Апеляційний суд Житомирської області
Справа №293/1895/14-ц Головуючий у 1-й інст. Васильчук С. Ф.
Категорія 52 Доповідач Косигіна Л. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області

в складі: головуючої судді Косигіної Л.М.

суддів: Талько О.Б., Худякова А.М.

при секретарі Церпіцькій Т.В.

за участю прокурора Хамідової Е.Ф.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу за позовом органу опіки та піклування в особі Видиборської сільської ради Черняхівського району Житомирської області в інтересах малолітньої ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав, стягнення аліментів

за апеляційною скаргою Одеського комунального навчального закладу «Дитячий будинок «Перлинка»

на заочне рішення Черняхівського районного суду Житомирської області від 06 січня 2015 року, -

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2014 року Видиборська сільська рада звернувся до суду з позовом в інтересах малолітньої ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1, в якому просила позбавити ОСОБА_2 батьківських прав, стягнути з неї аліменти в твердій грошовій сумі по 350 грн. щомісячно, дитину передати під опіку органу опіки та піклування. В обґрунтування позову посилалася на те, що відповідачка життям дочки не цікавиться, дитину не відвідує, матеріальної допомоги не надає, не працює, зловживає спиртними напоями. Батько дитини записаний зі слів матері (ч. 1 ст. 135 СК України).

Заочним рішенням Черняхівського районного суду Житомирської області від 06 січня 2015 року позов задоволено.

В апеляційній скарзі Одеський комунальний навчальний заклад «Дитячий будинок «Перлинка», посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та їх неповне дослідження, порушення норм матеріального і процесуального права, просить рішення скасувати, ухвалити нове про відмову у задоволенні позову. Апелянт зазначив, що суд не залучив до участі у справі «Дитячий будинок «Перлинка», де знаходиться дитина. Крім того, під час знаходження у виправній колонії відповідачка спілкувалася з дочкою та піклувалася про неї, однак суд до уваги це не прийняв та не з'ясував усі обставини справи. Також, судом не враховано думку родичів відповідачки щодо позбавлення її батьківських прав. Вирішивши питання про передачу дитини під опіку органу опіки та піклування суд вийшов за межі позовних вимог. При цьому, адміністрація дитячого будинку ставиться з розумінням до перешкод, які виникли у ОСОБА_2 після звільнення з місць позбавлення волі, а тому апелянт вважає, що дитина повинна залишитися у дитячому закладі ще на півроку за заявою матері.

Розглянувши справу в межах, визначених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 164 СК України батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, зокрема, у випадку, якщо вони ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Пленум Верховного Суду України в п.п. 15, 16 Постанови № 3 від 30.03.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав" роз'яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Вироком Черняхівського районного суду Житомирської області від 24.02.2010 року ОСОБА_2 засуджено за ч. 2 ст. 186, ст. 75, 76 КК України до позбавлення волі строком на 4 роки з іспитовим строком на 2 роки. Початок відбування покарання у вигляді позбавлення волі - 06.08.2010 року, кінець строку - 06.07.2014 року. Під час відбування покарання, ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_2 народила дочку ОСОБА_3. Батько дитини записаний у свідоцтві про народження зі слів матері (ч. 1 ст. 135 СК України).

До трьох років дитина перебувала разом з відповідачкою на території ЧВК № 74. 12.06.2014 року ОСОБА_1 тимчасово була переведена до Одеського комунального навчального закладу «Дитячий будинок «Перлинка», де знаходиться до даного часу. Відбуваючи покарання ОСОБА_2 телефонувала до дитячого будинку та цікавилася долею дочки. Аліменти не платила.

Після звільнення з місць позбавлення волі відповідачка приїхала в АДРЕСА_1 Черняхівського району і області, проживає у будинку, що належить її матері ОСОБА_4 За вказаною адресою зареєстровано 9 осіб.

З часу звільнення, ОСОБА_2 до дитячого будинку не приїжджала, не телефонувала, життям дитини не цікавилася. При апеляційному розгляді вона пояснила, що загубила адресу та телефон дитячого закладу, однак з цього приводу нікуди не зверталася, оскільки не може забрати дочку, та забезпечити її належними умовами проживання.

По місцю проживання ОСОБА_2 характеризується з негативної сторони, ніде не працює, зловживає алкогольними напоями, вдома влаштовує сварки та бійки, сусіди характеризують її вкрай негативно.

З актів обстеження матеріально-побутових умов проживання відповідачки та фотокарток помешкання вбачається, що житловий будинок та подвір'я знаходяться у занедбаному стані, у хаті не побілено, підлога брудна, двері обдерті, замки виламані. Мати не пускає відповідачку до хати через чисельні сварки, у зв'язку з чим ОСОБА_2 живе у веранді. У кутку веранди знаходиться матрац застелений ковдрою, на якому спить відповідачка. Скло у веранді вибито, двері мають щілини. Продукти харчування в будинку майже відсутні, сім'ю підгодовують сусіди. ОСОБА_2 не має змінного одягу та речей першої необхідності. Під час обстеження між відповідачкою та її матір'ю знову виникла сварка, ОСОБА_2 погрожувала побити або вбити матір.

Орган опіки і піклування в особі Видиборської сільської ради вважає за доцільне позбавити відповідачку батьківських прав, оскільки вона не виконує батьківські обов'язки, життям дочки не цікавиться, не працює та не бажає працювати, зловживає спиртними напоями, характеризується негативно. Родичі відповідачки не виявили бажання забрати малолітню ОСОБА_1.

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що відповідачка ухиляється від виконання батьківських обов'язків, не створила належні умови для проживання дитини, життям дочки не цікавиться, аліменти не платить. Та обставина, що ОСОБА_2 не працює, а тому не може забезпечити належні умови для проживання дочки, не пояснює антисанітарного стану будинку, постійні сварки з матір'ю, зловживання спиртними напоями тощо. Для спілкування з дитиною (хоча б по телефону), прояву турботи та співчуття, відповідачці потрібно бажання, якого у неї немає.

За таких обставин, суд правильно задовольнив позов, позбавив ОСОБА_2 батьківських прав і стягнув з неї аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 350 грн. щомісячно. При цьому судом враховано розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (30%) та те, що відповідачка не працює.

Є безпідставними доводи апелянта про те, що суд вийшов за межі позовних вимог, залишивши малолітню ОСОБА_1 під опікою органу опіки та піклування, оскільки з такими вимогами до суду звернулася сільська рада. Також, не є підставою для скасування правильного рішення суду сам по собі факт не притягнення до участі дитячого закладу, де на даний час тимчасово знаходиться дитина.

Доводи апеляційної скарги висновки суду не спростовують, підстав для скасування судового рішення немає.

Керуючись ст. ст. 209, 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу Одеського комунального навчального закладу «Дитячий будинок «Перлинка» відхилити.

Заочне рішення Черняхівського районного суду Житомирської області від 06 січня 2015 року залишити без змі-н.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання нею законної сили.

Головуюча Судді