АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 210/9308/13-ц Головуючий в 1-й інстанції
Провадження № 22-ц/774/1384/К/15 суддя Літвіненко Н.А.
Категорія 20 (І) Доповідач Митрофанова Л.В.
У Х В А Л А

Іменем України

16 вересня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Митрофанової Л.В.

суддів: Савіної Г.О., Соколан Н.О..

при секретарі: Петренко К.І.

за участю: представника ОСОБА_1 ОСОБА_2;

прокурора Дзержинского району м. Кривого Рогу ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 27 лютого 2015 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1, третя особа ОСОБА_5 про визнання договору купівлі-продажу недійсним,-

В С Т А Н О В И Л А:

В грудні 2013 року позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому, після неодноразового уточнення, просив визнати недійсною довіреність № 884 від 23.11.2012 року, видану ним, якою він уповноважив ОСОБА_5 розпоряджатися належною ОСОБА_4 квартирою 13 в буд. 17 по вул. Косіора в м. Кривому Розі, визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, укладений 13.12.2012 року між ОСОБА_5, який діяв від імені ОСОБА_4 на підставі довіреності № 884 від 23.11.2012 року та ОСОБА_1, посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області ОСОБА_6 та витребувати з чужого незаконного володіння квартиру АДРЕСА_1 у ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що 20.04.2011 року він на підставі договору купівлі-продажу придбав квартиру в м. Кривий Ріг вул. Косіора 17/13.

13.12.2012 згідно договору купівлі-продажу на підставі довіреності ОСОБА_5 продав квартиру по вул. Косіора 17/13 в м. Кривому Розі ОСОБА_1

ОСОБА_5 знав про те, що позивач, перебуває не обліку в ПНД і йому в м. Кривому Розі немає де жити. Грошей позивач за продану квартиру від ОСОБА_5 не отримав і таким чином залишився на вулиці.

З урахуванням того, що він перебуває на обліку ПНД, вважає, що його квартира ОСОБА_5 була продана незаконно.

Ухвалою суду від 25 грудня 2014 року до участі в справі залучено прокурора Дзержинського району м. Кривого Рогу.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 27 лютого 2015 року позовні вимоги ОСОБА_4 задоволенні.

Визнано недійсною довіреність № 884 від 23.11.2012 року, видану ОСОБА_4, якою він уповноважив ОСОБА_5 розпоряджатися належною ОСОБА_4 квартирою 13 в буд. 17 по вул. Косіора в м. Кривому Розі.

Визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, укладений 13.12.2012 року між ОСОБА_5, який діяв від імені ОСОБА_4 на підставі довіреності № 884 від 23.11.2012 року та ОСОБА_1, посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області ОСОБА_6

Витребувано з чужого незаконного володіння квартиру АДРЕСА_1 у ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4

Додатковим рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 10 квітня 2015 року доповнено рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 27 лютого 2015 року, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 понесені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 229 грн. 40 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення по справі про відмову в задоволенні позовних вимог позивача посилаючись на те, що суд першої інстанції не в повній мірі надав оцінку поясненням позивача, які останній давав у дієздатному стані, натомість в основу рішення поклав висновок експерта про те, що позивач не міг розуміти значення своїх дій та керувати ними. Також судом першої інстанції невірно застосовано реституцію, встановлену ст. 216 ЦК України.

Крім того, судом при ухваленні рішення допущено порушення норм процесуального права, зокрема не враховано, що позивач при поданні позову не сплатив судовий збір виходячи із ставки, встановленої законом.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 20.04.2011 року на імя ОСОБА_4 за довіреністю на підставі договору купівлі-продажу була придбана квартира АДРЕСА_2.

13.12.2012 року вищевказана квартира від імені ОСОБА_4 на підставі довіреності № 884 від 23.11.2012 року на імя ОСОБА_5 була продана ОСОБА_7, грошей за продану квартиру ОСОБА_4 не отримав.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог позивача суд першої інстанції виходив з того, що на момент укладання договору купівлі продажу і при посвідченні довіреності нотаріусом позивач за своїм психічним станом не міг розуміти значення своїх дій та керувати ними.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Як убачається із матеріалів справи, згідно акту судово-психіатричної експертизи № 160 від 05.08.2014 року, ОСОБА_4 страждає хронічним стійким психічним розладом, який безперервно протікає із стабільним дефектом. Перебуває під наглядом психіатра з 2001 року, на момент укладення договору купівлі-продажу та при посвідченні довіреності нотаріусом не міг усвідомлюват значення своїх дій та керувати ними (а.с.65-72).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Згідно з ч. 3 ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно з ч. 1 ст. 225 ЦК України, правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

За таких обставин, з урахуванням вищевказаного, колегія суддів вважає, що суд першої інтанції дійшов вірного висновку про необхідність задоволення позовних вимог позивача.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не в повній мірі надав оцінку поясненням позивача, які останній давав у дієздатному стані, натомість в основу рішення поклав висновок експерта про те, що позивач не міг розуміти значення своїх дій та керувати ними колегія суддів не може взяти до уваги, оскільки матеріали справи, відповідно до вимог ст.ст.10,60 ЦПК України, містять належні та допустимі докази того, що позивач, саме на момент укладання договору купівлі-продажу і при посвідченні довіреності нотаріусом позивач за своїм психічним станом не міг розуміти значення своїх дій та керувати ними.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції невірно застосовано реституцію, встановлену ст. 216 ЦК України, також не можуть бути підставою для скасування законного рішення, оскільки відповідно до вимог ч.5 ст.216 ЦК України, вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред'явлена будь-якою заінтересованою особою. Позивач такої вимоги не заявляв.

Порушення судом першої інстанції норм процесуального права при розгляді справи, на які посилається відповідач в апеляційній скарзі, зокрема на те, що позивач при поданні позову не сплатив судовий збір виходячи із ставки, встановленої законом, не можуть бути підставою для скасування законного рішення, оскільки вони не призвели до неправильного вирішення справи.

Інші доводи, що наведені у апеляційній скарзі, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки, вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці, та особистого тлумачення апелянтом норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи викладене та конкретні обставини справи, встановлено, що судове рішення відповідає вимогам норм матеріального і процесуального права і тому, колегія апеляційного суду вважає, що згідно до ст. 308 ЦПК України правових підстав для скасування рішення не вбачає, а тому, доводи апеляційної скарги підлягають відхиленню, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 27 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: