РІШЕННЯ

іменем України

"11" вересня 2015 р. 145/1249/15-ц

2/145/676/2015

Тиврівський районний суд Вінницької області

в складі: головуючий суддя Ліщишина М. Ю.

за участю секретаря Віценко К.А.

представника позивачів ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт Тиврів цивільну справу за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 до Державної інспекції сільського господарства про визнання права власності на квартиру в порядку набувальної давності,

встановив:

Позивачі ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 звернулися до суду із заявою, в якій вказують, що вони - позивачі в даній справі проживають в квартирі № 2, яка розташована в смт Тиврів Вінницької області, вул. Котовського, 1.

ОСОБА_3, проживає в даній квартирі з 1988 року, ОСОБА_4 з 1992 року, тобто з дня реєстрації шлюбу з ОСОБА_4 (дошлюбне прізвище ОСОБА_6), ОСОБА_5 з 1992 року , тобто з дня свого народження.

В іншій частині будинку знаходиться Тиврівське відділення Вінницької Державної насіннєвої інспекції . Юридична адреса інспекції - смт Тиврів, вул. Л. Ратушної 18, що стверджується довідкою Тиврівської селищної ради.

В дану квартиру поселилася її (ОСОБА_3) мати - ОСОБА_6, яка працювала начальником Тиврівської районної насіннєвої інспекції.

Будівля, в якій розташована квартира де вони проживають та Тиврівська районна насіннєва інспекція, перебуває на балансі в Державній інспекції сільського господарства у Вінницькій області. Будівництво розпочато в 1969 році на підставі проекту, затвердженого архітектором в 1969 році. Дозвіл державного будівельного контролю на проведення будівельних робіт також виданий в 1969 році. Будівництво будинку завершено в 1972 році .

Актом приймання від 18 серпня 1988 року вказана будівля прийнята в експлуатацію, як індивідуальне домоволодіння. По обліку КП « ВООБТІ» будинок по вул. Котовського, 1, означений л. «А», рахується як двоквартирний будинок, загальною площею 165.2 кв.м., житловою 43.2 кв.м.. Житлова площа зазначена в квартирі № 2, де вони проживають.

Свідоцтва про право власності на квартиру, яка знаходиться в даному будинку ОСОБА_6Ф не отримувала. Відповідач також не отримував свідоцтва про право власності на приміщення, які рахувалися за насіннєвою інспекцією.

25 листопада 2014 року ОСОБА_6Ф померла. В квартирі залишилися проживати вони - позивачі в даній справі. Іншого житла у них немає.

Договору найму житлового приміщення вони з відповідачем не укладали.

Вони, позивачі в даній справі, добросовісно заволоділи даною квартирою: вона, ОСОБА_3, проживає в ній як дочка померлої ОСОБА_6, ОСОБА_4, володіє даною нерухомістю з 1992 року, тобто з часу реєстрації шлюбу з ОСОБА_4 / ОСОБА_6/ ОСОБА_3, а ОСОБА_5 користується і володіє даним майно з 1992 року, тобто з дня його народження.

Дані обставини стверджуються записами в домовій книзі з відміткою реєстраційної служби про реєстрацію їх місця проживання. Вони володіють квартирою в будинку № 1 по вул. Котовського більше 20 років. Їх володіння цією квартирою є відкритим, так як відповідачу, на балансі якого перебуває дана будівля відомо про їх безперервне проживання в цій квартирі, так як володіння не припинялося протягом всього строку набувальної давності.

Згідно інвентарної справи спірна квартира складається з коридору 2-1 площею 3.3 кв.м., кухні 2-2 площею 12.1 кв.м., вбиральні 2-3 площею 0.9 кв м., ванної 2-4 площею 2.0 кв.м., кімнати 2-5 площею 8.3 кв.м., кімнати 2-6 площею 10.5 кв.м., кімнати 2-7 площею 8.6 кв.м., коридору 2-8 площею 14.9 кв.м., кімнати 2-9 площею 15.8 кв. м., загальною площею 76.4 кв.м., житловою 43.2 кв.м. Крім житла вони протягом 23 років відкрито, безперервно користуються господарськими приміщеннями: сараєм означеним в техпаспорті літ «Б» з погребом літ. «п/Б», сараєм літ «Б1» та огорожею 1-3.

Оскільки згідно ч. 4 ст. 344 ЦК України право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається лише за рішенням суду, то вони змушені звернутися до суду з даним позовом.

Просить визнати за ними, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 право спільної часткової власності ( в рівних частках, тобто по 1/3 частці) на квартиру № 2 , яка розташована по вул. Котовського, 1 в смт. Тиврів, яка складається з коридору 2-1 площею 3.3 кв.м., кухні 2-2 площею 12.1 кв.м., вбиральні 2-3 площею 0.9 кв м., ванної 2-4 площею 2.0 кв.м., кімнати 2-5 площею 8.3 кв.м., кімнати 2-6 площею 10.5 кв.м. кімнати 2-7 площею 8.6 кв.м., коридору 2-8 площею 14.9 кв.м., кімнати 2-9 площею 15.8 кв. м., загальною площею 76. 4 кв.м., житловою 43.2 кв.м. та господарські будівлі : сарай означений в техпаспорті літ «Б» з погребом літ . «п/Б», сарай літ «Б1» та огорожу № 1-3.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_3 та представник позивачів ОСОБА_1 позовні вимоги підтримали і просять їх задовільнити з підстав, наведених в заяві.

Представник відповідача ОСОБА_2 заперечує проти задоволення позову, свої заперечення виклав в письмовій формі, зазначивши, що , виходячи зі змісту ст. 344 ЦК, обставинами, які мають значення для справи і які повинен довести позивач, є :

*майно може бути об'єктом набувальної давності;

*добросовісність володіння;

*відкритість володіння;

*давність володіння та його безперервність;

*відсутність інших осіб, які претендують на це майно;

*відсутність титулу у позивача для володіння майном та набуття права власності.

Володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності.

Добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб'єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов'язків. Судом має бути враховано добросовісність саме на момент передачі позивачу майна, тобто на початковий момент

За змістом ст. 344 ЦК володілець за давністю володіння (або незаконний володілець) не має ніякого права на майно, а лише намагається набути право власності на майно.

Добросовісне володіння припускає, що особа не знала і не повинна була знати, що володіє річчю незаконно. Позивачі добре знали про відсутність у них підстав для набуття майна, адже вселення в приміщення було здійснене ОСОБА_6 (нині покійною), у неї не було ніяких законних підстав на вселення, навпаки, вона, перебуваючи на посаді начальника насіннєвої інспекції у Тиврівському районі (правонаступником якої є Державна інспекція сільського господарства у Вінницькій області), зробила це самовільно. На підтвердження цього є лист від грудня 1970 року, в якому начальник обласної насіннєвої інспекції дозволяє вселити 2-х працівників Тиврівської насіннєвої інспекції (ОСОБА_7 і ОСОБА_8 А.) в старе приміщення насіннєвої інспекції. Але в цьому листі ніяким чином не йшлось про вселення начальника насіннєвої інспекції ОСОБА_6 та її сім'ї.

Те саме стосується і акту приймання індивідуального будинковолодіння від 18 серпня 1988 року, адже незрозуміла причина його появи, як цей акт відповідає вимогам законодавства (і на момент складання і теперішнього), адже вона була зацікавленою стороною, будучи начальником Тиврівської насіннєвої інспекції, і той же час особою, в інтересах якої складався цей акт (проживала з сім'єю в оспорюваному приміщенні. До того ж, за наявності цього акту, у неї та її сім'ї було вдосталь часу, щоб викупити приміщення, яке будувала держава (Тиврівська насіннєва інспекція), або звертатись до компетентних органів та/або суду з метою переоформлення цього приміщення у свою власність. Позивачі не надали суду ніяких документів на підтвердження вселення в оспорюване приміщення, хоча, згідно чинного законодавства, саме позивач повинен довести свої позовні вимоги у спорах про набувальну давність (ст. 60 ЦПК).

Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Цивільне законодавство містить спеціальну норму про захист прав добросовісного володільця майна - ст. 400 ЦК. Саме цю норму слід застосовувати. Якщо вести мову про об'єкти нерухомості, то висновки вищого спеціалізованого суду України вжиті бути не можуть. Право володіння на нерухомість виникає лише після його державної реєстрації. Факт знаходження майна на балансі Інспекції не є доказом права власності чи законного володіння.

У п. 11 вищезазначеної Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України вказано, що враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння). Інспекція не є власником майна в повному юридичному значенні цього слова, а тільки балансоутримувачем.

Крім того, у п. 9 Пленуму зазначено, що: «Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється Земельним кодексом України (далі - ЗК), зокрема статтею 119», яка передбачає, що: « Громадяни, які добросовісно, відкрито і безперервно користуються земельною ділянкою протягом 15 років, але не мають документів, які б свідчили про наявність у них прав на цю земельну ділянку, можуть звернутися до органу державної влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування з клопотанням про передачу її у власність або надання у користування. Розмір цієї земельної ділянки встановлюється у межах норм, визначених цим Кодексом. Передача земельної ділянки у власність або у користування громадян на підставі набувальної давності здійснюється в порядку, встановленому цим Кодексом».

Для позивачів ще не наступив 15-ти річний термін (навіть рахуючи з 2001 року), а тому судом не може бути прийняте рішення про передачу у власність майна позивачам, адже, відповідно до норм ЦК та ЗК України, при переході права власності на будинок, до особи переходить право власності на землю.

Хоча позивачі і прожили термін, достатній для передачі їм приміщення за давністю користування (давність володіння та його безперервність), але вони не мають права на отримання цього майна у власність. Їм можна звертатись до суду про право користування приміщенням.

Просить відмовити у задоволенні позовних вимог позивачів.

Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши позивача ОСОБА_3, представника позивачів ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2, вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Позивачі у даній справі ОСОБА_3 (дошлюбне прізвище ОСОБА_6) ОСОБА_9 з 1988 року, ОСОБА_4 з 1992 року, ОСОБА_5 з 1992 року проживають в квартирі № 2 в смт Тиврів Вінницької області по вул. Котовського, 1).

В іншій частині даного будинку розташоване Тиврівське відділення Вінницької Державної насіннєвої інспекції . Юридична адреса інспекції - смт Тиврів, вул. Л. Ратушної, 18.

Будівля, в якій знаходиться квартира, де проживають позивачі та Тиврівська районна насіннєва інспекція перебуває на балансі у відповідача - Державній інспекції сільського господарства у Вінницькій області.

Її спорудження розпочато в 1969 році на підставі проекту, затвердженого архітектором в 1969 році. В 1969 році також виданий дозвіл державного будівельного контролю на проведення будівельних робіт. Будівництво будинку завершено в 1972 році .

Мати позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_6, яка працювала начальником Тиврівської районної насіннєвої інспекції, поселилася в дану квартиру з сім»єю і в 1979 році була там зареєстрована, що стверджується записом в домовій книзі.

18 серпня 1988 року вказана будівля була прийнята в експлуатацію, як індивідуальне домоволодіння, що стверджується актом приймання від 18.08.1988 р. /а.с.20/

По обліку КП « ВООБТІ» будинок по вул. Котовського, 1, означений л. «А», рахується як двоквартирний будинок, загальною площею 165.2 кв.м., житловою 43.2 кв.м..

Житлова площа зазначена в квартирі № 2, де проживають позивачі у справі. Вона складається з коридору 2-1 площею 3.3 кв.м., кухні 2-2 площею 12.1 кв.м., вбиральні 2-3 площею 0.9 кв м., ванної 2-4 площею 2.0 кв.м., кімнати 2-5 площею 8.3 кв.м., кімнати 2-6 площею 10.5 кв.м. кімнати 2-7 площею 8.6 кв.м., коридору 2-8 площею 14.9 кв.м., кімнати 2-9 площею 15.8 кв. м., загальною площею 76. 4 кв.м., житловою 43.2 кв.м. та господарських будівель : сарай означений в техпаспорті літ «Б» з погребом літ . «п/Б», сарай літ «Б1» та огорожу № 1-3. Згідно звіту про оцінку ринкова вартість квартири АДРЕСА_1 становить 99903 грн.

Так як будинок, в якому проживають позивачі знаходиться на розі вулиць Котовського та ОСОБА_10, він має двійну нумерацію відповідно до рішення виконкому Тиврівської селищної ради 3181 від 17.12.1986 р.: вул. Л. Ратушної 18 та вул. Котовського, 1. Квартира позивачів знаходиться по вул. Котовського 1, Тиврівське відділення Вінницької Державної насіннєвої інспекції - вул. Л. Ратушної 18.

Свідоцтва про право власності на квартиру, яка знаходиться в даному будинку та на приміщення, які рахуються за насіннєвою інспекцією не видавались.

25 листопада 2014 року ОСОБА_6Ф померла. Позивачі в даній справі, які не мали іншого житла, залишилися проживати в даній квартирі.

Договору найму житлового приміщення позивачі з відповідачем не укладали.

Позивачі володіють квартирою в будинку № 1 по вул. Котовського більше 20 років. Їх володіння цією квартирою є відкритим, так як відповідачу, на балансі якого перебуває дана будівля відомо про їх безперервне проживання в цій квартирі, володіння не припинялося протягом всього строку набувальної давності.

Заперечення відповідача, що позивачі знали про відсутність у них підстав для набуття майна, що вселення в приміщення було здійснене ОСОБА_6 без законних підстав, що вона, перебуваючи на посаді начальника насіннєвої інспекції у Тиврівському районі, зробила це самовільно, на підтвердження чого є лист від грудня 1970 року начальника обласної насіннєвої інспекції про дозвіл вселити 2-х працівників Тиврівської насіннєвої інспекції (ОСОБА_7 і ОСОБА_8 А.) в старе приміщення насіннєвої інспекції, в якому не йшлось про вселення начальника насіннєвої інспекції ОСОБА_6 та її сім'ї, спростовуються наступним.

Сімя ОСОБА_6 після завершення будівництва поселилась в квартирі по вул. Котовського 1, де мешкає по теперішній час. ОСОБА_6 в 90-х роках припинила роботу в Тиврівській насіннєвій інспекції але проживала з сімєю в цій квартирі до дня смерті, яка настала 25 листопада 2014 р. З часу поселення по даний час будь-яких претензій з боку відповідача до позивачів не було. Звідси, ОСОБА_6 поселилась з сімєю в цій квартирі не самовільно.

Лист начальника обласної насіннєвої інспекції від грудня 1970 року / а.с.86/, на який посилається відповідач, чітко вказує на використання кімнат, що звільнилися від насіннєвої інспекції в старому приміщенні для вселення 2-х працівників. Даний лист не стосується будинку по вул. Котовського 1. Старе приміщення, яким користувалася Тиврівська районна державна насіннєва інспекція з 1949 по 1974 р., знаходиться в Тиврові по вул. Котовського 10 , що стверджується рішенням № 269 виконкому Тиврівської районної ради від 26 липня 1974 р. / а.с.87/. Крім того, будинок, будівництво якого розпочато в 1969 році, в 1970 році не може вважатися старим.

Акт приймання від 18 серпня 1988 року / а.с.20/, який оспорює відповідач, складено комісією в складі чотирьох осіб, серед яких представник райсанепідстанціїї, держпожнагляду та рай комунгоспу в присутності ОСОБА_6, як представника забудовника, начальника насіннєвої інспекції. Комісія постановила: будову районної державної насіннєвої інспекції вважати прийнятою.

В чому тут особиста зацікавленість ОСОБА_6, представник відповідача не довів.

Позивачі добросовісно і відкрито володіють квартирою № 2 в житловому будинку № 1 по вул. Котовського, в смт Тиврів.

На дану квартиру видана домова книга для прописки громадян, з якої вбачається, що позивачі в ній зареєстровані: ОСОБА_3 з 03.06.1985 року, ОСОБА_4 з 02.10.1992 року, ОСОБА_5 - з 26.06.2008 року.

Позивачі оплачують комунальні послуги, які їм надаються за адресою: смт Тиврів, вул. Котовського,1, що стверджується договорами про надання послуг з водопостачання, газопостачання та за електроенергію /106 108/.

Відповідно до ч.1 ст. 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим

майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом

десяти років набуває права власності на це майно ( набувальна давність), якщо інше

не встановлено цим Кодексом.

Відповідно до п. 14 постанови № 5 від 07 лютого 2014 року Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно в звязку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю.

Відповідно до п.13 зазначеної постанови, можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності.

Відповідно до узагальнення судової практики застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав від 28.01.2013 р суди визнають право власності за набувальною давністю при наявності наступних умов: право власності на нерухоме майно можна набувати за набувальною давністю лише після 01.01.2011 р. добросовісності заволодіння, відкритості, безперервності, безтитульності володіння.

Позивачами дотримані всі вище перераховані умови володіння квартирою № 2 в житловому будинку № 1, з господарськими будівлями по вул. Котовського в смт Тиврів.

Згідно довідки виконавчого комітету Тиврівської с/ради № 695 від 31.07.2015 р. квартира № 2 в житловому будинку № 1 по вул. Котовського, в смт Тиврів під забороною не перебуває ( а.с. 16).

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 174, 212 - 215, 223 ЦПК України, 328, 344, п.8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, постановою Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» № 5 від 07 лютого 2014 року,

вирішив:

Позов задовільнити.

Визнати за ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 право спільної часткової власності ( в рівних частках, тобто по 1/3 частці) на квартиру АДРЕСА_2, яка складається з коридору 2-1 площею 3.3 кв.м., кухні 2-2 площею 12.1 кв.м., вбиральні 2-3 площею 0.9 кв м., ванної 2-4 площею 2.0 кв.м., кімнати 2-5 площею 8.3 кв.м., кімнати 2-6 площею 10.5 кв.м., кімнати 2-7 площею 8.6 кв.м., коридору 2-8 площею 14.9 кв.м., кімнати 2-9 площею 15.8 кв. м., загальною площею 76.4 кв.м., житловою 43.2 кв.м. та господарські будівлі : сарай означений в техпаспорті літ «Б» з погребом літ . «п/Б», сарай літ «Б1» та огорожу № 1-3 в порядку набувальної давності.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана до апеляційного суду Вінницької області через Тиврівський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя Ліщишина М. Ю.