РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/9101/15-ц

пр. № 2/759/4321/15

24 вересня 2015 року Святошинський районний суд м.Києва у складі:

головуючого-судді - Борденюка В.В.

при секретарі - Трегубенку М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до Відділу державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції у м. Києві, Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві, Святошинського РУ ГУ МВС України в м. Києві, третя особа: Головне управління Державного казначейства України в м. Києві, про відшкодування шкоди

В С Т А Н О В И В :

У червні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідачів, у якому. з урахуванням уточнених позовних вимог, просив відшкодувати моральну шкоду, завдану Відділом державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції у м. Києві, посилаючись на те що внаслідок виконанням останнім примусових дій позивачу була завдана моральна шкода у розмірі 4 475 482,30 гривень; крім того, ОСОБА_1 просив стягнути із Святошинського РУ ГУ МВС України у м. Києві 600 000,00 грн. моральної шкоди.

Позивач у судовому засіданні позовну заяву підтримав в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві.

Представник Відділу державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції у м. Києві проти задоволення позову заперечував, посилаючись на його безпідставність та необґрунтованість.

Представник Святошинського РУ ГУ МВС України у м. Києві проти задоволення позову заперечував, посилаючись на його безпідставність та необґрунтованість.

Представник Головного управління Державного казначейства України в м. Києві у судове засідання не з'явився, направивши заперечення проти позову.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що вимоги даного позову не підлягають задоволенню, виходячи із наступного.

Відповідно до ст.11 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець зобов'язаний вжити передбачених цим законом заходів примусового виконання рішень, неупередженого, своєчасного і в повному обсязі вчинення виконавчих дій.

Захист прав стягувача, боржника та інших осіб у виконавчому провадженні закріплено в Главі №9 вказаного вище Закону та полягає у оскарженні рішень, дій або бездіяльності державного виконавця до вищестоящого органу або до суду.

В даному випадку ОСОБА_1 не скористався своїм правом на подання скарги в порядку Розділу VІІ ЦПК України і Глави №9 Закону України «Про виконавче провадження».

Згідно ст.11 Закону України «Про державну виконавчу службу», державні виконавці несуть дисциплінарну відповідальність в порядку, встановленому законом. У разі вчинення державним виконавцем під час виконання службових обов'язків діяння, що має ознаки злочину чи адміністративного правопорушення, він підлягає кримінальній чи адміністративній відповідальності у порядку, встановленому законом.

Шкода, заподіяна державним виконавцем фізичним чи юридичним особам під час виконання рішення, підлягає відшкодуванню у порядку, передбаченому законом, за рахунок держави.

В пункті 21 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб держаної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження» від 26.12.2003р. з наступними змінами і доповненнями, вказано про те, що при розгляді позовів фізичних і юридичних осіб про відшкодування шкоди (збитків), заподіяної діями (бездіяльністю) держаного виконавця, суди повинні виходити з положень ст.11 Закону України №202/98-ВР, ст.86 Закону України №606-ХІV і враховувати, що в таких справах відповідачами можуть бути відповідні відділи державної виконавчої служби, в яких працюють державні виконавці, та відповідні територіальні органи Державного казначейства України.

Разом із тим позивачем не було надано жодних судових рішень, якими було б встановлено незаконність дій, чи бездіяльності державної виконавчої служби, чи органу досудового слідства, у визначеному нормами Закону України «Про виконавче провадження», Цивільного процесуального кодексу України і Кримінального процесуального кодексу України.

Верховний Суд України в пункті 5 постанови Пленуму №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995р. з наступними змінами і доповненнями, роз'яснив про те, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

У відповідності до частини 4 ст. 60 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивач не надав суду належних і допустимих доказів в обґрунтування заявлених ним позовних вимог, а саме: в чому полягає спричинена йому моральна шкода, якими саме діями чи бездіяльністю відповідача вона спричинена і чим підтверджується протиправність цих дій або бездіяльності відповідача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням винної особи, в чому полягає вина відповідача в спричиненні йому даного виду шкоди, чим підтверджується факт заподіяння йому моральних чи фізичних страждань або інших втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, чим він обґрунтовує заявлений розмір моральної шкоди та з чого він при цьому виходив.

Позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовує доводами, не підтвердженими належними і допустимими доказами.

Наведене свідчить про безпідставність і недоведеність заявлених ОСОБА_1 позовних вимог, що зумовлює відсутність підстав для їх задоволення.

Керуючись ст.11 Закону України «Про виконавче провадження», ст.11 Закону України «Про державну виконавчу службу», ст.ст. 10, 11, 57-60, 212-215, 223 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

позовну заяву ОСОБА_1 до Відділу державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції у м. Києві, Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві, Святошинського РУ ГУ МВС України в м. Києві, третя особа: Головне управління Державного казначейства України в м. Києві, про відшкодування шкоди - залишити без задоволення.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду м.Києва протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: