Справа №477/1526/15-ц 16.09.2015 16.09.2015 16.09.2015
Провадження №22-ц/784/2243/15
Справа номер 477/1526/15-ц Головуючий суду першої інстанції: Саукова А.А.
Провадження номер 22-ц/784/2243/15 Суддя-доповідач апеляційного суду: Локтіонова О.В.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 вересня 2015 року м.Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого - Локтіонової О.В.,

суддів: Ямкової О.О., Колосовського С.Ю. ,

із секретарем судового засідання - Горенко Ю.В.,

за участю:

позивача - ОСОБА_3

представника відповідача - Лисенка В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою

ОСОБА_3

на рішення Жовтневого районного суду Миколаївської області від 13 серпня 2015 року, ухвалене за позовом ОСОБА_3 до садівничого товариства "Металург" про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

В С Т А Н О В И Л А:

06 липня 2015 року ОСОБА_3 пред'явив зазначений позов, який обґрунтував наступним.

З 01 квітня 2013 року по 13 червня 2015 року він працював сторожем у СТ "Металург".

13 червня 2015 р. головою правління СТ "Металург" його було повідомлено про звільнення з займаної посади.

Посилаючись на те, що звільнення проведено з порушенням вимог трудового законодавства, позивач просив поновити його на роботі на посаді сторожа СТ "Металург" та стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 13 червня 2015 року.

Рішенням Жовтневого районного суду Миколаївської області від 13 серпня 2015 року в задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

Не погодившись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення його позовних вимог.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не довів своїх вимог.

Між тим, з таким висновком суду неможна погодитися, з огляду на таке.

Відповідно до листів Державного комітету України з питань регуляторної політики та підприємництва від 11.10.2004 р. №6978 та від 13.10.2004 р. №7076 садові товариства відносяться до обслуговуючих кооперативів.

Згідно з частинами 1, 3 ст.34 Закону України „Про кооперацію" від 10.07.2003 р. трудові відносини в кооперативних організаціях регулюються цим законом, законодавством про працю, статутами кооперативних організацій та правилами їх внутрішнього розпорядку. Кооперативна організація самостійно визначає форми і систему оплати праці своїх членів і найманих працівників з урахуванням вимог, встановлених законодавством.

Статтею 3 КЗпП України також передбачено, що особливості праці членів кооперативів визначаються законодавством та їх статутами.

Статут СТ «Металург» визначає, що на робітників, які працюють у садівничому товаристві на умовах трудового договору, поширюється чинне законодавство України про працю (пункт 61).

Відповідно до ст.24 КЗпП України, в редакції яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. При укладенні трудового договору громадянин зобов'язаний подати паспорт або інший документ, що посвідчує особу, трудову книжку, а у випадках, передбачених законодавством, - також документ про освіту (спеціальність, кваліфікацію), про стан здоров'я та інші документи.

Укладення трудового договору оформляється наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу про зарахування працівника на роботу.

Трудовий договір вважається укладеним і тоді, коли наказ чи розпорядження не були видані, але працівника фактично було допущено до роботи.

Згідно з п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, може бути розірваний власником або уповноваженим ним органом у разі змін в організації виробництва і праці, у тому числі й у випадку скорочення чисельності або штату працівників.

За правилами ч.1 ст.42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається працівникам, зазначеним у ч.2 цієї статті.

Згідно з ч.1 ст.49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

При цьому вимогами ч.2 ст.40 та ст.49-2 КЗпП України передбачено, що одночасно з попередженням про звільнення власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі або організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації працівник, за своїм розсудом, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.

Відповідно до роз'яснень, що надані в п.19 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 6 листопада 1992 р. з наступними змінами «Про практику розгляду судами трудових спорів», розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п.1 ст.40 КЗпП України, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

В усіх випадках звільнення за п.1 ст.40 КЗпП провадиться з наданням гарантій, пільг і компенсацій, передбачених главою III-А КЗпП.

Стаття 235 КЗпП України регламентує, що у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

Відповідно до абз.3 п.2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 р. №100 (далі - Порядок) середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

Згідно з п.5 Порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (п.8 Порядку).

Як вбачається з матеріалів справи, позивач з 01 травня 2013 р. по 13 червня 2015 р. працював у СТ «Металург» сторожем, що підтверджується довідкою садівничого товариства та поясненнями позивача, представника відповідача, свідків ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 (а.с.25).

Щомісячна заробітна плата позивача складала 850 грн.

06 червня 2015 року збори СТ «Металург» вирішили скоротити одну посаду сторожа з наявних чотирьох (а.с.33-36).

13 червня 2015 року у зв'язку з цим було звільнено ОСОБА_3 (а.с.25).

Проаналізувавши викладене, колегія суддів вважає, що висновок суду про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_3 не відповідає обставинам справи та вимогам законодавства.

З представлених сторонами доказів вбачається, що позивача 01 травня 2013 року було допущено до виконання обов'язків сторожа СТ «Металург», які він здійснював до 13 червня 2015 року. А отже, в силу ст.24 КЗпП України між сторонами було укладено трудовий договір.

Згідно з протоколом зборів СТ «Металург» від 06.06.2015 р. в садівничому товаристві рахується чотири посади сторожа.

У зв'язку з відсутністю у товаристві коштів на оплату праці цих посад, відбулися зміни в організації виробництва і праці, які супроводжувалися скороченням однієї посади сторожа.

Між тим, товариством не було дотримано порядку звільнення позивача з займаної посади, виписаного вище, а саме не було попереджено про звільнення в установлений законом строк, не було перевірено чи не користувався позивач переважним правом на залишення на роботі, не було запропоновано іншу посаду в товаристві, при її наявності.

За такого, звільнення позивача за п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України є незаконним, а тому він повинен бути поновлений на роботі на посаді сторожа СТ «Металург» з дня звільнення, а саме з 13 червня 2015 року.

Оскільки ОСОБА_3 було звільнено без законної підстави, то згідно з ст.235 КЗпП України відповідач повинен відшкодувати йому середній заробіток за час вимушеного прогулу з дати звільнення до дати ухвалення рішення.

Середньоденний заробіток позивача складає 43 грн.59 коп. (заробіток за два останні місяці перед звільненням 1700 грн. : 39 робочих днів). Вимушений прогул становить 67 днів. Отже, середній заробіток за час вимушеного прогулу складає 2920 грн.53 коп. (43 грн.59 коп. х 67 днів).

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що рішення районного суду на підставі п.п.3,4 ч.1 ст.309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням по справі нового рішення про задоволення вимог ОСОБА_3 про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Твердження СТ «Металург» про відсутність між ним та позивачем трудових правовідносин, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки вони спростовуються наявними у справі доказами, викладеними вище.

Що ж стосується вимог апеляційної скарги про внесення запису до трудової книжки ОСОБА_3 про час його роботи у СТ «Металург», то вони не можуть бути предметом апеляційного перегляду, оскільки в суді першої інстанції такі вимоги не заявлялися та судом першої інстанції не розглядалися.

Оскільки рішення суду скасоване, то відповідно до ч.5 ст.88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у сумі 730 грн.80 коп. за розгляд справи у судах першої та апеляційної інстанції.

Керуючись ст.ст.303, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду Миколаївської області від 13 серпня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_3 задовольнити.

Поновити ОСОБА_3 на роботі на посаді сторожа у садівничому товаристві «Металург» Жовтневого району Миколаївської області з 13 червня 2015 року.

Стягнути з садівничого товариства «Металург» на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 13 червня по 16 вересня 2015 року в сумі 2920 грн.53 коп.

Стягнути з садівничого товариства «Металург» на користь держави судовий збір у сумі 730 грн.80 коп. за розгляд справи у судах першої та апеляційної інстанції.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і з цього часу може бути оскаржене у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Судді: