Провадження № 22-ц/780/858/15 Доповідач у 2 інстанції Журба С.О.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 квітня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді Журби С.О.,

суддів Коцюрби О.П., Сержанюка А.С.,

за участю секретаря Черепинець А.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 09 грудня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Бориспільського гаражного кооперативу „Автомотолюбитель-1" про стягнення матеріальної та моральної шкоди,

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зазначеним позовом, який мотивував наступним:

06 листопада 2013 року між позивачем та відповідачем було укладено договір оренди нежитлових приміщень, відповідно до умов якого останній передав йому у строкове платне користування до 06 листопада 2014 року гаражний бокс площею 39 кв.м, що знаходиться на території БГК „Автомотолюбитель-1" за адресою: Київська обл., м. Бориспіль, вул. Лютнева, 1-А. Обов'язок по оплаті орендованого майна позивач виконував належним чином, у вказаному гаражному боксі розміщував два власних автомобіля: „Фольцьваген Кадді" („Volkswagen Caddy"), 2006 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1, свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_3 та „Тойота Ауріс" («Toyota Auris»), 2007 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2, свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_4. В результаті пожежі, що сталася 02 жовтня 2014 року ймовірно через підпал невстановленою особою, вказані автомобілі були знищені. Оскільки відповідачем не було належним чином забезпечено охорону орендованих ним гаражних боксів, позивач вважає, що той зобов'язаний відшкодувати спричинені пожежею збитки. В добровільному порядку відшкодувати завдану шкоду відповідач відмовився. Зважаючи на наведене, позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь матеріальну шкоду у вигляді вартості знищених автомобілів в розмірі 321550,00 гривень та моральну шкоду, розмір якої він оцінив у 10 000,00 гривень.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 09 грудня 2014 року відмовлено у задоволенні позовних вимог.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, неповноту та неправильність встановлення обставин, що мають значення для справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Обґрунтував скаргу тим, що судом першої інстанції не надано належної оцінки наявним доказам у справі, є усі підстави для задоволення його позовних вимог. Зазначає, що відповідач підтвердив, що охоронники здійснювали охорону кооперативу, таким чином вони зобов'язані були не допускати на територію кооперативу сторонніх осіб, що у свою чергу зобов'язує відповідача нести відповідальність за збереження майна, яке розташоване на території кооперативу. Вважає висновки суду такими, що не ґрунтуються на положеннях закону.

Відповідач подав до суду заперечення на апеляційну скаргу, в яких зазначив, що у суді першої інстанції не підтверджені порушення умов договору з боку кооперативу, тому відсутній склад цивільного правопорушення, що унеможливлює стягнення з нього коштів на відшкодування збитків. Вважає оскаржуване рішення суду законним та обґрунтованим, тому просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу - відхилити.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до наступних висновків:

У відповідності до положень ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Перевіривши матеріали справи, колегія суддів прийшла до висновку, що підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції відсутні.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 р. № 6 розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи.

В частині 1 ст.1172 ЦК України зазначено, що юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд виходив з того, що позивачем не надано належних та допустимих доказів щодо неправомірності дій відповідача, відсутністю причинно-наслідкового зв'язку між його діями та шкодою, як і не обґрунтовано того, що відповідач є особою, яка повинна нести відповідальність за спричинені збитки. Крім того, ні умовами договору, ні положеннями чинного законодавства України не передбачено обов'язку наймодавця чи його працівників забезпечувати зберігання чи охорону майна, яке передається в оренду, тим більше майна, яке належить наймачу та зберігається в орендованому приміщенні. Не випливає такого обов'язку й з положень статуту відповідача. За таких умов вимоги про покладення на нього обов'язку відшкодування спричиненої іншою особою шкоди не є обґрунтованими.

Наведені висновки суду першої інстанції колегія суддів апеляційного суду вважає обґрунтованими та такими, що повністю відповідають обставинам справи і вимогам закону. Посилання апелянта на те, що у відповідача є працівники, які здійснюють охорону майна кооперативу, не може жодним чином обґрунтовувати виникнення у того обов'язку охорони майна й позивача, яке ні за умовами договору, ні фактично не було передано йому на зберігання. Не випливає цього й з характеру цивільних правовідносин між сторонами, а саме відносин оренди. Таким чином суд першої інстанції, розглядаючи спір, належно дослідив і оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, а тому передбачених законом підстав для скасування рішення суду при апеляційному розгляді колегія суддів апеляційного суду не вбачає.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 09 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді