Номер провадження: 22-ц/785/7371/15
Головуючий у першій інстанції Шенцева О. П.
Доповідач Сегеда С. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.09.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Виноградової Л.Є.,

Кононенко Н.А.,

за участю секретаря Феленко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 22 червня 2015 року у цивільній справі за заявою ОСОБА_3 про встановлення факту, що має юридичне значення, заінтересована особа: Міністерство освіти і науки України,

встановила:

Заявник ОСОБА_3 звернувся до суду із заявою, в якій просив встановити факт прирівняння вищої освіти за освітньо-кваліфікаційним рівнем спеціаліста правознавства (повна вища освіта), диплом серії НОМЕР_1 від 07.03.2003 року, до вищої освіти освітнього ступеня магістра з 01.07.2014 року.

Свої вимоги мотивував тим, що у 2003 році ОСОБА_3 закінчив Одеську національну юридичну академію і отримав повну вищу освіту за спеціальністю «Правознавство» та здобув кваліфікацію юриста.

ОСОБА_3 звернувся із відповідною заявою до Міністерства освіти і науки України (далі - МОН України) про надання відповідних роз'яснень стосовно того, чи прирівнюється до вищої освіти освітнього рівня магістра його вища освіта за освітньо-кваліфікаційним рівнем спеціаліста, що підтверджується дипломом, серії НОМЕР_1 від 07.03.2003 року

Листом МОН України від 02.12.2014 № 1/11-18954 на звернення ОСОБА_3 було надано відповідь, в якій зазначено, що відповідно до підпункту 2 пункту 1 розділу XV Закону України «Про вишу освіту» вища освіта за освітньо-кваліфікаційним рівнем спеціаліста (повна вища освіта) прирівнюється до вищої освіти освітнього ступеня магістра (а.с.19).

Посилаючись на зазначені обставини, та маючи на меті підтвердити в судовому порядку вищезазначений факт, ОСОБА_3 просив його вимоги задовольнити.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 22 червня 2015 року у задоволенні заяви ОСОБА_3 було відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 ставить питання про скасування зазначеного судового рішення, із ухваленням нового - про задоволення його вимог у повному обсязі, посилаючись на те, що рішення суду було ухвалено із порушенням норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, заперечень проти неї, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови в задоволенні апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, у 2003 році ОСОБА_3 закінчив Одеську національну юридичну академію і отримав повну вищу освіту за спеціальністю «Правознавство» та здобув кваліфікацію юриста.

У відповідності до ст. 7 Закону України «Про вищу освіту», в редакції 2014 року, документ про вишу освіту (науковий ступінь) видається особі, яка успішно виконала відповідну освітню (наукову) програму та пройшла атестацію.

Вказаним Законом встановлені такі види документів про вищу освіту (наукові ступені) за відповідними ступенями: диплом молодшого бакалавра; диплом бакалавра; диплом магістра; диплом доктора філософії; диплом доктора наук.

Частиною 2 ст. 1 Закону України «Про вищу освіту» передбачено, що здобуття вищої освіти на кожному рівні вищої освіти передбачає успішне виконання особою відповідної освітньої (освітньо-професійної чи освітньо-наукової) або наукової програми, що є підставою для присудження відповідного ступеня вищої освіти.

Відповідно, виділяються такі ступені вищої освіти: 1)молодший бакалавр; 2)бакалавр; 3)магістр; 4)доктор філософії; 5 доктор наук.

У відповідності до постанови Кабінету Міністрів України від 12 листопада 1997 р. № 1260 «Про документи про вищу освіту та вчені звання», документи про вищу освіту та вчені звання, видані раніше уповноваженими закладами освіти та органами виконавчої влади, є дійсними й обміну не підлягають.

Дублікати Документів видаються в разі їх утрати, а також пошкодження, які призвели до порушення їх цілісності чи до знищення всіх або більшості реквізитів, відсутність яких унеможливлює встановлення власника Документа. У разі, якщо первинний Документ містив помилку в прізвищі, імені, по батькові власника, дублікат Картки виконується з урахуванням необхідних змін.

Відповідно до зразків документів про освіту, затверджених вищевказаною Постановою КМУ від 12.11.1997 № 1260, здійснення будь-яких уточнюючих записів не передбачено.

У відповідності до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 р. № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

Перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню в судовому порядку, наводиться у статті 256 ЦПК України і не є вичерпним. У судовому порядку можуть бути встановлені й інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не передбачено іншого порядку їх встановлення, зокрема встановлення факту батьківства, володіння будинком на праві власності тощо.

Важливе значення має вимога про обов'язкове зазначення у заяві мети встановлення юридичного факту, оскільки мета дає можливість зробити висновок, чи дійсно цей факт є юридичним і чи тягне він правові наслідки. У заяві необхідно також вказати причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт, та навести докази його існування. З урахуванням зазначеної в заяві мети, суд визначає коло осіб, які можуть бути залучені до участі у справі.

Якщо у заяві не зазначено, який конкретно факт просить встановити заявник, з яких причин неможливо одержати або відновити документ, що посвідчує цей факт, якими доказами він підтверджується, або до заяви не приєднано довідки про неможливість одержання чи відновлення необхідних документів, суддя відповідно до статті 121 ЦПК постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави для залишення заяви без руху і надає заявникові строк для усунення недоліків.

Як вбачається із заяви ОСОБА_3 він бажає встановити факт прирівняння вищої освіти за освітньо-кваліфікаційним рівнем спеціаліста з правознавства (повна вища освіта) до вищої освіти освітнього ступеня магістра.

Однак, як було зазначено вище, Листом МОН України від 02.12.2014 № 1/11-18954 ОСОБА_3 було вказано, що відповідно до підпункту два пункту 1 розділу XV Закону України «Про вишу освіту» вища освіта за освітньо-кваліфікаційним рівнем спеціаліста (повна вища освіта) прирівнюється до вищої освіти освітнього ступеня магістра (а.с.19).

Тобто, таким чином МОН України підтвердило ті обставини, що диплом спеціаліста НОМЕР_1, виданий ОСОБА_3 про закінчення у 2003 році Одеської національної юридичної академії про отримання повної вищої освіти за спеціальністю «Правознавство» прирівнюється до диплома вищої освіти освітнього ступеня магістра.

З огляду на викладене, підстав для додаткового визнання факту прирівняння вищої освіти за освітньо-кваліфікаційним рівнем спеціаліста з правознавства (повна вища освіта), яку ОСОБА_3 отримав 07.03.2007 року, до вищої освіти освітнього ступеня магістра, матеріали справи не містять.

Що стосується доводів апелянта ОСОБА_3 з приводу того, що в порушення положень ст. 55, ст. 124 Конституції України та ст. 3 ЦПК України, згідно яких кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних оспорюваних прав, свобод чи інтересів, суд позбавив заявника права на судовий захист, без з'ясування обставин справи та закону, який застосовується до виниклих правовідносин, то колегія з ними не погоджується, з огляду на наступні обставини.

Так, ухвалюючи оскаржуване судове рішення, суд не позбавляв заявника ОСОБА_3 права на судовий захист, а розглянув справу у відповідності до вимог чинного матеріального і процесуального законодавства України, та відмовив в задоволенні заяви про встановлення факту, оскільки зазначений факт є встановлений, ніким не оспорюється і додаткового рішення про визнання цього факту діючим законодавством України не вимагається.

Також є безпідставними доводи апелянта ОСОБА_3 з приводу того, що оскаржуване рішення, постановлене у справі про встановлення факту, що має юридичне значення, не відповідає вимогам статей 203, 275 ЦПК України (в редакції, що діяла на той час), з посиланням на те, що суду слід було враховувати положення спеціального законодавства України «Про вищу освіту», яке визначає, зокрема, правовий статус особи-заявника, особливості правовідносин у відповідній сфері.

Такого висновку колегія суддів дійшла, виходячи з того, що суд обґрунтовано зазначив в судовому рішенні, що МОН України дало заявнику чітку, повну та вичерпну відповідь згідно законодавства України про те, що вища освіта за освітньо-кваліфікаційним рівнем спеціаліста прирівнюється до вищої освіти освітнього ступеня магістра. При цьому судом зазначено, що положення Закону України мають виконуватись всіма суб'єктами України та не потребують окремих довідок.

Стосовно посилання апелянта на те, що суд не зазначив коло осіб, які мають виконувати Закон України «Про вищу освіту», то колегія суддів зазначає, що у відповідності до ч. 2 ст. 19 Конституції України, згідно яких органи державної влади, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України, та обставина, що вища освіта за освітньо-кваліфікаційним рівнем спеціаліста, яка отримана заявником ОСОБА_3 07.03.2003 року, прирівнюється до вищої освіти освітнього ступеня магістра за Законом України «Про вищу освіту» № 1556-VІІ від 01.07.2014 року, має визнаватись і виконуватись всіма органами державної влади і їх посадовими особами на всій території України.

Посилання апелянта ОСОБА_3 на те, що суд першої інстанції безпідставно посилався в рішенні на його звернення до МОН України про надання відповідних роз'яснень стосовно диплома про закінчення Військової академії імені Фрунзе (м. Москва) від 22.06.1993 серії НОМЕР_2, так як зазначене звернення не має ніякого відношення до даної справи, є частково слушними, оскільки заявник ОСОБА_3 дійсно не ставив питання перед судом по даній справі про встановлення факту прирівняння вищевказаного диплому до диплому освіти освітнього ступеня магістра.

Разом з тим, зазначені обставини є формальними і такими, що не тягнуть за собою скасування законного і справедливого рішення суду, як то передбачено ч. 2 ст. 308 ЦПК України.

Крім того, колегія суддів з цього приводу зазначає, що матеріали справи містять копію вказаної заяви ОСОБА_3 до МОН України, що свідчить про те, що вказані обставини мали місце (а.с.18).

Згідно ч.ч. 1,2,3 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги не надав суду достатніх, належних і допустимих доказів існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх позовних вимог та доводів апеляційної скарги.

У відповідності до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим апеляційну скаргу слід відхилити, оскаржуване рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст. 307, ст.ст. 308, 313 - 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 22 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді апеляційного суду Одеської області: С.М. Сегеда

Л.Є. Виноградова

Н.А. Кононенко