У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 серпня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

Ситнік О.М., Горелкіної Н.А., Євтушенко О.І.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа - Одинадцята київська державна нотаріальна контора м. Києва, про встановлення факту, визнання права власності на Ѕ частини спільного майна подружжя, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 11 лютого 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 13 травня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2014 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом, у якому зазначала, що з 22 квітня 1994 року до 16 травня 2006 року вона та ОСОБА_7 перебували у шлюбі, у якому у 1994 році народився син ОСОБА_5 Після розірвання шлюбу сторони продовжували проживати однією сім'єю до 2009 року. За час шлюбу ними придбано квартиру АДРЕСА_1. Також за період з 2006 року по 2009 рік ОСОБА_7 придбав за їх спільні кошти: автомобіль марки «RENAULT MAGNUM», 2000 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1, та автомобіль марки «MITSUBISHI PAJERO SPORT 2.5 TD», 2007 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2.

22 березня 2014 року ОСОБА_7 помер. 18 квітня 2014 року позивачка звернулася до нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право власності на Ѕ частини у спільному майні подружжя, однак їй було відмовлено нотаріусом у вчиненні нотаріальної дії.

Просила суд встановити факт проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_4 та ОСОБА_7 у період з 2006 року по 2009 рік; визнати за нею право власності на Ѕ частини квартири АДРЕСА_1, загальною площею 32,6 кв. м; на Ѕ частини автомобіля марки «RENAULT MAGNUM», 2000 року випуску, шасі (кузов, рама)

№ VF611GTA0E0017822, тип - вантажний сідловий тягач, державний номерний знак НОМЕР_1; на Ѕ частину автомобіля марки «MITSUBISHI PAJERO SPORT 2.5 TD», 2007 року випуску, шасі (кузов, рама)

№ JMBONK9407J003401, тип - легковий універсал, державний номерний знак НОМЕР_2.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 11 лютого

2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва

від 13 травня 2015 року, позов задоволено частково. Встановлено факт проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_4 та ОСОБА_7 у період часу з 2006 року по 2008 рік. У порядку поділу майна подружжя визнано за ОСОБА_4 право власності на: Ѕ частини квартири АДРЕСА_1, загальною площею 32,6 кв. м; на Ѕ частини автомобіля марки «RENAULT MAGNUM», 2000 року випуску, шасі (кузов, рама) № VF611GTA0E0017822, тип - вантажний сідловий тягач, державний номерний знак НОМЕР_1; на Ѕ частини автомобіля марки «MITSUBISHI PAJERO SPORT 2.5 TD», 2007 року випуску, шасі (кузов, рама)

№ JMBONK9407J003401, тип - легковий універсал, державний номерний знак НОМЕР_2.

У касаційній скарзі ОСОБА_6, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалу суду апеляційної інстанції та ухвалити нове рішення, яким у позові відмовити.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга не може бути задоволена з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи у касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що з 22 квітня 1994 року до 16 травня 2006 року ОСОБА_4 та ОСОБА_7 перебували у шлюбі (а. с. 7, 9).

На підставі договору купівлі-продажу від 30 серпня 1994 року, зареєстрованого Товарною біржею «Українська біржа Десятина» 30 серпня 1994 року за реєстраційним № 1/4096-4192, зареєстрованого в Київському міському бюро технічної інвентаризації 31 серпня 1994 року, ОСОБА_7 придбав квартиру АДРЕСА_1 (а. с. 10).

Згідно зі свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 автомобіль марки «RENAULT MAGNUM», 2000 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1, зареєстрований за ОСОБА_7 25 вересня 2007 року (а. с. 11).

Згідно зі свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 автомобіль марки «MITSUBISHI PAJERO SPORT 2.5 TD», 2007 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2, зареєстрований за ОСОБА_7 07 грудня 2007 року (а. с. 12).

Згідно зі ст. 22 КпШС України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_94/ed_2010_07_01/pravo1/KD0004.html?pravo=1>, яка була чинною на час придбання подружжям спірної квартири, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 60 Сімейного кодексу України (далі - СК України) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно з ч. 1 ст. 70 СК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_312/ed_2014_10_14/pravo1/T022947.html?pravo=1> у разі поділу майна, що об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Оскільки квартира була придбана за час перебування сторін у шлюбі, суди дійшли правильного висновку, що вона є спільною сумісною власністю ОСОБА_4 та ОСОБА_7

Відповідно до ст. 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

У п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз'яснено, що при застосуванні ст. 74 СК України, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

Згідно зі ст. ст. 10 <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_1766/ed_2015_02_12/pravo1/T041618.html?pravo=1>, 60 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_1822/ed_2015_02_12/pravo1/T041618.html?pravo=1> розгляд і вирішення цивільних справ у судах проводиться на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суди обґрунтовано, на підставі належних та допустимих доказів, встановили, що у період з 2006 року по 2008 рік ОСОБА_4 та ОСОБА_7 проживали однією сім'єю без реєстрації шлюбу, що підтверджується, зокрема: фотокопіями паспорта, що підтверджують виїзд сторін разом із сином за кордон у 2007−2008 роках у Словаччину і Австрію; нотаріально посвідченою довіреністю від 27 вересня 2008 року, якою ОСОБА_7 уповноважив позивачку вести його справи як суб'єкта підприємницької діяльності; свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу марки «MITSUBISHI PAJERO SPORT» від 07 грудня 2007 року, у якому в особливих відмітках зазначено, що позивачка має право керування вказаним автомобілем; показаннями свідків (а. с. 12, 15−20).

Суди правильно визнали за позивачкою право власності на 1/2 частини спірних автомобілів. Із журналу судового засідання вбачається, що суд роз'яснював сторонам їх права щодо надання суду доказів на підтвердження своїх вимог і заперечень, належних доказів на спростування вимог позивачки відповідачі не надали.

Доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів, на правильність висновків судів вони не впливають та їх не спростовують.

Згідно ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судами першої та апеляційної інстанцій при розгляді справи дотримано вимоги закону, у зв'язку з чим колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити, а судові рішення залишити без змін.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 11 лютого 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 13 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:

Ситнік О.М., Горелкіна Н.А., Євтушенко О.І.