АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/6692/15 Справа № 0427/9844/2012 Головуючий у 1 й інстанції - Городецький Д. І. Доповідач - Каратаєва Л.О.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - Каратаєвої Л.О.

суддів: - Кочкової Н.О., Григорченка Е.І.

за участю секретаря - Левцунова І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05 вересня 2014 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

в с т а н о в и л а:

Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05 вересня 2014 року позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задоволені частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № DNN0G100000062 від 08 червня 2007 року в сумі 46 499,67 доларів США, що за курсом НБУ від 29 листопада 2012 року (7, 97 грн. за 1 долар США) становить 370 602,37 грн. та складається іззаборгованості за кредитом - 30 842,07 доларів США; заборгованості по процентам за користування кредитом - 8 773,98 доларів США; заборгованості по комісії за користування кредитом - 1 666,03 долари США; пеня за несвоєчасність виконання зобов'язання за договором - 4 922,50 доларів США; штраф (фіксована частина) - 31,36 доларів США; штраф (процентна складова) - 2 363,73 долара США; а також, судові витрати в сумі 3 219 грн., а всього - 373 821, 37 грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» - відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 08 червня 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» і відповідачем ОСОБА_4 був укладений кредитний договір №DNN0G100000062, відповідно до якого банк надав ОСОБА_4 кредит в сумі 32 000 доларів США, а останній зобов'язався його повернути, сплатити відсотки за користування кредитними коштами в розмірі 1% на місяць, інші встановлені договором платежі в строк до 04 червня 2027 року.

Також, 08 червня 2007 року між сторонами був укладений договір іпотеки, за яким ОСОБА_4, в забезпечення виконання ним умов кредитного договору № DNN0G100000062 від 08 червня 2007 року, передав в іпотеку банку двокімнатну квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1.

08 червня 2007 року між банком та ОСОБА_4 був укладений договір про задоволення вимог іпотекодержателя, відповідно до якого, в разі порушення ОСОБА_4 умов кредитного договору, банку надане право звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1.

У відповідності до умов договору, погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця, в період сплати - погашення заборгованості за кредитом, яка складається з заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, інші витрати згідно договору.

У випадку порушення зобов'язань за кредитним договором, відповідач сплачує банку відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі в місяць, нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом.

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його не виконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання.

У відповідності до ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу.

Відповідно до ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Через непогашення кредиту, утворилась заборгованість тому 30 листопада 2010 року банк здійснив продаж предмету іпотеки на погашення заборгованості за кредитним договором, сума продажу квартири зарахована на погашення заборгованості ОСОБА_4 за кредитним договором.

Сторони вказані обставини не заперечували.

В суді першої інстанції відповідач в письмових поясненнях від 20.02.2014 року просив застосувати наслідки спливу строків позовної давності (т.1 а.с.45-49).

Як вбачається з наданого банком розрахунку про заборгованість відповідача ОСОБА_4 станом на 29.11.2012 року, останній платіж з погашення заборгованості за кредитним договором відповідачем здійснено 21.12.2010 року (т.2 а.с.2-5).

З цього часу у позивача виникло право вимоги від відповідача сплати штрафу за порушення ним строків платежів більш ніж на 30 днів.

З позовом до відповідача про стягнення штрафу банк звернувся до суду 07 грудня 2012 року (т.1 а.с.2-3).

Відповідно до ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

У відповідності до ст.. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно до вимог ст. 257 ЦК, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

В той же час, у відповідності до ст. 258 ЦК України, для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені);

На підставі п.3, п.4 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Тому рішення суду першої інстанції в частині стягнення з відповідача на користь банку штрафу підлягає скасуванню у зв'язку з неправильним застосуванням норм матеріального права з ухваленням нового рішення про відмову у позові банку в цій частині за спливом строку позовної давності.

В зв'язку з наведеним, сума пені повинна бути стягнута за період за один рік до подання позову в сумі 4 922,50 доларів США, а тому, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Задовольняючи позовні вимоги банку про стягнення фіксованої частини штрафу в розмірі 31,36 доларів США та процентної складової штрафу в розмірі 2.363,73 долара США, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що згідно п.5.4. кредитного договору передбачено інший розмір штрафу, а саме: 250,00 грн. + 5 % від суми позову (т.1 а.с.9).

Зазначений штраф згідно п.5.4. кредитного договору передбачений при порушенні позичальником строків платежів більш ніж на 30 днів.

Тому рішення суду першої інстанції в частині стягнення з відповідача на користь банку комісії за користування кредитом в розмірі 1.666,03 доларів США підлягає скасуванню у зв'язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи та неправильним застосуванням норм матеріального права з ухваленням нового рішення про відмову у позові банку в цій частині за недоведеністю позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги щодо погашення кредиту за рахунок продажу іпотечного майна та незгода апелянта з розрахунком заборгованості не можуть бути прийняті до уваги, оскільки кошти від продажу враховані банком при наданні розрахунку заборгованості позичальника за кредитним договором із зазначенням порядку погашення, відповідно до якого погашення здійснюється наступним чином, спочатку заборгованості по комісії, потім пеня, відсотки та в останню чергу тіло кредиту. Банком наданий відповідний розрахунок, який апелянтом не спростовано. Він є належним та допустимим доказом, який був досліджений в судовому засіданні в суд і апеляційної інстанції. Незгода апелянта є невмотивованою та зводиться до нерозуміння розрахунку. Судом роз'яснено право апелянта щодо заявлення клопотання про призначення експертизи, однак останній від її проведення відмовився.

Доводи апеляційної скарги про звернення банку з позовною заявою до суду через два роки після продажу предмету іпотеки не є підставою для скасування судового рішення, оскільки банк звернувся до суду з позовом до відповідача в межах строку позовної давності.

Не можуть бути враховані доводи апеляційної скарги щодо застосування до спірних правовідносин положень Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», оскільки наявний в суді спір не стосується звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

В обґрунтування своїх вимог банком надані розрахунки заборгованості позичальника за кредитним договором та роздруківка з рахунку відповідача (т.1 а.с.4-5, т.2 а.с.2-5,6-303).

Надані банком докази щодо розміру заборгованості відповідачем не спростовані.

З огляду на це колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги про необґрунтованість рішення суду першої інстанції в зазначеній частині є безпідставними.

Тому в іншій частині, що оскаржується, підстави для скасування або зміни рішення суду першої інстанції відсутні.

У зв'язку з викладеним і керуючись ст.ст.307, 308, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - задовольнити частково.

Рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05 вересня 2014 року в частині стягнення з ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" комісії за користування кредитом в розмірі 1666,03 доларів США та фіксованої частини штрафу в розмірі 31,36 доларів США і процентної складової штрафу в розмірі 2363,73 доларів США - скасувати та в задоволенні позовних вимог в цій частині - відмовити.

В решті рішення - залишити без змін

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Судді