У х в а л а

6 квітня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,

суддів: Карпенко С.О., Коротуна В.М.,

Писаної Т.О., Юровської В.Г.,

розглянувши заяву ОСОБА_3 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 грудня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_3 до відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Житомирського міського управління юстиції, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Житомирська міська рада, про визнання права власності за набувальною давністю,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2014 року ОСОБА_3 звернулася до суду з вказаним позовом, в якому просила визнати за нею право власності на квартиру АДРЕСА_1 за набувальною давністю.

Посилалась на те, що з 1990 року вона відкрито користується і постійно проживає в квартирі АДРЕСА_1

Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 9 вересня 2014 року позов задоволено.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 30,15 кв.м (жила площа 20,91 кв.м) за набувальною давністю.

Рішенням апеляційного суду Житомирської області від 3 листопада 2014 року рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 9 вересня 2014 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 грудня 2014 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційного скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Житомирської області від 3 листопада 2014 року на підставі п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України.

16 березня 2015 року ОСОБА_3 звернулася до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ із заявою про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 грудня 2014 року з підстав неоднакового застосування судами касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, а саме ст. 344 ЦК України, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

Відповідно до ст. 355 ЦПК України заява про перегляд судових рішень у цивільних справах може бути подана виключно з підстав: неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах; встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов'язань при вирішенні справи судом.

Як приклад неоднакового застосування судами касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, заявник наводить ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 грудня 2013 року, постановлену за результатами розгляду касаційної скарги на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 14 вересня 2012 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 25 вересня 2013 року у справі про визнання права власності за набувальною давністю; ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 серпня 2014 року, постановлену за результатами розгляду касаційної скарги на рішення апеляційного суду Одеської області від 9 квітня 2014 року у справі про визнання права власності за набувальною давністю; ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 січня 2015 року, постановлену за результатами розгляду касаційної скарги на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 24 вересня 2014 року у справі про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю; ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 червня 2014 року, постановлену за результатами розгляду касаційної скарги на рішення апеляційного суду Черкаської області від 28 травня 2014 року у справі про визнання права власності на квартиру за набувальною давністю; ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 лютого 2014 року, постановлену за результатами розгляду касаційної скарги на рішення Подільського районного суду м. Києва від 15 травня 2012 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 2 жовтня 2013 року у справі про визнання права власності; ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 листопада 2012 року, постановлену за результатами розгляду касаційної скарги на рішення апеляційного суду Запорізької області від 20 червня 2012 року у справі про визнання права власності на житловий будинок за набувальною давністю.

Відповідно до п. 6 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 11 від 30 вересня 2011 року «Про судову практику застосування ст. ст. 353-360 ЦПК України» під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Проте зміст судового рішення суду касаційної інстанції, про перегляд якого подана заява, та додані до неї судові рішення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 грудня 2013 року, 20 серпня 2014 року, 21 січня 2015 року, 16 червня 2014 року, 12 лютого 2014 року, 26 листопада 2012 року, на які заявник посилається як на приклади неоднакового застосування судами ст. 344 ЦК України, містять різні обґрунтування позову і різні встановлені судом фактичні обставини, що не свідчить про неоднакове застосування судом касаційної інстанції зазначеної норми матеріального права у подібних правовідносинах.

За таких обставин колегія судів дійшла висновку, що заявник не надав різних за змістом судових рішень, ухвалених судами касаційної інстанції за тотожних предмета спору, підстав позову, аналогічних обставин і однакового матеріально-правового регулювання спірних правовідносин.

Оскільки наведені заявником доводи не містять ознак, які згідно з вимогами п. 1 ч. 1 ст. 355 ЦПК України є підставами для перегляду судових рішень, у допуску справи до провадження Верховного Суду України слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 355, 360 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

У допуску справи за позовом ОСОБА_3 до відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Житомирського міського управління юстиції, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Житомирська міська рада, про визнання права власності за набувальною давністю до провадження Верховного Суду України за заявою ОСОБА_3 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 грудня 2014 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О.Кузнєцов
Судді: С.О.Карпенко В.М.Коротун Т.О.Писана Г.В.Юровська