АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/1656/15 Головуючий в суді першої
Справа № 215/2076/15-ц інстанції - Квятковський Я.А.
Категорія № 5 (1) Доповідач - Ляховська І.Є.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 вересня 2015 року м. Кривий Ріг

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі :

головуючого - судді Ляховської І.Є.,

суддів - Барильської А.П., Михайлів Л.В.,

при секретарі - Масловій К.В.,

за участю - позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 30 червня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, який діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_4, про витребування майна із чужого незаконного володіння, -

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2015 року ОСОБА_2 звернулась до суду з даним позовом до ОСОБА_3, який діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_4, про витребування майна із чужого незаконного володіння, посилаючись на те, що 09 квітня 1994 року нею та ОСОБА_5 укладено договір дарування квартири за адресою: АДРЕСА_2, який заочним рішенням Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 26 березня .2015 року розірвано та скасовано державну реєстрацію прав власності, які виникли з цього договору. Вказана справа перебуває в провадженні суду через скасування заочного рішення. На даний час власником квартири є ОСОБА_3, як законний представник ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, які у спірній квартирі не проживають та не несуть витрат на її утримання, у зв'язку з чим ОСОБА_2 просила суд витребувати з чужого незаконного володіння вказану квартиру та визнати за нею право власності на неї.

Рішенням Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 30 червня 2015 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_2 ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового про задоволення позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, на її думку, суд дійшов помилкового висновку щодо не доведення нею позовних вимог. Вважає, що суд передчасно ухвалив рішення по справі до набрання законної сили судовим рішенням по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5 про розірвання договору дарування. Крім того, зазначає, що суд залишив поза увагою те, що з моменту укладення договору дарування і по теперішній час ані відповідач ОСОБА_3, ані неповнолітня ОСОБА_4 у квартирі за адресою: АДРЕСА_2 не проживають та не несуть витрат на її утримання.

В наданих суду письмових запереченнях представник відповідача ОСОБА_6 просить апеляційну скаргу позивача відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін як законне та обґрунтоване.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що спірна квартира АДРЕСА_1 належала на праві власності позивачу ОСОБА_2, яка на підставі договору дарування від 09 квітня 1994 року, посвідченого Державним нотаріусом Першої криворізької державної нотаріальної контори за реєстр.№4-1064, зареєстрованого в Державному реєстрі прав власності в книзі:37КВ-182, номер запису 11792, подарувала її ОСОБА_5 (а.с. 7).

Згідно договору дарування, посвідченого 28 жовтня 2014 приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Кульбідою Н.М. за реєстровим №2139, зареєстрованого в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, реєстраційний номер обєкта 10, ОСОБА_5 подарував спірну квартиру ОСОБА_8 (а.с. 5).

Відповідно до договору дарування від 29 грудня 2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Русавською Т.В. за реєстровим №7219, зареєстрованого в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, реєстраційний номер обєкта 10, ОСОБА_8 подарувала, а ОСОБА_4 прийняла в дар спірну квартиру та стала її власником (а.с. 5,6).

Звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_2 посилалась на те, що з моменту укладення договору дарування і по теперішній час ані відповідач ОСОБА_3, ані неповнолітня ОСОБА_4 фактично квартиру за адресою: АДРЕСА_2 не прийняли та у спірній квартирі не проживають, витрат на її утримання не несуть. Крім того, на момент укладення договору ОСОБА_3, як законному представнику неповнолітньої ОСОБА_4, було відомо про наявність перешкод у здійсненні цього договору.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що позивачем не надано доказів на підтвердження того, що спірна квартира незаконно належить на праві власності неповнолітній ОСОБА_4, та відмовив у задоволенні позову.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду з огляду на наступне.

Відповідно до вимог статей 11, 27, 60 ЦПК суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, зобов'язана надати усі наявні у неї докази та довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, що мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких виник спір.

Згідно ст. 179 ЦПК України предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно презумпції правомірності правочину, встановленої ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Встановивши, що доказів незаконності набуття неповнолітньою ОСОБА_4 права власності на спірне майно, в т.ч. нікчемності чи недійсності договорів дарування спірної квартири, позивачем не надано, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив ОСОБА_2. у задоволенні її позовних вимог про витребування спірної квартири з чужого незаконного володіння.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують. Так, посилання ОСОБА_2. на те, що суд передчасно відмовив їй у позові, не зупинивши розгляд справи до вирішенняпитання щодо розірвання правочину, вчиненого нею з приводу дарування 09 квітня 1994 року спірної квартири, не можуть бути взятими до уваги, оскільки вирішення цього питання не має правового значення для вирішення даної справи, так як не спростовує правомірності права власності неповнолітньої ОСОБА_4 на спірну квартиру.

Безпідставними є також доводи апеляційної скарги про те, що договір дарування від 09 квітня 1994 рокудо теперішнього часу є не прийнятим, оскільки право власності неповнолітньої ОСОБА_4 на спірну квартиру 29 грудня 2014 року зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с. 6), що свідчить про прийняття дарунку обдарованою. Той факт, що спірна квартира повністю утримується позивачем, також не має правового значення для вирішення даної справи, оскільки обов'язок по утриманню житла покладено на споживачів комунальних послуг.

Згідно ст. 388 ЦК України, право власника на витребування майна від добросовісного набувача, тобто якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), то власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно було загублене, вибуло з володіння власника не з його волі іншим шляхом.

Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 розяснено, що застосовуючи положення ст. 387 ЦК України, суди повинні виходити з того, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним і в якої майно фактично знаходиться та є індивідуально визначеним. Позов про витребування майна, пред'явлений до особи, у незаконному володінні якої це майно знаходилось, але на момент розгляду справи в суді у неї відсутнє, не може бути задоволений.

Зважаючи на те, що ОСОБА_2 не довела суду, що спірна квартира вибула з її володіння не з її волі, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив позивачу в задоволенні її позову про витребування вказаної квартири у відповідача ОСОБА_3 як законного представника неповнолітньої ОСОБА_4

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не містять підстав для її задоволення.

Рішення суду відповідає нормам матеріального та процесуального права.

За таких обставин апеляційну скаргу необхідно відхилити, а рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313 - 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 30 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий : І.Є. Ляховська

Судді: А.П. Барильська

Л.В. Михайлів