Справа № 2-6714/15
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 вересня 2015 року суддя Солом'янського районного суду м. Києва Калініченко О.Б., розглянувши матеріали позовної заяви Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В :

Представник позивача звернувся з позовом, в якому просив стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за Кредитним договором №1476-0201036-1/Ф від 27.10.2010 року у розмірі 127083,53 грн.

Вивченням матеріалів позовної заяви було встановлено, що вона не відповідає вимогам ч.5 ст.119 ЦПК України, у зв'язку з чим ухвалою Солом'янського районного суду м. Києва від 31.08.2015 року позивачу був наданий строк, який не міг перевищувати 5 днів з дня отримання копії ухвали, для виправлення недоліків.

24.09.2015 року на виконання ухвали суду від 31.08.2015 року представником позивача було надано відповідь на ухвалу суду, якою вказані в ухвалі суду недоліки представником позивача усунено не було, т. я. дана відповідь містить посилання лише на вживання таким чином заходів щодо повернення дебіторської заборгованості банку, що, між тим, не може бути прийнято до уваги, оскільки є звичайною діяльністю банку, повноваження щодо управління діяльністю якого на даний час має уповноважена особа, а не голова правління.

Так, рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 02.03.2015 року за №51 з 03.03.2015 року розпочата процедура виведення ПАТ «Дельта Банк» шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації строком на три місяці та призначення Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб ПАТ «Дельта Банк» Кадирова В.В., повноваження якого були продовжені рішенням від 08.08.2015 року за №147 до 02.10.2015 року включно.

Положеннями п.22 ч.1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» на яку посилається представник позивача зазначаючи, що позивач звільнений від сплати судового збору, передбачено, що саме уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб - у справах, пов'язаних із здійсненням тимчасової адміністрації та ліквідації банку звільняється від сплати судового збору, але не банк, який управляється останньою.

Між тим, пов'язаність заявлених позовних вимог із здійсненням тимчасової адміністрації та ліквідації банку не обґрунтував, виходячи з того, що дане звернення з позовом на захист інтересів банку відбулось в межах повноважень уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб лише як органу управління і контролю банку заявляти позови майнового та немайнового характеру від імені банку, права та інтереси якого законодавець не тільки не ототожнює з інтересами та правами уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, а й принципово розрізняє їх.

Так, повноваження уповноваженої особи Фонду визначені ст. 37 «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». На підставі п.1, 5 ч.2 зазначеної статті уповноважена особа Фонду має право вчиняти будь-які дії та приймати рішення, що належали до повноважень органів управління і органів контролю банку, заявляти від імені банку позову майнового та немайнового характеру до суду. При цьому при зверненні до суду від імені банку уповноваженій особі Фонду необхідно обґрунтовувати зв'язок позовних вимог із здійсненням тимчасової адміністрації та ліквідації банку з посиланням на певні статті розділів VII, VIII зазначеного закону.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства; тимчасова адміністрація - процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом.

Згідно з п. 2.1 глави 2 розділу I Положення про виведення неплатоспроможного банку з ринку, затвердженого Рішенням №2 від 05.07.2012 року Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, виведення неплатоспроможного банку з ринку - заходи, які здійснює Фонд стосовно банку, віднесеного до категорії неплатоспроможних, щодо виведення його з ринку одним із способів, визначених статтею 39 цього Закону, якою встановлено, що протягом 30 днів з дня початку тимчасової адміністрації виконавча дирекція Фонду затверджує план врегулювання з обов'язковим дотриманням принципу найменших витрат для Фонду, який складається відповідно до вимог, встановлених актами Фонду. У плані врегулювання на підставі оцінки фінансового і майнового стану банку визначаються заходи щодо виведення неплатоспроможного банку з ринку в один із таких способів:

1) ліквідація банку з відшкодуванням з боку Фонду коштів за вкладами фізичних осіб у порядку, встановленому цим Законом;

2) ліквідація банку з відчуженням у процесі ліквідації всіх або частини його активів і зобов'язань на користь приймаючого банку;

3) відчуження всіх або частини активів і зобов'язань неплатоспроможного банку на користь приймаючого банку з відкликанням банківської ліцензії неплатоспроможного банку та подальшою його ліквідацією;

4) створення та продаж інвестору перехідного банку з передачею йому активів і зобов'язань неплатоспроможного банку і подальшою ліквідацією неплатоспроможного банку;

5) продаж неплатоспроможного банку інвестору.

Разом з тим, в даному випадку позовна заява була подана представником за довіреністю від імені та інтересах ПАТ «Дельта Банк», яке на даний час має статус юридичної особи, в особі органу управління банку - уповноваженої особи та в межах укладених саме останнім договірних правовідносин, а не від імені уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та у зв'язку із здійсненням тимчасової адміністрації та ліквідації банку, як це визначено п.22 ч.1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», оскільки банк є іншою юридичною особою та звернення з даним позовом з інших за характером правовідносин, і в тексті позовній заяві представник позивача не виклав обставин в обґрунтовування зв'язку позовних вимог, які за змістом позовної заяви випливають зі спору, що виник зі звичайних договірних відносин самостійних учасників цивільного обороту, із здійсненням тимчасової адміністрації та ліквідації банку відповідно до Закону та Положення, а тому позивач зобов'язаний сплачувати судовий збір у загальному порядку, не будучи звільнений від сплати судового збору за пред'явлення позову відповідно до п.22 ч.1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», за правилами якого чітко визначено, що від сплати судового збору звільняється саме уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, тобто за зверненням саме від її імені, і лише у справах, пов'язаних із здійсненням тимчасової адміністрації та ліквідації банку.

Отже, позивачу необхідно було у відповідності до вимог ЗУ «Про судовий збір» з урахуванням предмету поданої позовної заяви сплати судовий збір та надати докази на підтвердження сплати або надати докази, які звільняють від його сплати.

Таким чином, вказані недоліки позовної заяви, які встановлені ухвалою суду від 31.08.2015 року та стали підставою для залишення заяви без руху, представник позивача у визначений судом строк не усунув.

Відповідно до ст. 121 ЦПК України у разі, коли недоліки позовної заяви позивачем відповідно до ухвали суду вчасно виправлені не будуть або будуть виправлені лише частково, така позовна заява вважається неподаною та повертається позивачеві, про що постановляється ухвала.

Оскільки вказані недоліки заяви, які були встановлені ухвалою суду від 31.08.2015 року та стали підставою для залишення заяви без руху, представник позивача не усунув, тому за таких обставин вважаю за необхідне повернути позивачу в силу ч.2 ст. 121 ЦПК України дану позовну заяву.

Керуючись ст.ст. 119-121 ЦПК України, суддя, -

У Х В А Л И В :

Позовну заяву Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості вважати неподаною і повернути позивачу.

Роз'яснити позивачу, що повернення заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення.

Ухвала може бути оскаржена в Апеляційний суд м. Києва через суд першої інстанції протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: