УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Червинської М.Є.,

суддів: Леванчука А.О., Мазур Л.М.,

Нагорняка В.А., Писаної Т.О.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до відкритого акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» про повернення банківського вкладу, відшкодування втраченої вигоди та моральної шкоди за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» Славкіної Марини Анатоліївни на рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 11 лютого 2015 року та ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від 5 травня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк», у якому з урахуванням збільшених позовних вимог, просив суд стягнути з відповідача на свою користь банківський вклад в розмірі 20 тис. дол. США, відсотки за період з 9 вересня 2014 року по 3 листопада 2014 року в розмірі 407,45 дол. США та за період з 4 листопада 2014 року по 20 січня 2015 року в розмірі 611,12 дол. США, а також відповідно до ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» просив стягнути пеню у розмірі 31 200 дол. США за період з 9 вересня 2014 року по 3 листопада 2014 року та в розмірі 46 800 дол. США за період з 4 листопада 2014 року по 20 січня 2015 року, 3% річних - 85,50 дол. США, 10 тис. грн. витрат на правову допомогу та 10 тис. грн у рахунок відшкодування моральної шкоди.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що 9 вересня 2009 року між ним та банком було укладено договір банківського вкладу «Строковий», за умовами якого він передав банку 20 тис. дол.. США, строком на 1 рік із щорічною пролонгацією вказаного договору до 9 вересня 2014 року із виплатою 14,3% річних на перший строк та відповідно на кожний пролонгований строк. Зазначав, що 9 вересня 2014 року він звернувся до банку із вимогою повернення вкладу, проте, відповідач вклад йому не повернув і нараховані відсотки не сплатив.

Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 11 лютого 2015 року позов задоволено частково. Стягнуто з ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» на користь ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 20 611, 12 дол. США, з яких 20 тис. дол. США сума банківського вкладу, 611,12 дол. США відсотки за користування вкладом з 4 листопада 2014 року по 20 січня 2015 року. Вирішено питання про судовий збір. У решті позову відмовлено.

Додатковим рішенням Івано-Франківського міського суду від 3 березня 2015 року стягнуто з ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» на користь ОСОБА_3 нараховані проценти за договором в сумі 407,45 дол. США з 9 вересня 2014 року по 3 листопада 2014 року, 3% річних в сумі 85,50 дол. США, 1 948 грн 80 коп. витрат на правову допомогу та у рахунок відшкодування моральної шкоди.

Ухвалою апеляційного суду Івано-Франківської області від 5 травня 2015 року рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 11 лютого 2015 року залишено без змін.

У касаційній скарзі ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» Славкіної М.А. просить скасувати рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 11 лютого 2015 року та ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від 5 травня 2015 року, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та ухвалити нове рішення про відмову в позові.

Заслухавши доповідь судді судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені в скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Суд першої інстанції, задовольняючи частково позов виходив із того, що банк зобов'язаний повернути позивачу депозитний вклад із належними йому процентами за договором, а неповернення відповідачем вкладу та нарахованих процентів позивачу є порушенням умов договорів банківських вкладів та норм ч. 1 ст. 1058 ЦК України.

Апеляційний суд погодився з такими висновками місцевого суду зазначивши, що рішення є законним та обґрунтованим.

Проте повністю з такими висновками апеляційного суду погодитись не можна.

Відповідно до положень ст. ст. 303, 304 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Справа розглядається в апеляційному суді за правилами, встановленими для розгляду справи судом першої інстанції, з винятками і доповненнями, встановленими законом.

Судом установлено, що 9 вересня 2009 року між сторонами було укладено договір банківського вкладу «Строковий», згідно умов якого позивач розмістив в банку іменний строковий ощадний банківський вклад на рік із щорічною пролонгацією даного договору до 9 вересня 2014 року із виплатою 13,3% річних на перший строк та, відповідно, на кожний пролонгований строк.

9 вересня 2009 року ОСОБА_3 внесено на депозит 10 тис. дол. США, 22 жовтня 2013 року та 10 грудня 2013 року - по 5 тис. дол. США, всього 20 тис. дол. США.

1 та 25 вересня 2014 року позивач звертався із письмовими заявами до банку про припинення дії договору 9 вересня 2014 року та повернення йому всієї суми вкладу разом із нарахованими процентами, проте відповіді не отримав.

Відповідно до ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах і в порядку, встановлених договором.

Згідно із ч. 1 ст. 1047 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпорядження рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансування тероризму, передбачених законом.

Тобто випадки обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, можуть бути передбачені в спеціальному законі.

З матеріалів справи вбачається, у ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» з 21 листопада 2014 року віднесено до категорії неплатоспроможних та запроваджено тимчасову адміністрацію.

Процедура виведення неплатоспроможного банку з ринку та питання запровадження і здійснення тимчасової адміністрації регулюються нормами Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який є спеціальним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.

Пунктом 16 ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» визначено, що тимчасова адміністрація - це процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом, а відповідно до п. 6 ст. 2 цього Закону ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства.

За змістом ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку.

Пунктом 1 ч. 6 ст. 36 цього Закону установлено, що обмеження, встановлене пунктом 1 частини п'ятої цієї статті, не поширюється на зобов'язання банку щодо виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників. Зазначені виплати здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом.

Згідно зі ст. 26 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200 тис. гривень.

Відповідно до ст. 28 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» фонд розпочинає виплату відшкодування коштів вкладникам, їх представникам та спадкоємцям у національній валюті України в готівковій або безготівковій формі не пізніше семи днів з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Таким чином, суд першої інстанції, зобов'язуючи банк повернути позивачу кошти за договором банківського вкладу у зв'язку зі спливом строку дії договору, викладеного вище не врахував, не з'ясував порядок виплати коштів вкладнику в період дії тимчасової адміністрації, та не перевірив чи підлягають задоволенню позовні вимоги у спосіб, визначений у позовній заяві, з урахуванням фактичних обставин справи та положень Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Разом із тим, місцевий суд не звернув уваги на те, що банк виконав зобов'язання за депозитним договором, провівши таке перерахування 9 вересня 2014 року на поточний рахунок вкладника, що підтверджується випискою по рахунку. Після перерахування коштів зобов'язання за депозитним договором припиняються у зв'язку із належним виконанням щодо повернення вкладу, як воно встановлено умовами депозитного договору (п. 3.2.3), тому відсутні підстави для стягнення процентів після цієї дати в розмірі, встановленому депозитними договорами.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 10 червня 2015 року № 6-36цс15.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, апеляційний суд на вказані порушення уваги не звернув, не дав оцінки доводам апеляційної скарги та помилково залишив рішення суду першої інстанції без змін.

За таких обставин апеляційний суд на порушення вимог ст. ст. 212-214, 303, 315 ЦПК України на зазначені положення уваги не звернув, не застосував норми матеріального права, які підлягали застосуванню, доводів сторін як на підтвердження, так і на заперечення позову належним чином не перевірив, не встановив фактичних обставин, від яких залежить правильне вирішення спору.

Ураховуючи те, що фактичні обставини справи, які мають значення для правильного вирішення справи, апеляційним судом не встановлені, судова ухвала апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності і обґрунтованості, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для його скасування із передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» Славкіної Марини Анатоліївни задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від 5 травня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.Є. Червинська
Судді:О.А. Леванчук
А.О. Мазур
В.А. Нагорняк
Т.О. Писана