Справа № 461/5796/15 Головуючий у 1 інстанції: Лялюк Є.Д.
Провадження № 22-ц/783/5672/15 Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі :

Головуючого судді: Мікуш Ю.Р.

Суддів: Ніткевича А.В., Павлишина О.Ф.

Секретар: Куцик І.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Галицького районного суду м.Львова від 26 червня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів ,-

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваним рішенням позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання ОСОБА_4,ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 750 грн. щомісячно, починаючи з 21.05.2015 року і до досягнення дитиною повноліття.

Рішення суду оскаржив відповідач ОСОБА_2 В апеляційній скарзі зазначає, що вважає рішення частково незаконним, оскільки при його ухваленні суд не врахував положень ст.184 СК України та матеріального положення апелянта. Стверджує, що в даний період часу він не працює, а відтак при визначенні аліментів суд повинен був виходити з прожиткового мінімуму громадян, який становить 1176 грн.. Також судом не враховано, що розмір аліментів не може перевищувати 50 відсотків від доходів апелянта, а тому повинен становити не 750 грн. як визначено судом, а 588грн.(1176/2). Просить змінити рішення суду в частині стягнення аліментів та стягнути аліменти на утримання ОСОБА_4 в розмірі 588 грн. щомісячно.

Сторони у справі в судове засідання не з"явились, тому відповідно до ст.197 ЦПК України фіксування судового засідання техгічними засобами не проводилось.

Відповідно до ч.2 ст.305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Згідно з ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Матеріалами справи та судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перебували у шлюбі, який розірваний рішенням Галицького районного суду м. Львова від 26 грудня 2014 року(а.с.5)

Від шлюбу у сторін є син ОСОБА_4,ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.4).

Дитина проживає з матір»ю та перебуває на її утриманні, що не заперечується відповідачем.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з вимог ст.180 СК України, якою передбачено обов»язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Колегія суддів цілком погоджується з таким висновком суду виходячи з наступного.

Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття.

Згідно з ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Частиною першою ст.184 СК України передбачено, що якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

При визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров»я та матеріальне становище дитини, стан здоров»я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення (ст. 182 СК України).

Виходячи з наведеного, районний суд дійшов вірного висновку про необхідність задоволення позову про стягнення аліментів з відповідача, оскільки обов'язок утримувати дітей є обов'язком як матері, так і батька.

Колегія суддів вважає, що задовольняючи позов, суд врахував положення ст.ст. 182, 184 Сімейного кодексу України, а саме: матеріальне становище дитини, яку утримує лише позивачка, та задовільний стан здоров'я відповідача, який є працездатного віку та повинен знаходити способи утримувати свою дитину.

Крім цього, відповідно до ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Однак відповідачем в силу вищенаведених вимог закону не надано суду належних та допустимих доказів того, що він не в змозі сплачувати аліменти у розмірі, визначеному судом першої інстанції.

Доводи апелянта про те, що судом не враховано його матеріального стану, а саме те, що він в даний час не працює та не має постійного заробітку не приймаються до уваги, оскільки спростовуються вищенаведеним.

Твердження апелянта про те, що при визначенні аліментів суд повинен виходити з прожиткового мінімуму громадян, який становить 1176 грн. та їх розмір не повинен перевищувати 50 відсотків такого мінімуму є голослівними у зв»язку з наступним.

Відповідно до ч.2 ст.182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, однак враховуючи рівень цін на продукти та одяг такий розмір в даний час є вкрай низьким, а відтак суд першої інстанції вірно визначив аліменти в розмірі 750 грн.

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для скасування рішення суду, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Враховуючи те, що рішення суду про стягнення аліментів є справедливим та законним, оскільки дитина не може залишатися без матеріального забезпечення, яке їй зобов»язані надавати батьки, підстав для скасування рішення немає.

Керуючись ст.ст. 307 ч.1 п.1, 308, 314 ч.1 п.1, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Галицького районного суду м.Львова від 26 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий : Мікуш Ю.Р.

Судді: Ніткевич А.В.

Павлишин О.Ф.