У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 жовтня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Червинської М.Є.,
суддів: Леванчука А.О., Мазур Л.М., Нагорняка В.А., Писаної Т.О.,
розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, Будянської селищної ради Харківського району Харківської області про усунення від права на спадкування, визнання права на спадкування за законом, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Харківського районного суду Харківської області від 3 квітня 2015 року та рішення апеляційного суду Харківської області від 11 червня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2014 року ОСОБА_6 звернулася до суду із позовом, в якому просила усунути ОСОБА_7 від права на спадкування за заповітом після померлої ОСОБА_8, визнати її спадкоємцем першої черги за законом та вважати процесуальний строк на звернення до суду не пропущеним, а позовну заяву - поданою вчасно.

Позивач ОСОБА_6 посилалася на те, що вона та ОСОБА_7 є рідними сестрами, їх мати ОСОБА_8 померла ІНФОРМАЦІЯ_1. Після смерті матері залишилася спадщина, яка складається із трикімнатної квартири АДРЕСА_1.

За життя мати склала заповіт, за яким все своє майно заповіла на користь ОСОБА_7 Про наявність цього заповіту вона дізналася при зверненні до нотаріального контори у зв'язку із подачею у встановлений законом строк заяви про прийняття спадщини.

Позивач ОСОБА_6 вважала, що відповідач не має право на спадкування, оскільки вона позбавила матір можливості отримувати постійну медичну допомогу цілодобово у лікувальному закладі, чим фактично створила умови для позбавлення життя спадкодавця. Крім того, зазначала, що всі дії відповідача були направлені на отримання спадку та усунення від права на спадкування інших спадкоємців та виникнення у неї виключного права на спадщину.

Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 3 квітня 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_6 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 11 червня 2015 року рішення районного суду змінено, виключено із його мотивувальної частини посилання суду на незастосування до позовних вимог ОСОБА_6 наслідків пропущення нею строку позовної давності, на відсутність заяви відповідачів про застосування позовної давності. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 просить скасувати ухвалені у справі судові рішення, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, із передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та вивчивши обставини справи, вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Ухвалені у справі судові рішення не відповідають цим вимогам у повній мірі.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що спадкодавцю ОСОБА_8 на праві власності на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого відділом приватизації Харківського міжміського бюро технічної інвентаризації 31 грудня 1998 року, належала квартира АДРЕСА_1.

Відповідно до повідомлення Харківського обласного центру паліативної медицини «Хоспіс» від 18 квітня 2005 року, ОСОБА_8, 1932 року народження, знаходилася на стаціонарному лікуванні у цьому закладі з 6 червня 2004 року по 16 вересня 2004 року з діагнозом «Метастатичне ураження шийного відділу хребта, костей черепу, легенів IV клінічної групи». Оформлення документів на госпіталізацію, питання щодо стану здоров'я хворої та лікування вирішувала ОСОБА_6 За час знаходження на стаціонарному лікуванні хвору відвідували ОСОБА_6 та ОСОБА_7 Хвора була виписана за заявою ОСОБА_7

Згідно із повідомленням КЗОЗ «Мереф'янська центральна районна лікарня» від 6 березня 2014 року № 14-02/216, ОСОБА_8 знаходилася на стаціонарному лікування у терапевтичному відділенні Будянської дільничної лікарні у 1996 році з діагнозом ішемічна хвороба серця, атеросклеротичний кардіосклероз. Надалі на стаціонарному лікування не знаходилася, а лікувалася амбулаторно у терапевта.

Відповідно до повідомлення КЗОЗ «Центр первинної медико-санітарної допомоги м. Мерефа Харківського району» від 29 січня 2014 року № 20, історія хвороби ОСОБА_8 у вказаному закладі відсутня.

Згідно із повідомленням Першої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області від 24 березня 2005 року, заява ОСОБА_6 про прийняття спадщини після смерті матері зареєстрована 2 лютого 2005 року, одночасно повідомлено, що згідно ухвали Харківського районного суду від 24 березня 2005 року на Ѕ частину спадкової квартири накладена заборона.

Відповідно до повідомлення цієї ж нотаріальної контори від 17 грудня 2013 року № 02-14/3948, після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_8 на протязі шестимісячного строку з дня смерті із заявою про прийняття спадщини у порядку спадкування за законом звернулася дочка спадкодавця ОСОБА_6 Також із заявою про прийняття спадщини у порядку спадкування за заповітом, посвідченим 26 березня 1999 року виконкомом Будянської селищної ради, на протязі шестимісячного строку з дня смерті ОСОБА_8 звернулася її дочка ОСОБА_7 Свідоцтво про право на спадщину не видавалося.

Частиною 1 статті ст. 1224 ЦК України <nau://ukr/435-15|st1224>, на яку посилався позивач в обґрунтування своїх позовних вимог, передбачено, що не мають права на спадкування особи, які умисно позбавили життя спадкодавця чи будь-кого з можливих спадкоємців або вчинили замах на їхнє життя. Положення абзацу першого цієї частини не застосовується до особи, яка вчинила такий замах, якщо спадкодавець, знаючи про це, все ж призначив її своїм спадкоємцем за заповітом.

Встановивши вищезазначені обставини у справі, а саме те, що спадкодавець ОСОБА_8 померла внаслідок тяжкої хвороби, суд першої інстанції, з висновком якого у цій частині погодився і апеляційний суд, вважав, що наявні підстави для відмови в задоволенні позову ОСОБА_6 з огляду на те, що доказів того, що умисними діями ОСОБА_7 позбавила життя спадкодавця ОСОБА_8, суду надано не було.

Разом із цим є правильним посилання суду апеляційної інстанції на п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» щодо незастосування місцевим судом наслідків пропущення позивачем строку позовної давності.

З урахуванням викладеного слід визнати, що рішення судів в частині вирішення позовних вимог, пред'явлених за ч. 1 ст. 1224 ЦК України <nau://ukr/435-15|st1224>, відповідають вимогам матеріального та процесуального права.

У той же час оскаржувані судові рішення підлягають скасуванню, оскільки розглядаючи даний спір, суди у порушення ст. ст. 213, 214, 303, 316 ЦПК України, не звернули увагу на те, що у поданій до суду позовній заяві та в судових засіданнях ОСОБА_6 ставила питання про усунення відповідача від права на спадкування і з підстав, передбачених ч. 2 ст. 1224 ЦК України, однак дані вимоги судами розглянуті по суті не були.

Так, ч. 2 ст. 1224 ЦК України передбачено, що не мають права на спадкування особи, які умисно перешкоджали спадкодавцеві скласти заповіт, внести до нього зміни або скасувати заповіт і цим сприяли виникненню права на спадкування у них самих чи в інших осіб або сприяли збільшенню їхньої частки у спадщині.

Отже, ухвалюючи оскаржувані судові рішення, суди залишили поза увагою вищенаведене, а тому оскільки неповнота з'ясування обставин у справі та порушення зазначених норм процесуального права унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення спору, і ці порушення були допущені як місцевим, так і апеляційним судами, то рішення цих судів підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 344, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити.

Рішення Харківського районного суду Харківської області від 3 квітня 2015 року та рішення апеляційного суду Харківської області від 11 червня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

М.Є. Червинська А.О. Леванчук Л.М. Мазур В.А. Нагорняк Т.О. Писана Головуючий Судді: