У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2015 р. Словянський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого - судді Гусинського М.О.,

при секретарі Моїсеєвої О.І.,

розглянув у відкритому судовому засіданні подання заступника начальника ВДВС Словянського МРУЮ про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду боржника за межі України відносно ОСОБА_1 Хусена Мурсаловича, стягувач ОСОБА_2, -

В С Т А Н О В И В:

04.11.2015 року до Словянського міськрайонного суду із поданням про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду боржника за межі України відносно ОСОБА_1 Хусена Мурсаловича звернувся заступник начальника ВДВС Словянського МРУЮ ОСОБА_3, обґрунтовуючи свої вимоги наступним:

У ВДВС Словянського МРУЮ знаходиться виконавче провадження щодо примусового виконання виконавчого листа № 1-164 від16.02.2012 року, виданого Краснолиманським міським судом Донецької області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суми в розмірі 94000,00 грн.

У відповідності до ст.ст. 17, 19, 20, 25 ЗУ «Про виконавче провадження» 20.10.2015р. була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження. Згідно ч. 1 ст. 31 ЗУ «Про виконавче провадження» боржник вважається повідомленим про відкриття виконавчого провадження, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження. Заступник начальника ВДВС Словянського МРУЮ направляв до боржника вимогу про виконання рішення, але боржник не виконує рішення суду, заходи щодо працевлаштування не приймає.

Просить суд тимчасово обмежити право громадянина ОСОБА_1 Хусена Мурсаловича на виїзд з території України до виконання зобовязання, встановленого рішенням Краснолиманського міського суду від 16.02.2012 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суми в розмірі 94000,00 грн., виконання доручити Адміністрації Державної прикордонної служби України.

В судове засідання сторони не викликалися, від заступника начальника ВДВС Словянського МРУЮ ОСОБА_3 надійшло клопотання про розгляд подання за його відсутності.

Перевіривши матеріали справи, суд вважає, що подання не підлягає задоволенню за таких підстав:

Відповідно до ст.3771 ЦПК України питання про тимчасове обмеження боржника-фізичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби; суд розглядає подання негайно, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця.

Ст. 12 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права встановлено, що кожному, хто законно перебуває на території будь-якої держави, належить, у межах цієї території, право на вільне пересування і свобода вибору місця проживання. Кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну.

Згадані вище права не можуть бути обєктом жодних обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоровя чи моральності населення або прав та свобод інших осіб і є сумісними з іншими правами, визначеними у цьому Пакті.

Згідно до ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України» ухилення громадянина від виконання, покладених на нього судовим рішенням є підставою для тимчасової відмови громадянину у виїзді за межі України.

Відповідно п. 8 ст. 19 Закону України «Про Державну прикордонну службу України» на Державну прикордонну службу відповідно до визначених законом завдань покладається, зокрема, запобігання та недопущення вїзду в Україну або виїзду з України осіб, яким згідно із законодавством не дозволяється вїзд в Україну або яких тимчасово обмежено у праві виїзду з України, у тому числі згідно з дорученням правоохоронних органів.

Відповідно до положення ч. 2 ст. 10 ЦПК України, наявність умислу та обставини, які є предметом посилання субєкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню. Зокрема, задоволення такого подання можливе лише за умови «доведення факту ухилення боржника від виконання зобовязання».

Відповідно до ст. 33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Ухилення боржника від виконання своїх зобов'язань є оціночним поняттям.

На час звернення до суду з поданням, факт ухилення боржника від виконання зобов'язань покладених на нього рішенням повинен відбутися, бути об'єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження.

Про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов'язків у виконавчому провадженні, може свідчити невиконання ним своїх обов'язків, передбачених ч. 6 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження», зокрема: - утримуватися від вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; надавати у строк, установлений державним виконавцем, достовірні відомості про свої доходи та майно, у тому числі про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах; своєчасно з'являтися за викликом державного виконавця; письмово повідомляти державному виконавцю про майно, що перебуває в заставі або в інших осіб, а також про кошти та майно, належні боржникові від інших осіб.

Під поняттям ухилення від виконання зобов'язань, покладених на боржника рішенням, розуміються будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов'язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов'язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об'єктивні обставини (непереборної сили, події тощо).

Подання державного виконавця повинно бути обґрунтованим, тобто містити зазначення обставин, що підтверджують необхідність обмежити право особи на виїзд за межі України. Відкриття виконавчого провадження не може розглядатись як достатня підстава для застосування судом саме такого заходу, як обмеження права особи на виїзд за межі України.

Заступник начальника ВДВС Словянського МРУЮ на обґрунтування заявленої вимоги посилається на заяву стягувача про прийняття заходів щодо обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України, але заява не містить посилання на докази на підтвердження можливості виїзду ОСОБА_1 за межі України з метою ухилення від виконання судового рішення.

Доказів, які б давали підстави вважати, що боржник може виїхати за кордон на постійне місце проживання, не виконавши зобовязань, та доказів, які б свідчили, що боржник ухиляється від виконання рішення суду, виконавцем суду не надано.

Відповідно до усього викладеного суд приходить до висновку про відмову у задоволенні подання заступника начальника ВДВС Словянського МРУЮ про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду боржника за межі України відносно ОСОБА_1 на виїзд з території України до виконання зобовязання, встановленого рішенням Краснолиманського міського суду від 16.02.2012 року.

Виходячи з наведеного, керуючись ст.ст. 10, 3771 ЦПК України, ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України», п. 8 ст. 19 Закону України «Про Державну прикордонну службу України», ст. 33 Конституції України, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні подання заступника начальника ВДВС Словянського МРУЮ про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду боржника за межі України відносно ОСОБА_1 Хусена Мурсаловича до виконання зобовязання, встановленого рішенням Краснолиманського міського суду від 16.02.2012 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суми в розмірі 94000,00 грн. - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Апеляційного суду Донецької області через Словянський міськрайонний суд Донецької області шляхом подачі апеляційної скарги в 5-денний строк з дня винесення.

Суддя Словянського міськрайонного суду М.О.Гусинський