Справа № 166/121/15-ц Провадження № 22-ц/773/626/15 Головуючий у 1 інстанції: Фазан О.З.
Категорія: 43 Доповідач: Овсієнко А. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 квітня 2015 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Овсієнка А.А. ,

суддів - Лівандовської-Кочури Т.В., Веремчук Л.М.,

при секретарі Черняк О.В.,

з участю: позивача ОСОБА_2,

представника позивача ОСОБА_3,

відповідача ОСОБА_4,

представника відповідача ОСОБА_5,

третіх осіб на стороні відповідача, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_1, ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні спільними допоміжними приміщеннями загального користування за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_2 на рішення Ратнівського районного суду Волинської області від 05 березня 2015 року,

установила:

У січні 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду з вищевказаним позовом, покликаючись на те, що їй та її дочці ОСОБА_7 на праві спільної часткової власності належить кімната НОМЕР_1, площею 15,6 кв.м. в гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1, набута нею в порядку приватизації. Також, на підставі договорів купівлі-продажу від 07.09.12, вона набула права власності на дві інші кімнати НОМЕР_2 та НОМЕР_3 у цьому ж гуртожитку. Власником кімнати НОМЕР_4 є ОСОБА_4, яка проживає там разом із сім'єю.

Вказаний гуртожиток складається з чотирьох кімнат та допоміжних приміщень (коридор, кладова, ванна та туалет). Як зазначила ОСОБА_2, відповідач самовільно, на місці дверного пройому у загальному коридорі гуртожитку, збудувала перегородку у зв'язку з чим позивач не в змозі користуватися вказаними допоміжними приміщеннями, які згідно із законодавством є об'єктами загального користування та права спільної власності власників кімнат в гуртожитку.

Посилаючись на вищенаведені обставини, позивач просила суд зобов'язати відповідача ОСОБА_4 усунути їй перешкоди у користуванні вказаними допоміжними приміщеннями загального користування шляхом знесення самовільно збудованої перегородки на місці дверного пройому та не чинити перешкод у доступі до цих приміщень.

Рішенням Ратнівського районного суду Волинської області від 05 березня 2015року в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

Не погодившись із таким рішенням, позивач подала апеляційну скаргу, в якій, покликаючись на неповноту з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального і процесуального права, просила скасувати вищевказане рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення її позову.

В ході апеляційного розгляду даної справи позивач та її представник апеляційну скаргу підтримали з наведених у ній підстав, тоді як відповідач, її представник та треті особи на стороні відповідача, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору,- ОСОБА_1, ОСОБА_6 просили відхилити апеляційну скаргу з огляду на безпідставність наведених у ній доводів та залишити без змін рішення суду першої інстанції.

Третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Орган опіки та піклування Ратнівської РДА, та третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Ратнівська селищна рада Волинської області в судове засідання своїх повноважних представників не направили, хоча були належним чином та своєчасно повідомлені про дату, час та місце його проведення, подавши кожен окремо, клопотання про розгляд справи за їх відсутності.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь в справі, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Відповідно до ст.ст.213, 214 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду зазначеним вимогам закону не відповідає.

Так, відмовляючи в позові про усунення перешкод в користуванні спільними допоміжними приміщеннями загального користування гуртожитку, суд першої інстанції виходив із того, що відповідачем не було порушено право позивача на розпорядження та користування такими приміщеннями, оскільки власником гуртожитку - Ратнівською селищною радою не визначено, які саме приміщення відносяться до допоміжних, а позивач не надала доказів про передачу власником вказаних приміщень у користування власників кімнат гуртожитку. Судом також зазначено, що сторони згідно усної домовленості узгодили право користування такими приміщеннями.

Однак, з такими висновками суду не можна погодитись з огляду на наступне.

Судом встановлено, що будинок АДРЕСА_1 має статус гуртожитку та знаходиться на балансі Ратнівської селищної ради (а.с.50).

Встановлено, і це об'єктивно підтверджується наявними у справі письмовими доказами, що позивачу у справі ОСОБА_2 та її дочці ОСОБА_7 на праві спільної часткової власності (по 1/2) належить кімната НОМЕР_1, площею 15,6 кв.м., набута в порядку приватизації, а також на праві особистої власності кімнати НОМЕР_2 площею 16,7 кв.м. та НОМЕР_3 площею 19,3 кв.м., придбані за договорами купівлі-продажу у осіб, які в свою чергу також їх приватизували, у вищевказаному гуртожитку (а.с.5-6, 71-78).

В цьому ж гуртожитку, кімната НОМЕР_4 на праві спільної часткової власності (по 1/4 ) належить відповідачу ОСОБА_4 та членам її сім'ї, - чоловіку ОСОБА_1 і синам ОСОБА_6, ОСОБА_8, як така, що була ними приватизована згідно із Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду» (а.с.22-23).

Як встановлено судом та не заперечується відповідачем ОСОБА_4, саме вона на місці дверного отвору, позначеного на плані ДГ21-9, у загальному коридорі гуртожитку збудувала капітальну перегородку, відгородивши таким чином допоміжні приміщення гуртожитку (частину коридору, кладову, ванну, туалет, а також кухню) від решти коридору та кімнат НОМЕР_2-НОМЕР_1, які належать позивачу, і у яких остання постійно проживає, облаштувавши до них окремий вхід.

З пояснень сторін вбачається, що вони не можуть дійти спільної згоди з приводу користування допоміжними приміщеннями загального користування в гуртожитку, який складається з чотирьох кімнат та допоміжних приміщень (коридор, кладова, ванна та туалет).

Відповідно до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Статтею 369 ЦК України стверджується, що співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників.

Правові основи приватизації державного житлового фонду, його подальшого використання і утримання визначає Закон України «Про приватизацію державного житлового фонду».

Згідно з ст.1 вказаного Закону, суть приватизації державного житлового фонду полягає у відчуженні квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т.ін.) державного житлового фонду на користь громадян України.

Відповідно до ч.2 ст.10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» власники квартир багатоквартирних будинків та житлових приміщень у гуртожитку є співвласниками допоміжних приміщень у будинку чи гуртожитку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою і зобов'язані брати участь у загальних витратах, пов'язаних з утриманням будинку і прибудинкової території відповідно до своєї частки у майні будинку чи гуртожитках. Допоміжні приміщення (кладовки, сараї і т. ін.) передаються у власність квартиронаймачів безоплатно і окремо приватизації не підлягають.

Згідно із ст.1 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитку» допоміжні приміщення у гуртожитку - це приміщення, призначені для забезпечення експлуатації гуртожитку та побутового обслуговування і задоволення санітарно-гігієнічних потреб його мешканців (кухні, санвузли, сходові клітки, вестибулі, перехідні шлюзи, поза квартирні (поза кімнатні) коридори, колясочні, кладові, сміттєзбірні камери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші технічні приміщення).

В рішенні Конституційного Суду України від 02.03.2004 року у справі №4-рп/2004 (Справа про права співвласників на допоміжні приміщення багатоквартирних будинків) вказано, що допоміжні приміщення (підвали, сараї, кладовки, горища, колясочні і т. ін.) передаються безоплатно у спільну власність громадян одночасно з приватизацією ними квартир (кімнат у квартирах) багатоквартирних будинків. Підтвердження права власності на допоміжні приміщення не потребує здійснення додаткових дій, зокрема створення об'єднання співвласників багатоквартирного будинку, вступу до нього. Власник (власники) неприватизованих квартир багатоквартирного будинку є співвласником (співвласниками) допоміжних приміщень нарівні з власниками приватизованих квартир. Питання щодо згоди співвласників допоміжних приміщень на надбудову поверхів, улаштування мансард у багатоквартирних будинках, на вчинення інших дій стосовно допоміжних приміщень (оренда тощо) вирішується відповідно до законів України, які визначають правовий режим власності.

Враховуючи положення вищенаведених законів та роз'яснень Конституційного Суду України, колегія суддів вважає, що підтвердження права власності на допоміжні приміщення не потребує здійснення додаткових дій, оскільки власники кімнат в гуртожитку є також співвласниками допоміжних приміщень загального користування у гуртожитку, які передаються безоплатно і окремо приватизації не підлягають.

За таких обставин, позивач та відповідач є співвласниками допоміжних приміщень у гуртожитку та мають рівні права щодо користування цими приміщеннями, а тому колегія суддів вважає, що відповідач неправомірно на місці дверного пройому, позначеного на плані ДГ21-9, у загальному коридорі гуртожитку збудувала перегородку, порушивши тим самим право позивача на вільне та безперешкодне користування вищезгаданими допоміжними приміщеннями.

Посилання відповідача, на ту обставину, що між нею та позивачем була укладена усна домовленість про порядок користування спільними допоміжними приміщеннями загального користування, не заслуговує на увагу, оскільки даний факт не доведений у встановленому законом порядку і повністю заперечується позивачем. Крім того, чинним законодавством, яке регулює основи приватизації державного житлового фонду, його подальшого використання і утримання, чітко визначено, що власники кімнат в гуртожитку є також співвласниками допоміжних приміщень у гуртожитку, які передаються безоплатно і окремо приватизації не підлягають. При цьому, законом не передбачено, що власники усно узгодивши порядок користування такими приміщеннями можуть самовільно проводити в них перепланування.

Суд першої інстанції залишив поза увагою наведені вище норми закону і не дав належної правової оцінки наявним у справі доказам та встановленим на підставі їх фактичним обставинам справи, внаслідок чого помилково та з порушенням норм матеріального та процесуального права відмовив у позові ОСОБА_2

З огляду на вищевикладене колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції на підставі ст.309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення з підстав, наведених вище, позову ОСОБА_2 та покладення на відповідача обов'язку знести самовільно збудовану на місці дверного пройому, позначеного на плані ДГ21-9, у загальному коридорі гуртожитку перегородку, і не чинити перешкод у доступі до вищевказаних допоміжних приміщень.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про задоволення позову, колегія суддів у відповідності з вимогами ч.ч.1, 5 ст.88 ЦПК України стягує з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 365 (триста шістдесят п'ять) грн. 40 коп. судового збору, сплаченого за позовну заяву та апеляційну скаргу.

Керуючись ст.ст.303, 307, 309, 314, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів,

вирішила:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Ратнівського районного суду Волинської області від 05 березня 2015 року в даній справі скасувати.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні спільними допоміжними приміщеннями загального користування задовольнити.

Зобов'язати ОСОБА_4 усунути перешкоди ОСОБА_2 в користуванні допоміжними приміщеннями (кухня, ванна, туалет, коридор) в одноповерховому гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1, шляхом знесення самовільно збудованої перегородки на місці дверного пройому, позначеного на плані ДГ21-9, у загальному коридорі та не чинити перешкод у доступі до вказаних приміщень.

Стягнути з ОСОБА_4 в користь ОСОБА_2 365 (триста шістдесят п'ять) грн. 40 коп. судового збору.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий (підпис)

Судді (підписи)

Рішення набрало законної сили 07.04.2015 року.

Суддя апеляційного суду

Волинської області А.А. Овсієнко

Помічник заступника голови

апеляційного суду Волинської області А.В. Самсонюк