,55 грн., що підтверджується товарними чеками та фотознімками, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки стеля коридору, відкоси групи вхідних дверей та підлога не є власністю позивача, а тому не є тим майном, за пошкодження якого вона може вимагати відшкодування матеріальної шкоди, а навпаки є власністю, зокрема, відповідача ОСОБА_1, оскільки він є співвласником вказаної квартири.

Численні постанови правоохоронних органів, копії яких долучені до матеріалів справи свідчать лише про факт звернення, при цьому мають місце звернення як позивача так і відповідача щодо неправомірних дій інших мешканців квартири (а.с. 35, 36), а тому із вказаного вбачається лише наявність конфліктних відносин між сторонами, проте ними не підтверджується факт заподіяння матеріальної та моральної шкоди саме відповідачем.

За змістом ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

За змістом ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Таким чином, моральна шкода - це втрати немайнового характеру, яких особа зазнала внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, що настали через незаконні чи винні дії відповідача. Як загальна умова цивільно-правової відповідальності законодавством передбачений зв'язок між протиправної поведінкою та наслідками, що настали.

Відповідно до п.3 Постанови Пленуму Верховного суду України №4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру, внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства, моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв'язку із знищенням чи пошкодженням майна, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Ухвалюючи рішення про стягнення з відповідача 1500 грн. у відшкодування моральної шкоди, суд не навів переконливих мотивів повноти наявності заподіяння душевних страждань з урахуванням пошкодження майна позивача, а факт заподіяння їй тілесних ушкоджень неправомірними діями відповідача не підтверджений матеріалами справи. Також не встановлено інших негативних наслідків, а тому колегія суддів вважає, що рішення суду в цій частині є необґрунтованим та підлягає скасуванню.

Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням в нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 19.08.2015 - скасувати та ухвалити нове рішення.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальних збитків та моральної шкоди - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, та може бути оскаржене касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: