1Справа № 335/4005/15-ц 2/335/1273/2015
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
23 червня 2015 року місто Запоріжжя
Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді Бойка О.Ю., при секретарі Крижко Я.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні власністю та вселенні,
До Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя звернувся ОСОБА_1 з позовною заявою до ОСОБА_2, ОСОБА_3 у якій просив зобовязати відповідачів не чинити йому перешкоди у здійсненні права власності та користування 1/6 частиною квартири АДРЕСА_1, а також вселити його та зобовязати відповідачів надати ключі від вказаної квартири.
Позовна заява обґрунтована тим, що згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 10.03.2011 року, виданого державним нотаріусом третьої Запорізької державної нотаріальної контори ОСОБА_4, ОСОБА_1 належить 1/6 частина квартири АДРЕСА_2.
Позивач зазначив, що після отримання свідоцтва про право на спадщину між ним та його матірю відповідачем по справі ОСОБА_3 виникли конфлікти щодо порядку користування спірною квартирою. Відповідач бажала щоб ОСОБА_1 відмовився від своєї частки спадщини після смерті свого батька на користь ОСОБА_3, але ОСОБА_1 відмовився від вказаної пропозиції.
Відповідачу ОСОБА_3 належить 5/6 частини спірної квартири, рідний брат позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 відмовився від своєї частки спадщини на користь ОСОБА_3
Угоди про поділ вказаної квартири в натурі, згідно встановлених часток, яка знаходиться у спільній частковій власності, між сторонами не досягнуто. Ключа від спірної квартири позивач не має.
На усі прохання позивача до ОСОБА_3 про отримання ключа від квартири вона відмовлялась його надати і тому позивач тривалий час не міг користуватися своєю часткою у спірній квартирі, а також розмістити свої особисті речі та меблі.
У липні 2011 року, відповідач ОСОБА_3 звернулась до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя з позовною заявою про припинення права власності на частку позивача у спільному майні та визнання за нею права власності на всю квартиру.
Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 07.05.2012 року (справа №2/818/501/2012) позовні вимоги ОСОБА_3 були задоволені, проте рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 09.08.2012 року (справа №22ц-3379/12) рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя було скасовано та ОСОБА_3 повністю відмовлено у задоволенні позовних вимог.

Позивач зі своєю сім'єю проживає у гуртожитку, який належить ПАТ МК «Запоріжсталь», іншого власного та постійного житла позивач не має.

З моменту прийняття спадщини у березні 2011 року, позивач неодноразово намагався увійти до квартири АДРЕСА_1, проте ОСОБА_3 чинила позивачу перешкоди у користуванні квартирою.

Також позивач зазначив, що приймає участь у витратах за користування житлово-комунальних послуг спірної квартири.

Позивач неодноразово звертався до відповідача ОСОБА_3 з пропозицією виділити йому у власність одну кімнату у спірній квартирі площею, яка майже відповідає 1/6 частині належної йому частки, але постійно отримував відмову.

У вересні 2012 року позивач звернувся до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя з позовом до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні власністю та вселенні, рішенням суду від 22.05.2013 року у задоволенні позовних вимог було відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 09.10.2013 року, рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 22.05.2013 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов ОСОБА_1 задоволено.

24.01.2014 року, було відкрито виконавче провадження ВП№41613883 та боржнику ОСОБА_3 запропоновано добровільно до 07.02.2014 року виконати вказане рішення суду.

06.02.2014 року ОСОБА_3 у присутності державного виконавця Приставки Р.О. та свідків віддала позивачу ключ від спірної квартири, про що було складено відповідний акт та винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, після чого ОСОБА_3 змінила замки на вхідних дверях спірної квартири, про що позивач дізнався, коли 20.03.2014 року привіз до квартири свої меблі та речі для вселення.

Ключі, які у присутності державного виконавця Приставки Р.О. позивачу надала ОСОБА_3, повністю не підійшли до замка, про що у присутності свідків був складений відповідний акт.

21.03.2014 року ОСОБА_1 звернувся з заявою до Орджонікідзевського ВДВС Запорізького МУЮ з проханням відновити виконавче провадження та накласти штраф на ОСОБА_3

21.05.2014 року державним виконавцем було відновлено виконавче провадження, а 13.06.2014 року на ОСОБА_3 накладено штраф у розмірі 340 грн., який вона оскаржила до суду.

Також позивач зазначив, що ОСОБА_2, який не має жодного права та відношення до спільної часткової власності на спірну квартиру АДРЕСА_1, самоуправно встановив нові замки на вхідні двері вказаної квартири і не віддає ключів від неї власникам квартири, а саме ОСОБА_3 і ОСОБА_1, створюючи перешкоди у користуванні власністю.

З березня 2011 року, а саме з моменту отримання спадщини на спірну квартиру, позивач не має змоги користуватися належною йому квартирою, у звязку з чим, позивач змушений звернутись до суду.

В судове засідання позивач не зявився, проте надав до суду письмову заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав, просив задовольнити їх в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечив.

Відповідачі до суду не зявились, про час та місце судового розгляду були повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили, заперечень на позовну заяву не надали.

Відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений, в тому числі і визнання таким порядку ч.8 ст.76 ЦПК України, і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється.

У звязку з чим, на підставі ст.ст. 197, 224 ЦПК України, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності сторін, на підставі наявних у справі доказів, без проведення фіксації судового процесу.

Зясувавши фактичні обставини, що мають значення для справи, перевіривши їх доказами з огляду на їх достатність та взаємозвязок, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 10.03.2011 року, виданого державним нотаріусом третьої Запорізької державної нотаріальної контори ОСОБА_4, належить 1/6 частина квартири АДРЕСА_1.

Після отримання позивачем свідоцтва про право на спадщину за законом, між сторонами виник спір з приводу володіння та користування квартирою №264 у будинку №22 по бульвару Гвардійському в м. Запоріжжя.

В рамках зазначеного спору ОСОБА_3 зверталась до суду з вимогою припинити право власності на 1/6 частину квартири, що належить ОСОБА_1, як на незначну частку, яка не може бути виділена в натурі, а ОСОБА_1 з позовом про вселення в спірну квартиру.

Рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 09.10.2013 року (справа №22-ц/778/3412/2013р.) було скасовано рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 22.05.2013 року та ухвалено нове рішення, яким вирішено усунути перешкоди ОСОБА_1 у користуванні квартирою №264 в будинку №22 по бульвару Гвардійському в м. Запоріжжя, вселити ОСОБА_1 у квартиру АДРЕСА_3 та зобовязати ОСОБА_3 надати ОСОБА_1 комплект ключів від квартири АДРЕСА_4.

24.01.2014 року державним виконавцем Орджонікідзевського ВДВС ЗМУЮ ОСОБА_5 було відкрито виконавче провадження ВП №41613883 з виконання виконавчого листа №0818/10122/2012, виданого 05.11.2013 року Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя на підставі рішення Апеляційного суду Запорізької області від 09.10.2013 року.

06.02.2014 року у присутності державного виконавця Приставки Р.О. та свідків, відповідач ОСОБА_3 віддала ОСОБА_1 ключі від спірної квартири, про що було складено відповідний акт та винесено постанову про закінчення виконавчого провадження.

Проте, у спірній квартирі АДРЕСА_4 були змінені замки вхідної двері, про що позивачу стало відомо, коли 20.03.2014 року, він привіз до вказаної квартири особисті речі для вселення, ключі, які у присутності державного виконавця Приставки Р.О. йому надала ОСОБА_3, не підійшли до замка, чим повторно позивачу було спричинено перешкоди у користуванні квартирою.

21.03.2014 року ОСОБА_1 звернувся до Орджонікідзевського ВДВС ЗМУЮ з заявою про відновлення виконавчого провадження, мотивуючи заяву тим, що існують подальші перешкоди у користуванні спірної квартири.

21.05.2014 року державним виконавцем Орджонікідзевського ВДВС ЗМУЮ ОСОБА_5 було відновлено виконавче провадження ВП №41613883.

13.06.2014 року постановою державного виконавця Орджонікідзевського ВДВС ЗМУЮ ОСОБА_5 на ОСОБА_3 було накладено штраф у розмірі 340 грн. у звязку із подальшим перешкоджанням стягувачу ОСОБА_1 у проживанні (перебуванні) в квартирі за адресою: м. Запоріжжя, бул. ГвардійськийАДРЕСА_5.

Постановою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 18.12.2014 року адміністративний позов ОСОБА_3 до Орджонікідзевського ВДВС ЗМУЮ задоволено та визнано протиправною та скасовано постанову державного виконавця Орджонікідзевського ВДВС ЗМУЮ ОСОБА_5 від 13.06.2014 року про накладення штрафу на ОСОБА_3 у розмірі 340 грн.

Судом встановлено, що після виконання рішення Апеляційного суду Запорізької області від 09.10.2013 року про вселення та закриття Орджонікідзевським ВДВС ЗМУЮ виконавчого провадження, відповідачами ОСОБА_3 та її сином ОСОБА_2 були установлені нові замки вхідної двері квартири АДРЕСА_4, чим знову були створені позивачу ОСОБА_1 перешкоди у користуванні квартирою.

Відповідно до ст.316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно до ст.317 ЦК України, власникові належать право володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обовязків власник зобовязаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Згідно ст.325 ЦК України, субєктами права власності є фізичні та юридичні особи.

Відповідно до ст.41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Статтею 356 ЦК України передбачено, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Відповідно до ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно до ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, власник має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, має право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Обмеження власника у цих правах допускається лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

У відповідності до ст.386 ЦК України, держава забезпечує рівний захист прав усіх субєктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Відповідно до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод в користуванні їм права користування та розпорядження своїм майном.

З огляду на викладене, суд вважає позовні вимоги ОСОБА_1 такими, що підлягають задоволенню.

Позивачем при зверненні до суду були понесені судові витрати, а саме сплачений до спеціального фонду Державного бюджету України судовий збір в розмірі 243,60 грн.

Відповідно до ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Керуючись ст.ст. 10,11,60,88,208,209,212-215, 224-226 ЦПК України,

вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні власністю та вселенні задовольнити.

Усунути ОСОБА_1 перешкоди у користуванні квартирою №264 в будинку №22 по бульвару Гвардійському у м. Запоріжжя, вселити ОСОБА_1 у квартиру АДРЕСА_2, зобовязати ОСОБА_2, ОСОБА_3 надати ОСОБА_1 комплект ключів від квартири АДРЕСА_2.

Стягнути з ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 243,60 грн.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії. У разі неподання заяви про перегляд рішення набирає законної сили в загальному порядку.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подання скарги до Апеляційного суду Запорізької області через Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя протягом десяти днів з дня його проголошення. У разі якщо рішення було ухвалено без участі особи, яка його оскаржує, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: О.Ю.Бойко