Справа № 573/1890/15-ц
Номер провадження 2/573/539/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(повний текст рішення)

03 листопада 2015 року м. Білопілля

Білопільський районний суд Сумської області в складі:

головуючої судді: Свиргуненко Ю. М.,

за участю секретаря: Федорченко Г. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Білопілля цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський ОСОБА_1» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

21 серпня 2015 року ПАТ «Всеукраїнський ОСОБА_1» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свої вимоги позивач мотивував тим, що на підставі кредитного договору №BL_КГ100092461 від 25 січня 2012 року відповідачу було надано кредит на поточні потреби у сумі 50 000 грн., зі сплатою 0,01% річних та комісії у розмірі 3,00%, строком до 25 січня 2015 року. Згідно з п. 2.5.2. загальної частини вказаного договору, позичальник зобовязується не пізніше дати, встановленої у графіку, поповнювати рахунок банку, визначений у п. 6 спеціальної частини договору, у валюті кредиту, шляхом внесення готівкових коштів через касу банку або безготівковим перерахуванням, у сумах, не менших за суми платежів, встановлених у графіку, а також у сумах комісії за управління кредитом. У відповідності до п. 4.3 договору у випадку прострочення позичальником сплати або сплати не в повному обсязі чергового платежу за графіком, банк має право вимагати від останнього додатково сплатити пеню. Відповідач не виконує належним чином свої зобовязання щодо своєчасного і в повному обсязі повернення кредитних коштів, внаслідок чого станом на 31 липня 2015 року у нього виникла заборгованість по кредитному договору №BL_КГ100092461 в загальній сумі 200 770 грн. 10 коп., яка складається із наступного: 32 207 грн. 38 коп. прострочена сума кредиту, 5 грн. 27 коп. прострочені відсотки, 25 410 грн. 09 коп. прострочена комісія, 143 147 грн. 36 коп. пеня за несвоєчасне виконання зобовязань. Посилаючись на викладені вище обставини, ПАТ «Всеукраїнський ОСОБА_1» просить стягнути із відповідача вказану суму боргу.

Представник позивача Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський ОСОБА_1» у судове засідання не зявився, надіслав заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримує, проти заочного розгляду справи не заперечує (а. с. 24).

Відповідач ОСОБА_2 та представник останнього за довіреністю ОСОБА_3 у судовому засіданні позов визнали частково, у розмірі заборгованості по кредиту в сумі 32 207 грн. 38 коп., відсоткам у сумі 5 грн. 27 коп. та комісії у сумі 25 410 грн. 09 коп. Проти позовних вимог про стягнення із відповідача заборгованості по пені у розмірі 143 147 грн. 36 коп. заперечували, на підставі ст. 551 ЦК України просили зменшити її розмір до однієї гривні, враховуючи ступінь виконання відповідачем зобовязання, майновий стан останнього, а також фінансове становище, яке склалося в Україні останнім часом.

Заслухавши відповідача ОСОБА_2, представника останнього ОСОБА_3, повно, всебічно і обєктивно дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності з точки зору належності, допустимості і взаємозвязку, суд приходить до наступних висновків.

У відповідності до ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення про позику, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору (ст. 1054 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1046, ч. 1 ст. 1048 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Позикодавець має право на отримання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором або законом. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Частиною 1 статті 1049 Цивільного кодексу України визначено, що позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором та сплатити відсотки за користування коштами у строк та в порядку, що встановлені договором.

У відповідності до ст. 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

Статтею 526 ЦК України визначено, що зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобовязання чи звичаїв ділового обороту (ч. 1 ст. 527 ЦК України).

Якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 536 ЦПК України за користування грошовими коштами боржник зобовязаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Статтею 599 ЦК України визначено, що зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Судом встановлено, що на підставі договору банківського обслуговування №BL_КГ100092461 від 25 січня 2012 року ПАТ «Всеукраїнський ОСОБА_1» надав ОСОБА_2 грошові кошти на поточні потреби в національній валюті України, в сумі 50 000 грн., у формі відкличної не відновлюваної кредитної лінії в обмін на зобовязання останнього повернути кредит та сплатити банку плату за користування кредитними коштами, комісію та можливі штрафні санкції в порядку і на умовах, визначених цим договором та додатковими угодами до нього, що можуть бути укладені в майбутньому і що становитимуть невідємну частину цього договору.

Пунктом 2, 3 спеціальної частини та п. п. 1.4, 1.5 загальної частини договору банківського обслуговування визначено, що строк кредитування становить: з дня фактичного надання кредиту на умовах договору включно по 25 січня 2015 року. Строк кредитування може бути змінено на підставі домовленості сторін та/або на умовах цього договору. Моментом повного виконання боргових зобовязань позичальником за цим договором є день зарахування на відповідні рахунки банку в повному обсязі суми кредиту, нарахованих процентів за користування ним, інших плат, передбачених договором та штрафних санкцій, які можуть бути застосовані до позичальника внаслідок невиконання або неналежного виконання ним умов договору. Місцем виконання договору є місцезнаходження банку.

За користування кредитом встановлюється плата у вигляді процентів, які нараховуються за процентною ставкою в розмірі 0,1% (номінальна ставка).

За обслуговування кредиту встановлюється щомісячна плата у вигляді комісії за управління кредитом в розмірі 3,00% від суми кредиту (п. 4 спеціальної частини та п. 1.6 загальної частини договору) (а. с. 9-12).

Кредитний договір банківського обслуговування №BL_КГ100092461 від 25 січня 2012 року не суперечать вимогам діючого цивільного законодавства. Після досягнення згоди по всім істотним умовам він був підписаний сторонами в справі і відповідачем не оспорюється.

Факт виконання банком зобовязань по кредитному договору в частині надання ОСОБА_2 кредитних коштів підтверджується матеріалами справи і останнім не заперечується.

У добровільному порядку відповідач не вчиняє дій, спрямованих на повернення банку кредитних коштів, у звязку з чим станом на 31 липня 2015 року у нього утворилася заборгованість по кредитному договору №BL_КГ100092461 від 25 січня 2012 року, яка складається із наступного: 32 207 грн. 38 коп. прострочена сума кредиту, 5 грн. 27 коп. прострочені відсотки та 25 410 грн. 09 коп. прострочена комісія, що підтверджується наявним у матеріалах справи розрахунком, який не суперечить умовам означеного вище кредитного договору (а. с. 5).

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 вказану вище суму боргу визнав.

У звязку з викладеними обставинами суд приходить до висновку про стягнення із ОСОБА_2 на користь ПАТ «Всеукраїнський ОСОБА_1» заборгованості за кредитним договором, зокрема: 32 207 грн. 38 коп. простроченої суми кредиту, 5 грн. 27 коп. прострочених відсотків та 25 410 грн. 09 коп. простроченої комісії, а всього 57 622 грн. 74 коп. (а. с. 4-5).

Стосовно позовних вимог ПАТ «Всеукраїнський ОСОБА_1» про стягнення із ОСОБА_2 заборгованості по пені суд приходить до наступних висновків.

Згідно з п. 10 спеціальної частини та п. 4.3 загальної частини укладеного між сторонами у справі договору банківського обслуговування №BL_КГ100092461 від 25 січня 2012 року у випадку прострочення позичальником сплати або сплати не в повному обсязі чергового платежу за графіком, банк має право вимагати від позичальника додатково сплатити банку пеню, що розраховується від суми невиконаних боргових зобовязань (а саме неповерненої чергової частини кредиту та/або несплачених процентів та/або комісії за управління кредитом), строк виконання яких настав і які не були виконані на день прострочення виконання. Ставка, яка застосовується для обчислення пені становить 0,50%. Пеня розраховується за методом «факт/360» (метод «факт/360» передбачає, що для розрахунку використовується фактична кількість днів у місяці, але умовно в році 360 днів).

З матеріалів справи вбачається, що внаслідок порушення зобовязань за вказаним кредитним договором відповідачу нарахована пеня у розмірі у сумі 143 147 грн. 36 коп. (а. с. 4-5).

Відповідно до ч. 1 ст. 546 та ст. 549 ЦК України виконання зобовязання забезпечується, зокрема, неустойкою, яка визначається як пеня та штраф і є грошовою сумою або іншим майном, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобовязання.

Порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Сплата неустойки є правовим наслідком у разі порушення зобовязання (ст. 610, п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України).

У відповідності до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

З огляду на положення абз. 1 ч. 2, ч. 3 ст. 551 ЦК України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Розмір неустойки (штрафу, пені) може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

У відповідності до розяснень, які містяться у п. 27 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», положення частини третьої статті 551 ЦК України про зменшення розміру неустойки може бути застосовано судом лише за заявою відповідача до відсотків, які нараховуються як неустойка, і не може бути застосовано до сум, які нараховуються згідно з частиною другою статті 625 ЦК, які мають іншу правову природу. При цьому проценти, які підлягають сплаті згідно з положеннями статей 1054, 1056-1 ЦК, у такому порядку не підлягають зменшенню через неспівмірність із розміром основного боргу, оскільки вони є платою за користування грошима і підлягають сплаті боржником за правилами основного грошового боргу.

Істотними обставинами в розумінні частини третьої статті 551 ЦК можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобовязання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобовязанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобовязання).

Крім того, суд враховує мотиви конституційно-правового аналізу правовідносин зі сплати пені, що виникають між фізичними особами - споживачами та банками у правовідносинах споживчого кредитування, викладені в п. 3 Рішення Конституційного Суду України №7-рп/2013 від 11 листопада 2013 року, зокрема про те, що наявність у кредитора можливості стягувати зі споживача надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобовязання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

Враховуючи ступінь виконання відповідачем зобовязань за кредитним договором, те, що останній є самозайнятою особою, у звязку з чим отримує мінливий дохід, на утриманні має матір похилого віку, двох неповнолітніх дітей і непрацюючу дружину, також суд бере до уваги той факт, що позивач протягом тривалого часу, а саме з листопада 2013 року, не сприяв своєчасному погашенню заборгованості по кредиту, відомості про що відсутні в матеріалах справи та, виходячи з принципів виваженості, розумності і справедливості, суд на підставі ч. 3 ст. 551 ЦК України вважає за необхідне зменшити розмір стягнення пені до 30 000 грн.

Враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог ПАТ «Всеукраїнський ОСОБА_1» і вважає за необхідне стягнути із ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором №BL_КГ100092461 від 25 січня 2012 року, яка утворилася станом на 31 липня 2015 року у загальному розмірі 87 622 грн. 74 коп., з яких 32 207 грн. 38 коп. прострочена сума кредиту, 5 грн. 27 коп. прострочені відсотки, 25 410 грн. 09 коп. прострочена комісія та 30 000 грн. пеня.

Решта позовних вимог ПАТ «Всеукраїнський ОСОБА_1» до ОСОБА_2 задоволенню не підлягає.

Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути на користь держави судовий збір у загальному розмірі 876 грн. 22 коп., що становить 1% від загальної ціни позову.

На підставі викладеного, керуючись ст. 509, ст. 525, ст. 526, ч. 1 ст. 527, ч. 1 ст. 530, ч. 1 ст. 536, ст. 549,ч. 1, 2, 3 ст. 551, ст. 599, ст. 610, ч. 1 ст. 612, ст. 625, ст. 626, ст. 629, ч. ч. 1, 2 ст. 612, ч. 1 ст. 1046, ч. 1 ст. 1048 ЦК України, п. 22 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», ст. ст. 4, 10, 11, 57, 58, 60, 64, 88, 174, 209, 213, 215, 224-226 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський ОСОБА_1» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський ОСОБА_1» 87 622 (вісімдесят сім тисяч шістсот двадцять дві) гривні 74 копійки заборгованості за кредитним договором №BL_КГ100092461 від 25 січня 2012 року.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь держави 876 (вісімсот сімдесят шість) гривень 22 копійки судового збору.

У задоволенні решти позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський ОСОБА_1» відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Сумської області через Білопільський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя:

Справа № 573/1890/15-ц

Номер провадження 2/573/539/15

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(вступна і резолютивна частина)

03 листопада 2015 року м. Білопілля

Білопільський районний суд Сумської області в складі:

головуючої судді: Свиргуненко Ю. М.,

за участю секретаря: Федорченко Г. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Білопілля цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський ОСОБА_1» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

Зважаючи на складність справи, для складання повного тексту рішення необхідний тривалий час, а тому суд вирішив проголосити його вступну та резолютивну частину.

Повний текст рішення буде виготовлений протягом пяти днів з дня проголошення вступної і резолютивної частини рішення.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 209, 212-215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський ОСОБА_1» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський ОСОБА_1» 87 622 (вісімдесят сім тисяч шістсот двадцять дві) гривні 74 копійки заборгованості за кредитним договором №BL_КГ100092461 від 25 січня 2012 року.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь держави 876 (вісімсот сімдесят шість) гривень 22 копійки судового збору.

У задоволенні решти позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський ОСОБА_1» відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Сумської області через Білопільський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: