Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
судова палата з розгляду цивільних справ
Суддя 1-ї інстанції Дубина Л.А. Суддя доповідач Бондар М.С
03 листопада 2015 року Справа № 22ц/778/5289/15
У Х В А Л А

Іменем України

Коллегія судової палаті з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючий - суддя: Бондар М.С., судді: Подліянова Г.С., Дашковська А.В.

секретар - Мельник З.П.

при участі: прокурора - адвокат -

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за

апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 05.08.2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи - орган опіки та піклування: Служба у справах дітей Запорізької міської ради по Хортицькому району та Служба у справах дітей Запорізької міської ради по Ленінському району про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та встановлення способу участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею, -

в с т а н о в и л а :

У грудні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, треті особи - орган опіки та піклування: Служба у справах дітей Запорізької міської ради по Хортицькому району та Служба у справах дітей Запорізької міської ради по Ленінському району про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та встановлення способу участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею, посилався на те, що з від шлюбу з відповідачем він має дитину сина - ОСОБА_3,ІНФОРМАЦІЯ_1, який на цей час мешкає разом з матір'ю. Після припинення шлюбу між ними не має згоди щодо місця проживання дитини та його участі у вихованні сина й окрім того, відповідач вчиняє перешкоди у спілкуванні з хлопчиком. Тому просив забезпечити йому право забирати сина до свого помешкання з 10.00 по 18.00 годину кожної неділі, мати особисті побачення з дитиною два рази на неділю у вівторок і четвер з 16.00 по 19.00 годину за місцем навчання, проживання, перебування сина, мати спільний відпочинок у першій половині літніх канікул, необмежене спілкування засобами зв'язку, а в день народження сина 5-ть годин, забирати хлопчика в день побачень (з дому (зі школи).

Рішенням Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 05.08.2015 року позовні вимоги задоволені частково. Суд визначив порядок спілкування позивача з сином, а саме - щосуботи або щонеділі з 10.00 до 18.00 години, щовівторка та щочетверга з 16.00 до 19.00 години за місцем проживання матері та дитини за адресою: АДРЕСА_1 або на прилеглій території будинку в присутності матері, враховуючи бажання дитини, режим її дня та стан здоров'я, а також з можливістю вільного пересування по місту та за його межами в присутності матері, зо умови, що батько своєчасно проінформує матір дитини про наміри проведення такого відпочинку. Окрім того, суд зазначив, що спільний літній відпочинок з батьком та зустрічі з дитиною в день її народження батьки мають узгоджувати самостійно.

У скарзі позивач просив скасувати зазначене рішення, у зв'язку з невідповідністю висновків суду обставинам справи та неправильного застосування норм матеріального права.

Заслухавши пояснення учасників процесу, вивчивши матеріали справи, колегія суддів судової палаті з розгляду цивільних справ апеляційного суду дійшла до висновку, що скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст.308 ЦПК суд апеляційної інстанції відхиляє скаргу, якщо встановлює, що суд першої інстанції постановив рішення з додержанням вимог матеріального й процесуального права.

Як убачається з матеріалів справи та встановлено районним судом, сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають сина - ОСОБА_3,ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.4).

Натепер дитина має вік 3 роки 10 місяців.

Із матеріалів справи також можна дізнатись, що хлопчик проживає разом з матір'ю АДРЕСА_1.

Згідно ст.141 СК України, ст.11 Закону України "Про охорону дитинства" мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Стаття 153 СК України передбачає, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Відповідно до ч.1,2 ст.155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Згідно із ч.1-3 ст.157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

За нормами ст.158 СК України за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов'язковим до виконання.

У ч.1 ст.159 СК України йдеться, що якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема, якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.

Окрім того, суд апеляційної інстанції зауважує на такому.

Дитиною визнається особа, що не досягла віку вісімнадцяти років (повноліття).

Дане визначення відповідає нормі ст.1 Конвенції ООН про права людини, відповідно до якої дитиною є кожна людська істота до досягнення 19-літнього віку, якщо за законом країни, в якій проживає дитина, вона не досягає повноліття раніше.

Згідно п.1 ст.2 Конвенції, повинні поважаться і забезпечуватися усі права дитини без якої-небудь дискримінації, незалежно від раси, кольору шкіри, статі, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного, етнічного чи соціального походження, майнового положення, стану здоров'я і народження дитини.

Дотримання і захист перерахованих особистих прав дитини гарантується державою, що виходить з інтересів і потреб кожної дитини.

На законодавчому рівні закріплено право дитини жити і виховуватися в родині (сім"ї).

Батьки мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Батьки користуються рівними правами і несуть рівні обов'язки щодо своїх дітей і в тих випадках, якщо вони розлучені чи проживають окремо від дітей.

Якщо батьки проживають окремо, від їхньої згоди залежить, з ким із них повинні проживати малолітні діти, тобто такі, що не досягли 14 років.

Проте, при виникненні розбіжності між батьками з питання виховання дітей спір може бути вирішений органами опіки і піклування, а також у відповідності зі ст.124 Конституції - судом з урахуванням інтересів дітей та їхнього бажання.

Сімейний Кодекс України регулює сімейні особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, між батьками та дітьми, усиновлювачами та усиновленими, між матір'ю та батьком дитини щодо її виховання, розвитку та утримання.

Сімейне право закріплює в обов'язковому порядку, що місце проживання дитини визначається тільки виходячи з її інтересів.

Суд наголошує, що всі міжнародно-правові акти щодо прав дитини будуються за принципом першочергового врахування інтересів дитини.

Так, згідно з ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, що ратифікована Україною 27 лютого 1991 року першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Чинне Сімейне право України затверджує в обов'язковому порядку, що місце проживання дитини визначається тільки виходячи з її інтересів.

Під інтересами дитини треба розуміти забезпечення умов, необхідних для її повноцінного фізичного, психічного і духовного розвитку, що є неодмінним атрибутом належного сімейного виховання.

Відповідно до ч.4,5 ст.19 СК України передбачено, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Разом з тим орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Висновок органу опіки та піклування був наданий до суду першої інстанції із якого слідує, що періоди та форми участі батька у вихованні дитини обговорювались на засіданні Комісії з питань захисту прав дитини за наявності пояснень обох батьків та свідків (а.с.74).

Дані висновки щодо способу та форми участі позивача у вихованні сина не спростовують думку районного суду щодо можливості побачення позивача з дитиною у порядку який запропонований Органом опіки та піклування.

Суд при встановленні (зміні) способу спілкування, має дотримуватись розумного балансу на участь обох батьків у вихованні дитини.

Ці обставини судом справедливо прийняті до уваги при вирішенні цього спору. Дійсність фактів встановлених судом не підлягає сумніву. При цьому суд правильно з'ясував обставини справи, провірив докази, які надані в підтвердження позову, правильно застосував норму матеріального права і ухвалив законне рішення.

Керуючись ст.307,308,313,314,315,317 ЦПК України, судова колегія, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 05.08.2015 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала судової колегії може бути оскаржена безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Судді: