Справа № 463/1767/15 Головуючий у 1 інстанції: Нор Н.В.
Провадження № 22-ц/783/5812/15 Доповідач в 2-й інстанції: Крайник Н. П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого: Крайник Н.П.

суддів: Бойко С.М., Мельничук О.М.

при секретарі Бадівській О. О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 12 червня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ТзОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» про стягнення безпідставно набутих коштів та відшкодування моральної шкоди, -

встановила:

Оскаржуваним рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 12 червня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду оскаржив представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3.

В апеляційній скарзі покликається на незаконність та необґрунтованість рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що предмет Договору №000005 від 11 березня 2015 року не може вважатись індивідуально визначеною річчю, а отже не може бути предметом лізингу. Крім того, вказує, що оспорюваний договір не містить такої істотної умови, як розмір лізингових платежів, не містить жодної умови про відповідальність лізингодавця за невиконання або неналежне виконання ним умов договору, порядку зміни та припинення дії договору, не містить і підтвердження того, що інформація, передбачена в ч. 2 ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» надана клієнту до підписання договору. Однак, вказані факти судом було проігноровано, що призвело до помилкового висновку про відсутність підстав для застосування ст.. 1212 ЦК України. Так як позивач передчасно, тобто на виконання юридично неукладеного договору сплатив кошти відповідачу, то грошові кошти у розмірі 28000 грн. підлягають поверненню як безпідставно набуте майно. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.11,59,60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до вимог цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. При цьому кожна із сторін зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

У відповідності до вимог ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

У відповідності до вимог ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення таким вимогам відповідає.

З матеріалів справи вбачається, що 11 березня 2015 року між ТзОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» та ОСОБА_2 було укладено договір фінансового лізингу № 000005 (а.с.29-42), відповідно до умов якого відповідач взяв на себе зобов'язання придбати предмет лізингу транспортний засіб «Донгфенг 244Д, 24 к.с., дизель, КПП мех., привід 4х4», зазначений у п. 1.1., вартістю 280000 гривень згідно обмінного курсу долара США до української гривні станом на фактичну дату укладення даного договору та передати його у користування лізингоодержувачу на строк та на умовах, передбачених договором.

На виконання умов договору позивачем сплачено відповідачу авансовий платіж у розмірі 28 000 грн., що підтверджується квитанцією № 21 від 11.03.2015 року (а.с.25).

З умовами договору позивач був ознайомлений, про що свідчить його власний підпис на кожній сторінці договору (а.с. 29-42).

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про фінансовий лізинг» фінансовий лізинг - це вид цивільно-правових відносин, що виникають із договору фінансового лізингу. За договором фінансового лізингу лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначенний строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

Згідно ст. 2 вказаного Закону відносини, що виникають за договором фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом.

З п. 1.1. Договору №000005 від 11 березня 2015 року вбачається, що що предметом договору є транспортний засіб «Донгфенг 244d, 24 к.с., дизель, КПП мех., привід 4х4» (а.с. 30).

Крім того, п. 8.2., 10.3. вказаного договору передбачено, що вартість предмета лізингу на дату укладання цього договору в гривневому еквівалентів становить 280000 гривень, а на момент укладення договору попередній розмір щомісячного лізингового платежу, у разі залишення вартості предмета лізингу на рівні, який було визначено на момент підписання даного договору, становить 127,90 доларів США, що згідно обмінного курсу долара США до української гривні, на фактичну дату укладання даного договору, відповідно становить 3709,10 грн. Крім того, п. 8.3., 8.4. договору передбачено, що сторони погодилися, що гривневий еквівалент вартості предмета лізингу може змінюватися у випадку зміни обмінного курсу долара США до української гривні або в разі зміни відпускної ціни транспортного засобу у продавця, а підписанням даного договору лізингоодержувач підтверджує, що він повідомлений про валютні ризики під час виконання лізингоодержувачем своїх зобовязань за цим договором. Лізингоодержувач прийняв на себе валютні ризики згідно з цим договором (а.с. 35).

Нормами статей 638, 640 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Статтею 6 Закону України «Про фінансовий лізинг»передбачено, що істотними умовами договору лізингу є: предмет лізингу; строк, на який лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу; розмір лізингових платежів; інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Таким чином, вищевказаний договір фінансового лізингу містить усі передбачені законом істотні умови договору, зокрема, детальний опис предмета лізингу, вартість предмета лізингу, порядок сплати лізингових платежів.

Відтак доводи апеляційної скарги про повернення безпідставно набутих коштів в розмірі 28000 грн. є безпідставними і не підтверджуються жодними належними та допустимими доказами.

Оспорюваний договір укладений з дотриманням вимог цивільного законодавства про свободу договору. Позивач підписав і отримав примірник договору та додатки до нього, у яких зокрема передбачено визначення термінів, що використовуються у цьому договорі, вказане слід розглядати як підтвердження факту ознайомлення, розуміння сторонами умов договору та згоди сторін з усіма визначеннями, умовами та змістом угоди.

Таким чином судом правильно встановлено фактичні обставини справи та вірно застосовано матеріальний закон, рішення суду відповідає матеріалам справи та зібраним доказам, тому підстав для задоволення апеляційної скарги колегія суддів не вбачає. Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 307, п. 1 ч. 1 ст. 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3відхилити.

Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 12 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий Н.П. Крайник

Судді: С.М. Бойко

О.Я. Мельничук