У х в а л а

іменем україни

16 вересня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Юровської Г.В.,

суддів: Леванчука А.О., Мазур Л.М.,

Писаної Т.О., Попович О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом госпрозрахункової житлово-експлуатаційної дільниці № 6 (ГЖЕД № 6) до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання осіб такими, що втратили право на користування житловим приміщенням, та виселення,

за касаційною скаргою Полтавської міської ради на рішення апеляційного суду Полтавської області від 06 квітня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2009 року госпрозрахункова житлово-експлуатаційна дільниця № 6 (ГЖЕД № 6) звернулася до суду з указаним позовом, в якому, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просила:

- визнати ОСОБА_3, ОСОБА_4 такими, що втратили право користування житловими приміщеннями фонду житла для тимчасового користування, а саме: кімнатами № № 85-86;

- виселити відповідачів разом з малолітнім ОСОБА_5 зі спірного житлового приміщення без надання іншого житлового приміщення;

- зобов'язати Київський РВ ПМУ УМВС України в Полтавській області в особі ВГІРФО зняти їх з реєстраційного обліку;

- зобов'язати відповідачів протягом 10 днів з дня набрання рішенням законної сили звільнити кімнати № № 85-86, 86а будинку АДРЕСА_1.

На обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що на балансі позивача знаходиться будинок АДРЕСА_1, який є фондом для тимчасового проживання. У кімнатах № № 85-86 зареєстровані відповідачі та малолітній син відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_5

Позивач зазначив, що відповідач ОСОБА_3 тривалий час за вказаною адресою не проживає, більше ніж три роки перебувала за кордоном та на даний час перебуває у м. Львові, а тому є всі підстави вважати, що вона набула альтернативне місце проживання.

За викладених обставин просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 15 липня 2010 року залучено до участі у цій справі в якості третіх осіб виконавчий комітет Полтавської міської ради та територіальну громаду в особі Полтавської міської ради.

Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 07 грудня 2010 року закрито провадження у справі в частині зобов'язання Київського РВ ПМУ УМВС України в Полтавській області зняти з реєстраційного обліку ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5, 2006 року народження, з підстав, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 205 ЦПК України.

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 07 грудня 2010 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Полтавської області від 06 квітня 2015 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_6 задоволено частково, рішення Київського районного суду м. Полтави від 07 грудня 2010 року змінено.

Виключено з мотивувальної частини судового рішення абзац наступного змісту: «Вказане житлове приміщення відноситься до житла для тимчасового проживання».

У касаційній скарзі Полтавська міська рада, мотивуючи свої доводи неправильним застосуванням судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції і залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали цивільної справи та перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, виходив з того, що позивачем не доведено факту непроживання відповідачів у спірному житловому приміщенні протягом тривалого часу, спірне житлове приміщення є єдиним місцем їх проживання, іншого житла вони не мають, а також оплачують кошти, пов'язані з утриманням цього житлового приміщення.

Звертаючись з апеляційною скаргою до суду, представник ОСОБА_4 - ОСОБА_6 посилався на те, що по суті розглянутих заявлених позовних вимог рішення місцевого суду від 07 грудня 2010 року є обґрунтованим і таким, що ухвалене відповідно до норм чинного законодавства, однак суд першої інстанції помилково зазначив в мотивувальній частині, що спірне житлове приміщення належить до фонду житла для тимчасового проживання.

Суд апеляційної інстанції, виключаючи з мотивувальної частини рішення суду першої інстанції посилання на належність спірного житлового приміщення до фонду житла для тимчасового проживання, виходив з того, що позивачем не надано будь-яких доказів про те, що станом на 1969 рік спірні кімнати мали статус житла для тимчасового проживання.

Згідно зі ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Колегія суддів суду касаційної інстанції вважає, що зазначеним вимогам рішення суду апеляційної інстанції не відповідає з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що в квартирах № № 85-86 в будинку АДРЕСА_1 зареєстровані відповідачка ОСОБА_3 - з 01 квітня 1992 року, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, - з 03 квітня 2007 року та відповідач ОСОБА_4 - з 17 квітня 1992 року. Будинок знаходиться на балансі ГЖЕД № 6, а правовий статус квартири - державна (а. с. 6).

Згідно із Законом України «Про комплексну реконструкцію кварталів (мікрорайонів) застарілого житлового фонду» від 22 грудня 2006 року маневрений житловий фонд - житловий фонд, сформований інвестором-забудовником за власні кошти та призначений для тимчасового проживання громадян на час проведення реконструкції житла застарілого житлового фонду.

Зі змісту рішення виконавчого комітету Полтавської міської ради народних депутатів від 14 липня 1982 року № 364 вбачається, що з метою виконання завдання щодо створення саме маневреного фонду вирішено зобов'язати житлове управління у встановленому порядку протягом 1982 року провести відселення сімей, які самовільно зайняли квартири маневреного фонду в будинку АДРЕСА_1, а звільнені квартири передати міськжитлоуправлінню під маневрений фонд (а. с. 67).

Крім того, відповідно до довідки управління житлово-комунального господарства виконавчого комітету Полтавської міської ради від 19 листопада 2012 року та довідки виконавчого комітету управління майном комунальної власності міста від 14 березня 2014 року будинок АДРЕСА_1 визнано маневреним фондом Полтавської міської ради з 1962 року (а. с. 224, 225).

Вказана обставина також зазначена в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 жовтня 2014 року у справі № 6-27628св14 (а. с. 226-228).

Приписами ч. 3 ст. 61 ЦПК України встановлено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

З огляду на викладене колегія суддів касаційного суду вважає, що суд першої інстанції, встановивши обставини спору, дослідивши докази у справі й надавши їм належну оцінку, обґрунтовано зазначив у судовому рішенні про належність вказаного житлового приміщення до житла для тимчасового проживання.

Суд апеляційної інстанції, змінюючи рішення місцевого суду, не встановивши жодних порушень норм процесуального права при дослідженні доказів у справі, вдався до переоцінки письмових доказів, які були досліджені місцевим судом з додержанням норм матеріального та процесуального права, дійшовши помилкового висновку про недоведеність належності спірних кімнат до фонду житла для тимчасового проживання.

Ураховуючи викладене, колегія суддів касаційного суду дійшла висновку, що під час встановлення фактичних обставин справи судом першої інстанції дотримані норми процесуального права, а тому виключення апеляційним судом з мотивувальної частини рішення місцевого суду посилання на те, що спірне житлове приміщення належить до фонду житла для тимчасового проживання, є помилковим.

Відповідно до положень ст. 339 ЦПК України, установивши, що апеляційним судом <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/T041618.html> скасовано судове рішення <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/T041618.html>, ухвалене згідно із законом, суд касаційної інстанції <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/T041618.html> скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/T041618.html>.

Зважаючи на вищевикладене та керуючись ст. ст. 336, 339, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Полтавської міської ради задовольнити.

Рішення апеляційного суду Полтавської області від 06 квітня 2015 року скасувати, а рішення Київського районного суду м. Полтави від 07 грудня 2010 року залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Г.В. Юровська

Судді: А.О. Леванчук

Л.М. Мазур

Т.О. Писана

О.В. Попович