Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 серпня 2015 рокуМ. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Червинської М.Є.,
суддів: Дербенцевої Т.П., Касьяна О.П.,Карпенко С.О., Писаної Т.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» до ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у публічному акціонерному товаристві «Комерційний банк «Надра» Стрюкової Ірини Олександрівни, яка діє через представника Чапіка Миколу Миколайовича, на рішення апеляційного суду Київської області від 20 квітня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2014 року публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра» (далі - ПАТ «КБ «Надра») звернулось до суду з указаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 16 серпня 2006 року між відкритим акціонерним товариством «Комерційний банк «Надра» (далі - ВАТ КБ «Надра»), правонаступником якого є ПАТ «КБ «Надра», та ОСОБА_6 був укладений кредитний договір № 9/П/05/2006-978, згідно з яким останній отримав кредит на споживчі цілі у розмірі 29 тис. євро зі сплатою 9,5 %, на рік, терміном до 15 серпн <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843302/ed_2015_04_05/pravo1/T030435.html?pravo=1>я 2016 року.

ОСОБА_7 і ОСОБА_8 на підставі відповідних договорів від 16 серпня 2006 року поручилися за виконання позичальником своїх зобов'язань за кредитним договором.

У звʼязку з неналежним виконанням позичальником своїх зобовʼязань у нього станом на 09 червня 2014 року утворилась заборгованість за кредитним договором від 16 серпня 2006 року у розмірі 38 224,60 євро, що за офіційним курсом НБУ становить 1 767 098,19 грн, яку позивач просив солідарно стягнути з відповідачів.

Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області

від 27 листопада 2014 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 на користь ПАТ «КБ «Надра» заборгованість за кредитним договором від 16 серпня 2006 року № 9/П/05/2006-978 у розмірі 554 182 грн 18 коп. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Київської області від 20 квітня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано і ухвалено нове рішення, яким позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 солідарно на користь ПАТ «КБ «Надра» заборгованість за кредитним договором від 16 серпня 2006 року № 9/П/05/2006-978 у розмірі 26 480,66 євро, з яких: заборгованість за тілом кредиту - 19 978,92 євро; заборгованість за відсотками - 6 501,74 євро; заборгованість зі сплати комісії - 37 200,44 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «КБ «Надра», посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення апеляційного суду змінити, задовольнивши позов у повному обсязі.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, обговоривши доводи касаційної скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що скарга підлягає частковому задоволенню на таких підставах.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 2 ст. 338 ЦПК України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Судами встановлено, що 16 серпня 2006 року між ВАТ «КБ «Надра»), правонаступником якого є ПАТ «КБ «Надра», та ОСОБА_6 був укладений кредитний договір № 9/П/05/2006-978, згідно з яким останній отримав кредит на споживчі цілі у розмірі 29 тис. євро зі сплатою 9,5 % на рік, терміном до 15 серпн <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843302/ed_2015_04_05/pravo1/T030435.html?pravo=1>я 2016 року.

З метою забезпечення виконання ОСОБА_6 своїх зобов'язань за кредитним договором 16 серпня 2006 року між банком та ОСОБА_7 був укладений договір поруки. Аналогічний договір поруки був укладений між ПАТ «КБ «Надра» та ОСОБА_8

Позивач умови кредитного договору виконав та надав ОСОБА_6 кредит у розмірі 29 тис. євро.

Додатковою угодою № 1 від 02 листопада 2010 року до кредитного договору сторонами було змінено умови договору та графік погашення щомісячних платежів, <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_2100/ed_2015_02_12/pravo1/T041618.html?pravo=1> які діяли відповідно до кредитного договору.

Частково <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_2098/ed_2015_02_12/pravo1/T041618.html?pravo=1>адовольняючи <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_2100/ed_2015_02_12/pravo1/T041618.html?pravo=1> позов, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, виходив із того, що позивачем пропущено строк позовної давності, а тому солідарному стягненню з відповідачів підлягає заборгованість, нарахована позивачем у межах трирічного строку позовної давності.

З таким висновком судів погодитися не можна з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

У ст. 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Разом із тим згідно із частинами 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Погоджуючись із висновком місцевого суду про відмову в задоволенні позовних вимог у звʼязку із пропуском позивачем строку позовної давності, апеляційний суд не звернув уваги на те, що відповідачі із заявою про застосування позовної давності до суду не зверталися, а тому правові підстави для застосуванням судом позовної давності відсутні.

Відповідний висновок висловлений Верховним Судом України у постанові від 24 лютого 2015 року (справа № 6-239цс14), який згідно з ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

За таких обставин оскаржуване рішення апеляційного суду підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до цього ж суду відповідно до ст. 338 ЦПК України.

Крім того, апеляційним судом при вирішенні питання солідарного стягнення з відповідачів заборгованості за кредитним договором не враховані наступні вимоги закону.

Статтею 554 ЦК України встановлено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

За змістом пунктів 1.1 договорів поруки поручитель та боржник відповідають перед банком як солідарні боржники.

При цьому умовами договорів поруки не передбачено солідарної відповідальності поручителів між собою.

Висновок апеляційного суду про наявність підстав для солідарного стягнення з відповідачів заборгованості, нарахованої позивачем у межах трирічного строку позовної давності, не узгоджуються з вимогами ст. 554 ЦК України та умовами договорів поруки.

Норми закону, якими регулюються правовідносини поруки, не містять положень щодо солідарної відповідальності поручителів за різними договорами, якщо договорами поруки не передбачено іншого.

Із матеріалів справи вбачається, що кожен із поручителів окремо поручився відповідати перед кредитором разом з позичальником як солідарний боржник. Також умовами договорів поруки передбачено право кредитора пред'явити свої вимоги безпосередньо поручителю.

Ураховуючи викладене, а також те, що ні нормами закону, ні умовами договорів поруки не встановлено солідарної відповідальності поручителів, підстави для солідарного стягнення з поручителів кредитної заборгованості згідно з вимогами ч. 3 ст. 554 ЦК України відсутні.

Також не можна погодитися з висновком апеляційного суду про відмову в задоволенні вимог про стягнення штрафів і пені у звʼязку із недоведеністю та необґрунтованістю цих вимог, оскільки матеріали справи не містять відповідних розрахунків цієї заборгованості.

Так, пунктами 4.2, 4.3 додаткової угоди № 1 до кредитного договору передбачені випадки накладення на позичальника штрафів та їх розмір, отже, апеляційний суд, встановивши суму залишку заборгованості за кредитним договором, міг визначити розмір штрафів, що підлягають стягненню.

У п. 4.1 вищевказаної угоди передбачено нарахування пені за порушення позичальником умов виконання кредитного договору. Відповідний розрахунок розміру пені наданий позивачем, в якому зазначені період такого нарахування та суми, на які була нарахована пеня.

Обставини, якими спростований наданий банком розрахунок заборгованості, судами не встановлені.

Апеляційний суд на вказане уваги не звернув та дійшов посилкового висновку про необґрунтованість та недоведеність позовних вимог про стягнення пені та штрафів.

Керуючись статтями 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у публічному акціонерному товаристві «Комерційний банк «Надра» задовольнити.

Рішення апеляційного суду Київської області від 20 квітня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.Є. Червинська
Судді: Т.П. Дербенцева
С.О. Карпенко
О.П. Касьян
Т.О. Писана