АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________
Провадження: № 22-ц-/790/4506/15 Головуючий: 1 інстанції Справа: № 646/3608/15-ц Васильєва О.О.
Категорія: відшкодування шкоди Доповідач: Даниленко В.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2015 року м. Харків

Судова колегія судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого: судді - Даниленка В.М.,

Суддів: Малінської С.М., Швецової Л.А.,

за участю секретаря: Каменської Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в приміщенні суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 28 квітня 2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Харківміськгаз» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2015 року позивачі ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 звернулись до суду з вищезазначеним позовом, у якому вказували на те, що вони є споживачами послуг, які надає відповідач ПАТ «Харківгаз». ОСОБА_2 та ОСОБА_5 послуги надаються відповідно до Договору № 22/02898 від 06.06.2013 року за адресою: АДРЕСА_1, а ОСОБА_4 - відповідно до Договору № 22/02899 від 06.06.2013 року за адресою: АДРЕСА_2.

25.07.2013 року на адресу позивачів надійшла вимога ПАТ «Харківміськгаз» погасити існуючу заборгованість за спожитий природний газ, яку останні відразу після її отримання виконали та сплатили борг.

Проте, незважаючи на це, ПАТ «Харківміськгаз» звернувся до Червонозаводського районного суду м. Харкова із заявою про видачу судових наказів про стягнення з ОСОБА_4 суми заборгованості.

За результатами звернення відповідача, у серпні 2013 року Червонозаводським районним судом м. Харкова були відкриті судові провадження на ОСОБА_3 та ОСОБА_2 за № 646/7724/13-ц, а також ОСОБА_4 - за № 646/7698/13-ц, а 06.09.2013 року були видані судові накази про стягнення з них заборгованості з оплати послуг з газопостачання.

Про вказані дії ПАТ «Харківміськгаз» позивачі дізнались лише після того, як почали здійснюватись утримання з їхніх пенсій.

Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 29.01.2015 року за заявою ОСОБА_4 був скасований судовий наказ № 646/7698/13-ц від 06.09.2013 року про солідарне стягнення з ОСОБА_2 та ОСОБА_6 на користь ПАТ «Харківміськгаз» заборгованості за надані послуги з газопостачання у розмірі 1024,36 грн. та судового збору у розмірі 114,70 грн.

Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 13.02.2015 року за заявою ОСОБА_2 був скасований судовий наказ № 646/7724/13-ц від 06.09.2013 року про солідарне стягнення з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ПАТ «Харківміськгаз» заборгованості за надані послуги з газопостачання за період з 01.08.2010 року по 01.08.2013 року в розмірі 787,34 грн., фінансових санкцій у розмірі 33,17 грн. та судового збору у розмірі 114,70 грн.

Незважаючи навіть на скасування судових наказів, утримання з пенсії ОСОБА_3 продовжувались.

Такі неправомірні дії ПАТ «Харківміськгаз» призвели до значного погіршення стану здоровя позивачів, в той час як вони є хворими людьми, зокрема ОСОБА_4 та ОСОБА_3 є інвалідами другої групи з онкозахворювань, ОСОБА_2 також страждає на онкологічне захворювання. Дізнавшись про неправомірні дії ПАТ «Харківміськгаз», ОСОБА_4, в наслідок різкого підвищення артеріального тиску, впала та зламала праву руку, в результаті чого була вимушена півтора місяці лікуватись амбулаторно, витративши на це 771,30 грн. У ОСОБА_3 почались проблеми в області серцевої діяльності, що також стало приводом до лікування, а у ОСОБА_2 із-за хвилювань погіршився зір.

Крім того, для вирішення негативної ситуації, що склалася з вини відповідача - ПАТ «Харківміськгаз», споживачі ОСОБА_2 були вимушені звертатись до судових, виконавчих та інших державних органів, витрачаючи значний час та переживаючи негативний вплив на своє здоровя.

Посилаючись на вказані обставини, позивачі ОСОБА_2 просили суд стягнути з відповідача ПАТ «Харківміськгаз» у рахунок відшкодування завданої їм майнової шкоди, а саме: 33,17 грн. сплачених фінансових санкцій, судового збору в розмірі 114,7 грн. та 771,30 грн., які були витрачені ОСОБА_4 на лікування, а крім того, по 30 000,00 грн. на користь ОСОБА_4 та ОСОБА_3, кожного окремо, в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої їм протиправними діями відповідача.

У судовому засіданні позивачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 підтримали заявлені ними позовні вимоги в повному обсязі та наполягали на їх задоволенні. Позивачка ОСОБА_4 також підтримала позов, надавши до суду заяву про розгляд справи за її відсутності

Представник відповідача - ПАТ «Харківміськгаз» заявлені позивачами ОСОБА_4 вимоги не визнав та заперечуючи проти їх задоволення, посилався на безпідставність цих вимог. При цьому він вказував на те, що звертаючись до суду з заявами про видачу судових наказів Товариство скористалося своїми конституційними правами щодо захисту порушених прав та інтересів у судовому порядку. Крім того, представник відповідача посилався на те, що позивачами не надано будь-яких обєктивних доказів щодо спричинення їм матеріальної, а тим більше моральної шкоди, повязаної з діяльністю ПАТ «Харківміськгаз».

Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 28 квітня 2015 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 відмовлено.

Не погодившись із таким рішення районного суду, позивачі ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в апеляційній скарзі просять скасувати це судове рішення та ухвалити по справі нове рішення, яким задовольнити заявлені ними позовні вимоги в повному обсязі.

В обґрунтування своєї скарги апелянти посилаються на неповне зясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, та порушення судом норм матеріального й процесуального права, що призвело до неправильного вирішення цивільно-правового спору.

Зокрема, апелянти вказують на те, що вони надали до суду достатньо доказів на підтвердження своїх вимог та спричинення їм діями відповідача моральної шкоди, але суд першої інстанції, приймаючи рішення у справі, належної уваги на це не звернув, у звязку з чим безпідставно відмовив у задоволенні заявлених ними позовних вимог.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення районного суду у відповідності до ст. 303 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія не вбачає підстав для її задоволення.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України суд апеляційної інстанції відхиляє апеляційну скаргу, якщо встановлює, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасовано правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Як вбачається з матеріалів справи, вирішуючи цивільно-правовий спір по суті заявлених позивачами ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 вимог, районний суд повно й всебічно дослідив обставини справи, представлені докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин та закон їх регулюючий, і надав їм належну правову оцінку в судовому рішенні.

При цьому, відмовляючи в задоволенні вимог позивачів, суд першої інстанції виходив із того, що останні не представили переконливих, належних та допустимих доказів на їх підтвердження.

Судова колегія погоджується з таким висновком районного суду, оскільки цей висновок відповідає матеріалам справи й ґрунтується на законі.

Відповідно до ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтями 3, 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст. ст. 10, 11 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється виключно на засадах змагальності сторін.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Особи, які беруть участь у справі, розпоряджаються своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема, звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Згідно зі ст. ст. 59, 60 того ж Кодексу доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши до суду належні та допустимі докази на їх підтвердження.

Обставини, які мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 11 ЦК України цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки.

Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства, якими, зокрема є: справедливість, добросовісність та розумність.

За приписами ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками, зокрема є втрати, яких особа зазнала у звязку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Згідно зі ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування й моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сімї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

Як розяснено у п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у звязку з ушкодженням здоровя, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у звязку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих звязків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Згідно розяснень, наданих у п.п. 5, 9 вищезазначеної постанови Пленуму Верховного Суду України, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обовязковому зясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного звязку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен зясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обовязки визначені Законом України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 р. № 1875-IV.

Відповідно до статті 1 вказаного Закону житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.

Виконавцем житлово-комунальних послуг є субєкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору.

Споживачем житлово-комунальних послуг вважаться фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу.

Комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством.

Обовязки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг визначені статтями 20, 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги».

Зокрема, обовязком споживача є оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом, а обовязком виконавця - надання послуг вчасно та відповідної якості згідно із законодавством та умовами договору.

При цьому споживач має право на відшкодування збитків, завданих його майну та/або приміщенню, шкоди, заподіяної його життю чи здоровю внаслідок неналежного надання або ненадання житлово-комунальних послуг.

Відносини в сфері надання житлово-комунальних послуг з газопостачання, тобто відносини між газопостачальними підприємствами, газорозподільними підприємствами та фізичними особами (населенням) - споживачами газу безпосередньо регулюються «Правилами надання населенню послуг з газопостачання», затвердженими постановою Кабінету Міністрів України № 2246 від 9 грудня 1999 року, з наступними змінами (далі: Правила).

Пунктом 28 Правил передбачено, що споживач має право на розірвання договору та/або відшкодування збитків згідно з Порядком відшкодування збитків, завданих споживачеві природного газу внаслідок порушення газопостачальним або газорозподільним підприємством цих Правил.

Порядок відшкодування збитків, завданих споживачеві природного газу внаслідок порушення газопостачальною або газотранспортною організацією Правил надання населенню послуг з газопостачання, затверджений постановою НКРЕ від 29.05.2003 № 476, що діяла на час виникнення між сторонами спірних правовідносин.

Відповідно до п. 1.3 Порядку порушення газопостачальною (газотранспортною) організацією Правил, які тягнуть за собою відповідальність з відшкодування збитків, завданих споживачеві газу, є :

постачання споживачу газу, якісні показники та тиск якого не відповідають вимогам нормативних документів;

відмова споживачу в припиненні газопостачання або відключенні окремих газових приладів, пристроїв та проведенні перерахунку за фактично надані послуги з газопостачання у разі відсутності лічильників газу (за заявою споживача);

несвоєчасне надання інформації або надання інформації, що не відповідає дійсності;

надання неякісних та несвоєчасних послуг (передбачених договором про надання послуг з газопостачання) з технічного обслуговування та усунення пошкоджень внутрішньобудинкових систем газопостачання та дворових газопроводів будинків, що виконуються за рахунок експлуатаційних витрат (планове технічне обслуговування) або за заявою споживача;

шкода, заподіяна його житловому приміщенню і майну, а також його життю, здоров'ю та навколишньому середовищу внаслідок порушення газопостачальною або газотранспортною організацією вимог Правил безпеки систем газопостачання, затверджених наказом Держнаглядохоронпраці від 01.10.1997 р. № 254, Правил надання населенню послуг з газопостачання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.1999 р. № 2246, договору про надання послуг з газопостачання та інших нормативно-правових актів, що регламентують відносини газопостачальної (газотранспортної) організації і споживачів у сфері надання послуг з газопостачання;

безпідставне припинення газопостачання.

Відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності регулюються Законом України «Про захист прав споживачів», який встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

Відповідно до ст. 1 вказаного Закону у цьому Законі терміни вживаються в такому значенні:

виконавець - субєкт господарювання, який виконує роботи або надає послуги;

договір - усний чи письмовий правочин між споживачем і продавцем (виконавцем) про якість, терміни, ціну та інші умови, за яких реалізується продукція;

послуга - діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб;

споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника;

За приписами ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» захист прав споживачів, передбачених законодавством, здійснюється судом.

При задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені ст.ст. 1166, 1167 ЦК України.

Відповідно до цих правових норм моральна чи майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоровя або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Тобто, для відшкодування шкоди за правилами ст.ст. 1166, 1167 ЦК України, на які посилалися позивачі ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в обґрунтування заявлених ними вимог, необхідно довести такі обєктивні факти: неправомірність поведінки особи. Неправомірною можна вважати будь-яку поведінку, внаслідок якої завдано шкоду, якщо особа, яка завдала шкоди, не була уповноважена на такі дії. Наявність шкоди. Під шкодою слід розуміти втрату або пошкодження майна потерпілого та (або) позбавлення його особистого нематеріального права (життя, здоровя тощо). Причинний звязок між протиправною поведінкою та шкодою, який є обовязковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати обєктивним наслідком поведінки заподіювана шкоди. Вина заподіювача шкоди, за виключенням випадків, коли в силу прямої вказівки закону обовязок відшкодування завданої шкоди покладається на відповідальну особу незалежно від вини.

Таким чином, єдиною підставою цивільно-правової відповідальності за заподіяння шкоди є правопорушення, що включає такі елементи, як шкода, протиправність поведінки, причинний звязок між ними, а також за виключенням передбачених законом випадків, вина заподіювача шкоди, тобто відшкодуванню підлягає тільки та шкода, яка є обєктивним наслідком протиправної дії чи бездіяльності, а тому лише наявність усіх вище перелічених умов є обовязковою для прийняття судом рішення про відшкодування завданої шкоди.

Як встановлено по справі, позивачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 проживають у квартирі АДРЕСА_1 Позивачка ОСОБА_4 проживає у квартирі № 38 того ж житлового будинку.

При цьому позивачі є споживачами житлово-комунальних послуг з газопостачання, які надаються виконавцем цих послуг - відповідачем по справі ПАТ «Харківміськгаз» на підставі відповідних договорів про постачання природного газу.

По справі також встановлено, що 06.09.2013 року Червонозаводським районним судом м. Харкова за заявою ПАТ «Харківміськгаз» було видано судовий наказ по справі № 646/7698/13-ц про солідарне стягнення з ОСОБА_4 та ОСОБА_3 на користь газопостачальника заборгованості з оплати послуг з газопостачання в сумі 967,14 грн., фінансових санкцій у розмірі 57,22 грн., а також судового збору в сумі 114,70 грн.

Того ж дня Червонозаводським районним судом м. Харкова за заявою ПАТ «Харківміськгаз» було видано судовий наказ по справі № 646/7724/13-ц про солідарне стягнення з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь газопостачальника заборгованості з оплати послуг з газопостачання в сумі 787,34 грн., фінансових санкцій у розмірі 33,17 грн., а також судового збору в сумі 114,70 грн.

Ухвалами Червонозаводського районного суду м. Харкова від 29 січня та 13 лютого 2015 року вищезазначені судові накази за заявами ОСОБА_4 та ОСОБА_2 були скасовані у звязку з наявністю між сторонами цивільно-правового спору про право та розяснено заявнику - ПАТ «Харківміськгаз» його право на звернення до суду за вирішенням виниклого спору на загальних підставах у порядку позовного провадження.

При цьому, матеріали цивільної справи не містять будь-яких обєктивних, належних та допустимих, в розумінні ст.ст. 58, 59 ЦПК України, доказів на підтвердження фактів неправомірної поведінки, дій чи бездіяльності відповідача ПАТ «Харківміськгаз» по відношенню до позивачів, що є обовязковою складовою правопорушення, яке може бути підставою для відшкодування матеріальної та/або моральної шкоди у відповідності до укладених між сторонами договорів про надання житлово-комунальних послуг з газопостачання та приписів Закону України «Про житлово-комунальні послуги», «Правил надання населенню послуг з газопостачання», затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 2246 від 9 грудня 1999 року, Порядку відшкодування збитків, завданих споживачеві природного газу внаслідок порушення газопостачальною або газотранспортною організацією Правил надання населенню послуг з газопостачання, затвердженого постановою НКРЕ від 29.05.2003 № 476 та Закону України «Про захист прав споживачів».

Сам же факт звернення ПАТ «Харківміськгаз» до суду з заявами про видачу судових наказів про стягнення з ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_2 заборгованості з оплати наданих послуг з газопостачання не свідчить про неправомірність дій ПАТ «Харківміськгаз», оскільки право будь-якої особи на звернення до суду за захистом своїх прав чи інтересів гарантується Конституцією України та передбачено нормами цивільного, а також цивільного процесуального законодавства.

За таких обставин, враховуючи наведене вище, судова колегія вважає, що суд першої інстанції, приймаючи рішення у справі, обґрунтовано відмовив у задоволенні заявлених позивачами ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 вимог за їх недоведеністю та безпідставністю.

Що ж стосується доводів апеляційної скарги про те, що на підставі судових наказів від 06.09.2013 року, виданих Червонозаводським районним судом м. Харкова за заявами ПАТ «Харківміськгаз», у подальшому скасованих, з пенсії позивача ОСОБА_3 були утримані суми судових витрат та судового збору, то ці доводи апеляційної скарги на правильність рішення районного суду, ухваленого по справі, не впливають, оскільки позивачі не позбавлені можливості звернутися до суду першої інстанції з відповідними заявами про поворот виконання судових наказів, які є особливою формою судових рішень, тобто про повернення стягнутих з них грошових коштів у порядку, передбаченому ст. 381 ЦПК України.

Інші доводи апеляційної скарги позивачів ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_2, що наведені на її обґрунтування та які фактично зводяться до незгоди з ухваленим районним судом по справі рішенням та його субєктивної переоцінки, в даному випадку, є несуттєвими, рішення суду, прийняте по суті розглянутого цивільно-правового спору, не спростовують і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Таким чином, приймаючи до уваги наведене та керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313 - 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 - відхилити.

Рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 28 квітня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає чинності негайно, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів із дня її проголошення.

Головуючий:

Судді: