У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 жовтня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Червинської М.Є.,
суддів: Леванчука А.О., Мазур Л.М., Нагорняка В.А., Писаної Т.О.,
розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Біляївського районного суду Одеської області від 31 березня 2015 року та рішення апеляційного суду Одеської області від 10 червня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2014 року ОСОБА_6 звернулася до суду з позовом, в якому просила стягнути з ОСОБА_7 35 398 грн. на відшкодування матеріальної шкоди та 100 000 грн. на відшкодування моральної шкоди, посилаючись на те, що вказана моральна та матеріальна шкода завдана їй внаслідок злочину, передбаченого ст. 125 ч. 2 КК України <nau://ukr/2341-14|st125> - умисне легке тілесне ушкодження, яке спричинене відповідачем. Внаслідок отриманих ушкоджень їй було проведено хірургічне втручання, вартість якого становила 2 200 євро, понесла матеріальні витрати, пов'язані з отриманням лікарських консультативних висновків. Також вона зазнала фізичних та моральних страждань, пов'язаних з пошкодженням носа, втратила дитину, якою була вагітна на час побиття.

Рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 31 березня 2015 року позов ОСОБА_6 задоволено частково, стягнуто на її користь з ОСОБА_7 5 тис. грн. на відшкодування моральної шкоди. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про судові витрати.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 10 червня 2015 року рішення районного суду в частині визначення розміру відшкодування моральної шкоди змінено, збільшено її розмір до 10 тис. грн. У решті - рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 просить скасувати ухвалені у справі судові рішення, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, із ухваленням нового рішення у справі про задоволення її позову у повному обсязі.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та вивчивши обставини справи, вважає, що касаційна скарга ОСОБА_6 підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Оскаржувані судові рішення не відповідають цим вимогам.

Згідно із чч. 1, 2 ст. 22 ЦПК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є втрати, яких особа зазнана у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Відповідно до чч. 1,2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Під час розгляду справи судами було встановлено, що 9 лютого 2014 року близько 19 год. 00 хв. ОСОБА_7, діючи умисно, з метою завдання тілесних ушкоджень, нанесла один удар правою рукою в область носа ОСОБА_6 Згідно висновку експерта від 20 лютого 2014 року № 25 відповідач завдала тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, що підтверджується оглядом лікаря невропатолога від 11 лютого 2014 року, закритого перелому кісток носу, що підтверджується даними рентгенографічного дослідження та оглядом лор-лікаря від 11 лютого 2014 року.

Вказані пошкодження викликали розлад здоров'я позивача в межах від шостого до двадцять першого дня та згідно п. 2.3.3 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» 1995 року відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, які спричинили короткочасний розлад здоров'я. Вказані обставини справи знайшли своє підтвердження при постановленні вироку Біляївського районного суду Одеської області від 11 червня 2014 року, відповідно до якого відповідач була визнана винною у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 215 КК України <nau://ukr/2341-14|st215> та їй було призначено покарання у вигляді штрафу у розмірі 850 грн. На підставі п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2014 р. <nau://ukr/1185-18|st1>» засуджену ОСОБА_7 звільнено від відбуття основного покарання. При постановленні вироку (а. с. 3-5) не вирішувалося питання про відшкодування моральної та матеріальної шкоди потерпілій.

У заявленому позові ОСОБА_6 ставить питання про стягнення з ОСОБА_7 вартості первинної операції з пластики носу в ТОВ «Інститут пластичної хірургії «Віртус» у розмірі 2 200 євро, що еквівалентно 35 398 грн.

Вирішуючи спір щодо відшкодування цих витрат, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, встановив обставини у справі, які свідчать про те, що відповідно до консультативного висновку лікаря консультанта лор відділення ДКЛ №11 у позивача є викривлення носової перегородки. Необхідне хірургічне лікування. Підслизова резекція носової перегородки. ОСОБА_6 направлена на стаціонарне лікування до ЛОР відділення ДКБ № 11(а. с. 6).

Таким чином встановлено, що позивачу для відновлення свого порушеного права необхідно провести хірургічне лікування носової перегородки. Лікарем не була запропонована операція з пластики носу, що є різновидом операції корекції форми носу, а їй була рекомендована резекція носової перегородки. Відповідно до консультативного висновку у позивача була встановлена деформація носової перегородки, у зв'язку з чим була запропонована септопластика, конхопластика, а не первинна операція пластики носу (а. с. 33).

Встановивши вищезазначені обставини у справі та те, що для відновлення порушеного права у ОСОБА_6 немає потреби в первинній операції з пластики носу, суди дійшли висновку про недоведеність заявлених позовних вимог в частині відшкодування матеріальної шкоди з підстав відсутності причинного зв'язку між діями відповідача та ушкодженням носової перегородки у позивача.

Однак з таким висновком судів погодитися не можна з огляду на наступне.

Згідно із ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 143 ЦПК України для з'ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла того, суд призначає експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі.

Суди у порушення ч. 4 ст. 10 ЦПК України, не сприяли всебічному і повному з'ясуванню обставин у справі, оскільки висновки судів щодо відсутності причинного зв'язку між діями відповідача та ушкодженням носової перегородки у позивача, ґрунтуються на припущеннях. Для встановлення цієї обставини у справі необхідні спеціальні знання у галузі медицини, і, це питання мало бути вирішено шляхом проведення експертизи, клопотання щодо призначення якої суд повинен був роз'яснити сторонам.

Виходячи із цього не може залишитися в силі і рішення судів в частині відшкодування моральної шкоди, оскільки ця позовна вимога взаємопов'язана із вирішенням питання щодо наявності підстав для відшкодування матеріальної шкоди.

Отже, ухвалюючи оскаржувані судові рішення, суди залишили поза увагою вищенаведене, а тому оскільки неповнота з'ясування обставин у справі та порушення зазначених норм процесуального права унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення спору, і ці порушення були допущені як місцевим, так і апеляційним судами, то рішення цих судів підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 344, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити частково.

Рішення Біляївського районного суду Одеської області від 31 березня 2015 року та рішення апеляційного суду Одеської області від 10 червня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

М.Є. Червинська А.О. Леванчук Л.М. Мазур В.А. Нагорняк Т.О. Писана Головуючий Судді: