Справа №442/4244/15-ц
Провадження №2/442/1490/2015
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 червня 2015 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого-судді Крамара О.В.

при секретарі Малик О.Я.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дрогобичі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Виконавчий комітет Дрогобицької міської ради про усунення перешкод у користуванні майном, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся в суд з вищевказаним позовом, в обгрунтування якого посилається на те, що він проживає в АДРЕСА_1

Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 26879300 від 16.09.2014 року, йому на праві приватної власності належить земельна ділянка загальною площею 0,045 га. кадастровий № НОМЕР_1 що розташована у АДРЕСА_2

На даній земельній ділянці, він з ОСОБА_2 за спільні кошти розпочали будівництво нежитлової будівлі (Склад), яке мали намір використовувати в комерційних цілях. В жовтні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до нього з проханням позичити йому 100000 гривень, на завершення будівництва даної нежитлової будівлі, які згідно розписки зобов»язаний був повернути до 31.12.2014 року.

Станом на 01.02.2015 року відповідач вище вказані кошти йому не повернув, однак звернувся з пропозицією, що він віддає свою частку даної нежитлової будівлі, а він списує йому борг. Таку пропозицію мотивував кризою в державі, що не має роботи, та в нього важке матеріальне становище. Погодившись із такою пропозицією вони написали один одному відповідні розписки, тобто він став фактичним власником даної нежитлової будівлі.

Починаючи з березня 2015 року, він за свої кошти завершив будівництво даної нежитлової будівлі.

04.06.2015 року вже на його замовлення КП ЛОР Дрогобицьке МБТІ та ЕО було виготовлено технічний паспорт на нежитлову будівлю (склад) загальною площею 60,5 кв.м., що розташована у АДРЕСА_3

В процесі будівництва на його адресу не надходило жодних заяв чи скарг з приводу порушення прав та інтересів третіх осіб, однак коли він вже почав користуватись даною нежитловою будівлею то відповідач постійно чинить йому перешкоди у користуванні, обґрунтовуючи це тим, що розписки написані ним, він може викинути у смітник, і він йому нічого не винен, а навпаки ще вимагає гроші від нього, твердить що ним були теж затрачені кошти на будівництво, однак жодних доказів про таке не має, а тому змушений звернутися з даним позовом в суд за захистом прав та інтересів.

Позивач та відповідач у судове засідання не з'явилися, надіслали заяву про слухання справи у їх відсутності та про те, що позивач позовні вимоги підтримує, а відповідач відповідно визнає, просять позовні вимоги задоволити.

Представник третьої особи Виконавчого комітету Дрогобицької міської ради також у судове засідання не з'явився надіслав заяву про слухання справи у їх відсутності з приводу задоволення позовних вимог покладаються на думку суду, чим не заперечили проти їх задоволення.

Оскільки сторони в судове засідання не з?явилися, то фіксування судового процесу у відповідності до ч.2 ст. 197 ЦПК України, за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється

Суд, перевіривши матеріали справи, вважає, що позов є підставним та таким що підлягає до задоволення.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (1950 р.), ратифікована Законом України від 17 липня 1997 р. № 475/97-ВР (далі - Конвенція), зокрема ст. 1 Протоколу № 1 (1952 р.) передбачає право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускає позбавлення особи свого майна, крім як в інтересах суспільної необхідності і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнає право держави на здійснення контролю за використанням власності у відповідності з загальними інтересами або для забезпечення податків, інших зборів чи штрафів.

Гарантії здійснення права власності та його захисту закріплена і у вітчизняному законодавстві України

Так, відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом, є однією із загальних засад цивільного законодавства (п. 2 ч. 1 ст. З Цивільного кодексу України). Непорушність права приватної власності і недопущення протиправного позбавлення власності визначено також серед конституційних основ правопорядку у сфері господарювання (ч. 2 ст. 5 Господарського кодексу України.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересів (ст. 16 ЦК). Судовий захист права власності здійснюється шляхом розгляду позовів про визнання права власності на майно, витребування його із чужого незаконного володіння чи від добросовісного набувача у передбачених законом випадках, про визнання правочину недійсним, про визнання незаконним правового акта, що порушує право власності, про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном, про заборону вчинення дій, які можуть порушити право власності, або про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню, про визначення порядку володіння та користування спільним майном, про поділ спільного майна або виділ з нього частки, про виключення майна з опису, про відшкодування шкоди, заподіяної майну, або збитків, завданих порушенням права власності і подібне.

Судом встановлено, що позивачу згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 26879300 від 16.09.2014 року, на праві приватної власності належить земельна ділянка загальною площею 0,045 га. кадастровий № НОМЕР_1 що розташована у АДРЕСА_2

На якій, він з ОСОБА_2 за спільні кошти розпочали будівництво нежитлової будівлі (Склад), яке мали намір використовувати в комерційних цілях. В жовтні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до позивача з проханням позичити йому 100000 гривень, на завершення будівництва даної нежитлової будівлі, які згідно розписки зобов»язаний був повернути до 31.12.2014 року.

Станом на 01.02.2015 року відповідач вище вказані кошти позивачу не повернув, однак відмовився від своєї долі в цій будівлі, а позивач списав йому борг, про що написали один одному відповідні розписки, тобто позивач став фактичним власником даної нежитлової будівлі.

Відповідно до ч. 1ст. 317 ЦК до правомочностей власника належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Під правомочністю володіння розуміється передбачена законом (тобто юридично забезпечена) можливість мати (утримувати) у себе певне майно (фактично панувати над ним, зараховувати на свій баланс і под.).

Правовомочності користування означають передбачену законом можливість використовувати, експлуатувати майно, отримувати від нього корисні властивості, його споживанню.

Правомочності розпорядження означають юридично забезпечену можливість визначення і вирішення юридичної долі майна шляхом зміни його належності, стану або призначення (відчуження за договором, передача у спадщину, знищення, переробка і т. ін.).

Згідно з нормою ст. 319 ЦК власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Він сам вирішує, що робити зі своїм майном, керуючись виключно власними інтересами, здійснюючи щодо цього майна будь-які дії, котрі, однак, не повинні суперечити закону та не порушувати прав інших осіб та інтересів суспільства. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Тобто правомочності власника не є безмежними, закон може встановлювати певні обмеження здійснення права власності. Такі обмеження встановлюються з метою створення рівноваги в суспільстві та здійснення майнових прав усіма суб'єктами права.

Відповідно до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Тобто власник майна має право вимагати захисту свого права від особи, яка перешкоджає йому користуватися чи розпоряджатися своїм майном. Підставою відповідного звернення до суду може слугувати посилання позивача на належне йому право користуватись і розпоряджатись майном, а також факти , що підтверджують дії відповідача у створені позивачеві перешкод, щодо здійснення ним цих правомочностей. При цьому для задоволення вимог власника достатньо встановити факт обєктивно існуючих перешкод у здійсненні ним своїх правомочностей.

Факт чинення перешкод, ОСОБА_2 у користуванні належною ОСОБА_1 нежитловою будівлею встановлений матеріалами справи, відповідач цього не спростовує, а навпаки їх визнав.

Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює судове рішення про задоволення позову, а згідно вимог п. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь в справі, не підлягають доказуванню.

Системний аналіз наведених вимог законодавства та зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв'язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що позов підставний та підлягає задоволенню, відносно чого не заперечують сторони.

Враховуючи вищенаведене та керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 209, 212-215 ЦПК України, ст.ст. 15, 316, 319, 321, 328, 376, 392 ЦК України, суд -

в и р і ш и в :

Позов задоволити.

Зобов»язати ОСОБА_2 не чинити ОСОБА_1 перешкод у користуванні належною ОСОБА_1 нежитловою будівлею, яка розташована АДРЕСА_3, шляхом безперешкодного доступу до цієї будівлі.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на нежилову будівлю в АДРЕСА_3

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через Дрогобицький міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення, а особами, які не були присутні у судовому засіданні під час його проголошення - з дня отримання такого.

Рішення виготовлено в нарадчій кімнаті.

Суддя __________________ Крамар О.В.