Єдиний унікальний номер 725/3959/15-ц
Номер провадження 2/725/854/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.10.2015 року м. Чернівці

Першотравневий районний суд м. Чернівці в складі:

головуючого судді Галичанського О.І.

при секретарі Симик І.М. ,

за участю представників сторін

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до Публічного Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» про визнання договору поруки припиненим ,-

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача звернулася до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 26.03.2008 року уклали кредитний договір CVHMGA на суму 35000,00 Доларів США на термін до 26.03.2023 p.

Відповідно договору, погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, відповідач повинен надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за Кредитом, яка складається із заборгованості за Кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно кредитного договору. У випадку порушення зобов'язань за кредитним договором, ОСОБА_2 сплачує банку відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі на місяць, нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом.

В порушення умов кредитного Договору , ОСОБА_2 свої зобов'язання не виконав, а саме не здійснював погашення заборгованості за кредитом у встановленому Договором порядку та строки, у зв'язку з чим , станом на 20.05.2015 року має заборгованість у розмірі 43740,76 Доларів США, яка складається з :

-35883,82 Доларів США - заборгованість за кредитом;

1802,21 Доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом;

57,00 Доларів США - заборгованість по комісії за користуванням кредитом;

- 3903,63 Доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за

договором;

а також штрафи відповідно до Договору:

11,76 Доларів США - штраф (фіксована частина).

2082,33 Доларів США - штраф (процентна складова).

В забезпечення виконання зобов'язання за Договором CVHMGA було укладено Договір поруки з поручителем ОСОБА_3, відповідно до п. 6 якого , поручитель зобов'язаний виконати зобов'язання, зазначені в письмовій вимозі кредитора протягом п'яти календарних днів з моменту її отримання. Вимога, що була пред'явлена до поручителя щодо виконання забезпеченого зобов'язання, залишена без задоволення.

Приймаючи до уваги, що відповідачі у кредитних правовідносинах діють як солідарні боржники; предметом спору є однорідні права та обов'язки, що випливають з кредитного договору та договору поруки, просить суд стягнути солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість у розмірі 43740,76 Доларів США, що за курсом 21,25 відповідно до службового розпорядження НБУ від 20.05.2015 року складає 929491,10 грн.

Від відповідачки за первісним позовом ОСОБА_3 надійшла зустрічна позовна заява до ПАТ КБ « Приватбанк» про визнання договору поруки припиненою з тих підстав, що пунктом 13 Договору поруки від 26.03.2008р. передбачено, що всі зміни й доповнення до даного договору вносяться тільки за згодою сторін, в письмовому вигляді, шляхом укладення відповідної додаткової угоди

ОСОБА_3 стало відомо, що між банком та ОСОБА_2 23.10.2012р. було укладено Додаткову угоду №1 до Кредитного договору №CVHMGA від 26.03.2008р. Даною Додатковою угодою було збільшено платіж за кредитом з 434,88 дол. США (п.8.1 Кредитного договору №CVHMGA від 26.03.2008р.) до 654,09 доларів США.

Вважає, що виходячи з викладеного, можна зробити висновок про те, що банк всупереч умовам п.13 Договору поруки від 26.03.2008р. та всупереч вимогам ст.559 ЦК України не повідомив про зміну умов до Кредитного договору, внаслідок чого відповідно збільшився обсяг відповідальності ОСОБА_3 як поручителя.

На підставі вищевикладеного, просить суд відмовити у задоволенні первісного позову у частині заявлених вимог щодо стягнення з неї заборгованості та визнати Договір поруки від 26.03.2008р., укладений між ОСОБА_3 та ПАТ КБ «Приватбанк» - припиненим.

У судовому засіданні представник позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним позовом позовні вимоги щодо стягнення заборгованості з відповідачів на користь банку підтримала в повному обсязі. Просила відмовити в задоволенні зустрічного позову з підстав , викладених у запереченні на нього. Стверджувала, що при укладенні Кредитного договору та відповідно договору Поруки, було дотримано всі передбачені законом істотні умови договору, які були обумовлені згодою сторін, як узгодженні сторонами так і прийняті ними як обов 'язкові умови договору. Договором поруки сторони обумовили, що він набирає чинності з моменту підписання сторонами та діє до повного виконання зобов'язань по Кредитному договору. Припинення правовідносин (зобов'язань) здійснюється в спосіб, визначений договором чи законом. Припинення поруки на підставі норм ст. 559 ЦК України не відповідає визначеним законом способам захисту судом цивільних прав. Зважаючи на вищевикладене, просила відмовити в задоволенні зустрічного позову у повному обсязі.

Відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_2 та його представник первісний позов не визнали з підстав , викладених у запереченні на нього , проти задоволення зустрічного позову не заперечували.

Представник відповідачки за первісним позовом та позивачки за зустрічним позов заперечував проти задоволення первісного позову в частині стягнення з ОСОБА_3 та підтримав доводи, викладені у зустрічній позовній заяві.

Згідно ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Дане правило також закріплене у ст. 60 цього ж Кодексу

Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 212 ЦПК суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Щодо вирішення позовних вимог по первісному позову , суд приходить до висновку про те, що ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 26.03.2008 року уклали кредитний договір CVHMGA на суму 35000,00 Доларів США на термін до 26.03.2023 p.

Відповідно договору, погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, відповідач повинен надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за Кредитом, яка складається із заборгованості за Кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно кредитного договору. У випадку порушення зобов'язань за кредитним договором, ОСОБА_2 сплачує банку відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі на місяць, нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом. /а.с. 11-16/.

Згідно розрахунку , наданого представником банку, ОСОБА_2 станом на 20.05.2015 року має заборгованість у розмірі 43740,76 Доларів США, яка складається з :

-35883,82 Доларів США - заборгованість за кредитом;

1802,21 Доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом;

57,00 Доларів США - заборгованість по комісії за користуванням кредитом;

- 3903,63 Доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за

договором;

а також штрафи відповідно до Договору:

11,76 Доларів США - штраф (фіксована частина).

2082,33 Доларів США - штраф (процентна складова). /а.с. 3-7/.

Згідно приписів ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтями 626 ч.1, 627, 628 ч.1 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості, а у договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України);

Відповідно до матеріалів справи банк та ОСОБА_2 погодили усі умови кредитного договору та у його рамках 20.04.2012 уклади Додаткову угоду №1, згідно якої пункт 8.1. Кредитного договору викладено в наступній редакції:

Банк зобов'язується надати "Позичальникові" кредитні кошти шляхом: видачі готівки через касу на строк з 26-03-2008 року до 26-03-2023 року включно, у вигляді строкового кредиту у розмірі 40625,00 доларів США на наступні цілі: у розмірі 35000,00 доларів США на споживчі цілі, а також у розмірі 14847,43 доларів США на сплату страхових платежів у випадках та в порядку, передбачених п.п. 2.1.3, 2.2.7 даного Договору, зі сплатою за користування Кредитом відсотків у розмірі 1,26 відсотків на місяць на суму залишку заборгованості за Кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 2,00% від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0,00% від суми виданого кредиту щомісяця в період сплати, винагороди за резервування ресурсів у розмірі 0,48 % річних від суми, зарезервованих ресурсів, винагороди за проведення додаткового моніторингу ,згідно п.7,2. даного Договору. Щомісяця в період сплати починаючи з 20.04.2012 року позичальник повинен надавати Банку кошт (щомісячний платіж) у сумі 653,09 доларів США для погашення заборгованості за Кредитним договором, що складається із заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороди, комісії.

Статтею 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Згідно вимог ст.1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти ( ст. 1054 ЦК України).

Судом встновлено і позивачем не заперечено факт, що ОСОБА_2 сплачував без порушень у відповідності до графіку борг по отриманому кредиту і сплатив 35 тисяч доларів США. Проте, з 2012 року у зв"язку із коливанням валют, ОСОБА_2 належним чином не сплачував кошти. Визнав суму боргу у розмірі 35 тисяч доларів США.

Також, на момент укладення вищевказаної додаткової угоди /а.с. 16/, вже був укладений та діяв Договір поруки , укладений 26.03.2008 року між банком та ОСОБА_3, згідно якого предметом цього договору є надання поруки поручителем перед кредитором за виконання ОСОБА_2 зобов'язань за кредитним договором №CVHMGA від 26-03-2008 року , а боржник повинен виконати зобов'язання з: повернення кредиту, наданого у вигляді непоновлюваної лінії, в сумі 35000,00 доларів США

у строк з 20-03-2008р. по 26-03-2023р. включно; сплати відсотків за користування кредитом у розмірі 1,00 відсотків за місяць у періоді сплати з "20" по "24" число кожного місяця; щомісячно у період сплати надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) у сумі 434, 88 доларів США для погашення заборгованості за Кредитним договором, яка включає заборгованість за кредитом, відсотками, винагородою, комісією і т.д.

Відповідно до п.15 Договору поруки - всі інші питання , неврегульовані цим договором , регулюються діючим законодавством.

Отже, при укладенні додаткової угоди, її умови не були погоджені із поручителем. Крім того, виходячи з викладеного, можна зробити висновок про те, що банк всупереч умовам п.13 Договору поруки від 26.03.2008р. та всупереч вимогам ст.559 ЦК України не повідомив ОСОБА_3 про зміну умов до Кредитного договору, внаслідок чого відповідно збільшився обсяг її відповідальності як поручителя.

Положеннями статтей 202 ч.1, 203 ч.ч.1-5, 215 ЦК України, встановлено , що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно то ч. 1 ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Зі змісту вказаної норми вбачається, що до припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов'язання, які призвели або можуть призвести до збільшення обсягу відповідальності поручителя. Таке збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов'язання виникає в разі підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення розміру) неустойки тощо.

У разі невизнання кредитором права поручителя на припинення зобов'язання за договором поруки, передбаченого ч. 1 ст. 559 ЦК України, таке право підлягає судовому захисту за позовом поручителя шляхом визнання поруки припиненою на підставі п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України.

Пункт 22 Постанови №5 Пленуму ВССУ від 30 березня 2012 року встановлено, що якщо з обставин справи не вбачається інформованості поручителя і його згоди на збільшення розміру його відповідальності, то відповідно до положень частини першої статті 559 ЦК порука припиняється у разі зміни основного зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. У цьому випадку поручитель має право на пред'явлення позову про визнання договору поруки припиненим.

Також потрібно звернути увагу на те, що існує позиція Верховного Суду України, яка відображена в його постанові про те, що підставою для припинення поруки є будь-яка зміна зобов'язання без згоди поручителя, що збільшує розмір відповідальності поручителя і навіть якщо така зміна передбачена кредитним договором при його підписанні. Постанова (Постанова №6-67цс11 від 19.12.2011).

Дослідивши та проаналізувавши обставини, при яких було укладено додаткову угоду до кредитного договору та враховуючи те, що при її укладенні відбулися зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності, суд приходить до висновку, що договір поруки слід визнати припиненим .

Посилання представника позивача за зустрічним позовом та відповідача за зустрічним позовом на те, що п. 11 Договору поруки встановлено, що цей договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання зобов'язань за Кредитним Договором та п. 12 передбачено, що Порука за цим договором припиняється після закінчення п'яти років з дня настання терміну повернення кредиту за Кредитним Договором, на підставі чого підстав визнання поруки припиненої немає, суд розцінює, як обраний спосіб захисту з метою вирішення спору на користь банку.

Частиною 1 та ч.2 ст. 652 ЦК України , встановлено, що у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не випливає із суті зобов'язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах. Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони.

Пунктами 2,22 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 « Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», які передбачають, що договір поруки має додатковий (акцесорний) до основного зобов'язання - кредитного договору - характер і укладається саме для забезпечення виконання останнього, а поручитель згідно з частиною першою статті 554 ЦК відповідає перед кредитором, за загальним правилом, солідарно із позичальником, якщо договором поруки не встановлено його додаткову (субсидіарну) відповідальність. Відповідно до частини першої статті 559 ЦК припинення договору поруки пов'язується зі зміною забезпеченого зобов'язання за відсутності згоди поручителя на таку зміну та за умови збільшення обсягу відповідальності поручителя. При цьому обсяг зобов'язання поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель. Проте якщо в договорі поруки передбачено, зокрема, можливість зміни розміру процентів за основним зобов'язанням і строків їх виплати тощо без додаткового повідомлення поручителя та укладення окремої угоди, то ця умова договору стала результатом домовленості сторін (банку і поручителя), а отже, поручитель дав згоду на зміну основного зобов'язання.

Оскільки , оспорюваним договором поруки не передбачено можливість зміни розміру процентів за основним зобов'язанням і строків їх виплати, тощо без додаткового повідомлення поручителя та укладення окремої угоди, то ця умова договору не стала результатом домовленості сторін (банку і поручителя), а отже, ОСОБА_3 не давала згоду на зміну основного зобов'язання.

Крім того, у судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 просив змінити розмір заборгованості, і не стягувати суму пені, у зв»язку із складним матеріальним становищем .

Пунктом 27 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 « Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», передбачено , що положення ч.3 ст. 551 ЦК України про зменшення розміру неустойки може бути застосовано судом лише за заявою відповідача до відсотків, які нараховуються як неустойка і не може бути застосовано до сум, які нараховуються згідно ч.2 ст. 625 ЦК України, які мають іншу правову природу. Істотними обставинами в розумінні ч.3 ст. 551 ЦКУ України можна вважати, зокрема,ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні ; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов'язання)».

Кредитним договором передбачена відповідальність за несвоєчасне повернення боргу у вигляді нарахування і штрафу і пені.

Відповідно до ст. 61 Конституції України -ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що підстави для застосування положення ч.3 ст. 551 ЦК України наявні та з ОСОБА_2 слід стягнути заборгованість (без врахування пені) у розмірі - 39837,13 доларів США, що згідно курсу НБУ на день винесення рішення становить 912270,28 грн., стягнувши неустойку у вигляді штрафу, що враховуючи на зміну курсу валют і виконання до певного часу боржником своїх зобов»язань по кредитному договору відповідає принципам справедливості, розумності, достатності і не порушують інтересів позичальника із врахування вже здійснених проплат по повененню кредиту.

При цьому суд виходить з того, щ у зв»язку із визнанням договору поруки припиненим, відповідати перед банком зобов»язаний основний боржник -ОСОБА_2

На підставі вищевказаного та керуючись ст.ст. 3,202,215,526,559,629,627-629,652,1049,1054 ЦК України, ст.ст.3,57-60,64,208-209,212-215,223 ,294-295 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги за первісним позовом задовольнити частково.

Позовні вимоги за зустрічним позовом -задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість в розмірі 39837,13 доларів США, що згідно курсу НБУ на день винесення рішення становить 912270,28 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» 3654,00 грн. судового збору.

В задоволенні решти позовних вимог за первісним позовом - відмовити.

Визнати договір поруки № CVHMGA від 26.03.2008 року, укладений між ОСОБА_3 та ПАТ КБ « Приватбанк» - припиненим.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду Чернівецької області через Першотравневий районний суд м.Чернівці протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя Першотравневого

районного суду м.Чернівці О. І. Галичанський