РІШЕННЯ

Іменем України

03.09.2015 року м.Львів

Франківський районний суд м.Львова

в складі: головуючої судді- Мартинишин М.О.

при секретарі- Буюклі В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ЛКП "Львівелектротранс" про стягнення недорахованої заробітної плати та компенсацію моральної шкоди, суд -

встановив:

Позивач звернувся до суду з позовом до ЛКП «Львівелектротранс»про стягнення недорахованої заробітної плати та компенсацію моральної шкоди, в якій просив суд стягнути з ЛКП «Львівелектротранс» на його користь недоплаченої частини заробітної плати в розмірі 956,27 грн. та стягнути з ЛКП «Львівелектротранс» на його користь компенсацію за нанесену моральну шкоду в розмірі 1000(одна тисяча) грн.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що він працює у відповідача на посаді водія тролейбуса. Всупереч наказу №54 та ЗУ „Про державний бюджет на 2012р., адміністрацією ЛКП «Львівелектротранс» розрахунок тарифних ставок не було переглянуто і оплата проводилась без дотримання вимог ст.97 КЗпП України, п.1.1.8. Галузевої Угоди на 2010-2012роки та п.5.2. Колективної Угоди ЛКП «Львівелектротранс» на 2011-2013 роки.

Враховуючи вище викладене позивач та його представник вважають, розмір доплати за роботу у нічні години мав би становити 35%, а не 30%, як нараховує ЛКП «Львівелектротранс» посилаючись на додаток №13 Колективної угоди від 25.08.2011р.

Позивач просить суд стягнути на його користь недонараховану зарплату в сумі 956,27 грн., згідно поданого розрахунку та вважає, що неправомірними діями відповідача відносно порушень трудового законодавства йому була завдана моральна шкода, яку він оцінює у розмірі 1000грн. Просить позов задоволити.

У судове засідання позивач та його представник не з'явилися, однак подали заяву з якої видно, що вони просить справу проводити без фіксації процесу технічними засобами, позов підтримують, а тому суд вважає, що справу слід слухати у його відсутності на підставі наявних у справі доказів, достатніх для постановлення рішення.

Представник відповідача у судове засідання не з'явився, також з поданої заяви видно, що він не заперечує справу проводити без фіксації процесу технічними засобами. В письмових запереченнях проти позову заперечив такий позо, просить у задоволенні позову відмовити, оскільки підстав для задоволення позову не має, а тому суд вважає, що справу слід слухати у його відсутності, на підставі наявних у справі доказів, достатніх для постановлення рішення.

Дослідивши матеріали справи та всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України та ст. 3 ЦПК України кожна особа має право на захист свого цивільного права.

За вимогами ст. ст.10,60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст.11 ч.1 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч.1 ст.21 Закону України "Про оплату праці" працівник має право на оплату праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.

Відповідно до ст.97 КЗпП України, форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні ставки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами. Якщо колективний договір на підприємстві, в установі, організації не укладено, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний погодити ці питання з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником), що представляє інтереси більшості працівників, а у разі його відсутності - з іншим уповноваженим на представництво трудовим колективним органом. Конкретні розміри тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок робітникам, посадових окладів службовцям, а також надбавок, доплат, премій і винагород встановлюються власником або уповноваженим ним органом з урахуванням вимог, передбачених ч.2 цієї статті. Власник або уповноважений ним орган чи фізична особа не має права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами, колективними договорами.

Судом встановлено, що позивач працює у ЛКП «Львівелектротранс» на посаді водія тролейбуса. На підприємстві для водіїв трамвая встановлена погодинна оплата праці по тарифних ставках, які розраховуються з врахуванням визначеного законом розміру мінімальної заробітної плати.

Статтею 13 Закону України «Про Державний бюджет України на 2012р.» та статтею розмір мінімальної заробітної плати становить - з 01.07.2012р. - 1102 грн., з 01.10.2012р. - 1118 грн., 01.12.2012р. - 1134 грн.

Згідно наказу № 54 «Про відтермінування застосування норм оплати праці», згідно, якого проводилось відтермінування формування схеми посадових окладів та тарифних ставок виходячи з мінімальної зарплати встановленої Законом України "Про Державний бюджет України на 2012 рік" з 01.01.2012р. по 31.03.2012р. - 1073 грн. до 01.07.2012р.

В порушення вимог ст. 14 Закону України «Про оплату праці», яка передбачає, що норми колективного договору, які допускають оплату праці нижче від норм, визначених генеральною, галузевою або регіональною угодами, але не нижче від державних норм і гарантій в оплаті праці, можуть застосовуватися лише тимчасово на період подолання фінансових труднощів підприємства терміном не більше як шість місяців, а також аналогічного положення п.1.1.8. Галузевої угоди між Міністерством з питань житлово-комунального господарства України, Всеукраїнським об'єднанням обласних організацій роботодавців підприємств житлово-комунальної галузі «Федерація роботодавців ЖКГ України» та Центральним комітетом профспілки працівників житлово-комунального господарства, місцевої промисловості, побутового обслуговування населення України на 2010-2012р. та ч.2 ст.97 КЗпП України, відповідач -ЛКП «Львівелектротранс» по спливу шести місяців не провів розрахунок тарифних ставок з мінімальної заробітної плати та проводив позивачу оплату праці з розрахунку мінімальної заробітної плати в розмірі 1102грн.

25 серпня 2011р. у ЛКП «Львівелектротранс» було прийнято Колективну угоду на 2011- 2013 роки, де у додатку №13 закріплено розмір доплати за роботу у нічні години 30%, що суперечить ст. 16, 97 КЗпП, вимог Генеральної Угоди, яка у додатку №3 передбачає розмір доплати за роботу у нічний час 35 % та п.1.1. Колективної угоди ЛКП «Львівелектротранс» на 2011-2013 роки, відповідно до якого Колективна угода передбачає додаткові, згідно з чинним законодавством, положення з оплати і умов праці, соціально-трудові пільги, гарантії та компенсації працівників підприємства і не може погіршувати вимоги чинного трудового законодавства, вимог Генеральної, Галузевої та Регіональної угод.

Відповідно до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру в тому числі - заробітна плата. Індекс споживчих цін обчислюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері статистики, і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях.

Як вбачається із поданого позивачем розрахунку недоплаченої заробітної плати ЛКП «Львівелектротранс» заборговано позивачу 956,27 грн..

З наведеного вбачається, що відповідачем не взято до уваги те, що відповідно до ст.ст.21, 22 Закону України "Про оплату праці" тап.12 Постанови пленуму Верховного Суду України №13 від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», роботодавець не може в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, які погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами.

Згідно ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб визначений законами України.

Відповідно до ч. 3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи наведене, суд вважає, що з відповідача на користь позивача слід стягнути недоплаченої частини заробітної плати у розмірі 956,27 грн..

В обґрунтування вимог про відшкодування моральної шкоди позивач посилався лише на те, що неправомірними діями відповідача відносно порушень трудового законодавства йому була завдана моральна шкода яку він оцінює у 1000 грн.

Статтею 237-1 КЗпП України передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться в разі, коли порушення його законних прав призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків або змушує докладати додаткових зусиль для організації свого життя.

У відповідності до ст.23 ЦК України, постанови Пленуму Верховного Суду України №4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з ушкодженням здоров'я, із знищенням чи пошкодженням її майна, у душевних стражданнях, які особа перенесла у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої чи членів її сім'ї.

Оцінюючи відносини, що склалися між сторонами, суд допускає можливість заподіяння позивачу моральної шкоди діями відповідача та приходить до висновку про заподіяння моральної шкоди позивачу внаслідок порушення його прав та спричинення моральних страждань, а тому з відповідача ЛКП «Львівелектротранс» на користь позивача слід стягнути 1000 грн. відшкодування моральної шкоди.

При визначенні розміру суд враховує характер та обсяг заподіяних фізичних та моральних страждань, їх тривалість, можливість відновлення попереднього стану, ступінь вини та інші обставини справи, а також виходить з засад розумності, виваженості та справедливості. Однак в цій частині позовні вимоги слід задовольнити повінстю, в сумі 1000 грн., оскільки, позивач зазнав багато принижень зі сторони відповідача, безпідставної тяганини, щоб повернути зароблені тяжкою працею кошти, витрачав час на судові засідання з метою встановлення істини.

Згідно з ч.3 ст.88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Відтак, вирішуючи питання стягнення судових витрат, суд приходить до висновку, що з відповідача слід стягнути в користь держави 1218 грн.

Керуючись ст.ст. 3, 4, 10, 11, 57-60, 88, 209, 212-215, 218 ЦПК України, Закону України «Про індексацію заробітної плати», ст.ст.97, 123, 169, 233, 237-1 КЗпП України, ст.ст. 14, 25 Закону України «Про оплату праці», суд,-

вирішив:

позов задовольнити.

Стягнути з Львівського комунального підприємства «Львівелектротранс» на користь ОСОБА_1 недоплачену частину заробітної плати в розмірі 956,27 грн. та моральну шкоду у розмірі 1000 грн., а всього разом 1956(одна тисяча дев'ятсот п'ятдесят шість) грн.27 коп.

Стягнути з Львівського комунального підприємства «Львівелектротранс» в користь держави 1218 (одна тисяча двісті вісімнадцять) грн. судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Мартинишин М.О.