АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 2-1889/11 Головуючий у 1 - й інстанції: Катющенко В.П.
№ апеляційного провадження: Доповідач - Ратнікова В.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 квітня 2015 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах Апеляційного суду місті Києва в складі:

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Борисової О.В.

- Гаращенка Д.Р.

при секретарях - Кутц А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_3 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 21 березня 2012 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Марфін Банк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, пені та штрафу за кредитним договором, -

в с т а н о в и л а:

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 21 березня 2012 року позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Марфін Банк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, пені та штрафу за кредитним договором задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «Марфін Банк» заборгованість за кредитним договором в сумі 1 202 840,32 грн., судовий збір в сумі 1700 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 120 грн., всього на загальну суму 1 204 660,32 грн.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, відповідач ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 21 березня 2012 року скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Свою апеляційну скаргу мотивує тим, що рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що надані банком розрахунки її заборгованості за кредитним договором від 06.12.2007 року не відповідають дійсним обставинам справи, оскільки вона фактично сплатила значно більшу суму заборгованості, ніж відображено в розрахунках. Проте, всупереч вимог чинного законодавства України, судом 1-ї інстанції не перевірено правильності наданого позивачем розрахунку та не витребувано у банку її платіжних документів, які підтверджують здійснені платежі на погашення заборгованості. Посилається також на те, що в позовній заяві позивачем зазначено, що її заборгованість за кредитним договором від 06.12.2007 року становить 888 649,15 грн., проте оскаржуваним рішенням стягнуто з неї на користь позивача заборгованість в сумі 1 202 840,32 грн.

В судове засідання відповідач ОСОБА_3 в п'ятий раз, а представник Публічного акціонерного товариства «Марфін Банк» в четвертий раз не заявились, про дату та час судового засідання повідомлялись у встановленому законом порядку, а тому, колегія суддів вважає можливим розглядати справу за їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з слідуючих підстав.

Згідно зі ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова, установа зобов'язується надати грошові кошти /кредит/ позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Судом встановлено, що 06 грудня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Морський транспортний банк» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір №00352/RK, відповідно до умов якого, банк зобов'язується надати позичальнику кредитні кошти шляхом перерахування з позичкового рахунку на поточний рахунок позичальника НОМЕР_1 з 06.12.2007 року терміном по 05.12.2022 року включно, у вигляді не відновлювальної кредитної лінії в сумі 132 472,28 доларів США, зі сплатою 10,5% річних за фактичний період користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом та зі сплатою комісії за обслуговування кредиту в розмірі 0,17% від суми наданого кредиту без урахування страхових платежів, що сплачуються щомісяця.

07.12.2007 року Відкритим акціонерним товариством «Морський транспортний банк» було видано розпорядження про перерахунок на поточний рахунок позичальника НОМЕР_2 грошових коштів в сумі 120 000 доларів США.

07 серпня 2009 року між Відкритим акціонерним товариством «Морський транспортний банк» та ОСОБА_3 було укладено додаткову угоду №1 до кредитного договору №00352/RK від 06 грудня 2007 року.

16 серпня 2010 року Відкритим акціонерним товариством «Морський транспортний банк» на адресу ОСОБА_3 було надіслано письмову вимогу про усунення порушень зобов'язань за кредитним договором та повідомлено про те, що боржник не здійснює платежів в рахунок погашення суми кредиту та нарахованих по ньому відсотках, не дотримується графіку погашення кредиту, чим порушує прийняті на себе договірні зобов'язання, у зв'язку з чим банк вимагає дострокового повернення кредитних коштів, процентів, пені, комісії та штрафу, що станом на 16.08.2010 року становить 13 017,08 доларів США та 3 224,51 грн. заборгованість по сплаті комісії.

Дану вимогу боржником було отримано 22.08.2010 року, що підтверджується повідомленням про вручення рекомендованого поштового відправлення.

Правонаступником Відкритого акціонерного товариства «Морський транспортний банк» є Публічне акціонерне товариство «Марфін Банк».

Оскільки відповідач свої обов'язки за кредитним договором №00352/RK від 06 грудня 2007 рокуналежним чином не виконує, що призвело до виникнення заборгованості, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості по договору в судовому порядку.

Задовольняючи позовні вимоги та стягуючи з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «Марфін Банк» заборгованість за кредитним договором в сумі 1 202 840,32 грн., суд 1-ї інстанції посилався на те, що з досліджених судом доказів достовірно встановлено, що відповідач свої зобов'язання за кредитним договором №00352/RK від 06 грудня 2007 року не виконує, а тому позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Марфін Банк» є обґрунтованими.

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду 1-ї інстанції зроблений на підставі повного та об'єктивного дослідження наданих сторонами доказів на в повній мірі відповідає вимогам закону.

Так, відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України.

Згідно ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.

Пунктом 2 додаткової угоди №1 до кредитного договору №00352/RK від 06 грудня 2007 року встановлено, що погашення кредиту здійснюється відповідно графіку погашення, що є невід'ємною частиною даного договору.

Згідно з п.п.17,18 додаткової угоди №1 до кредитного договору №00352/RK від 06 грудня 2007 року при порушенні позичальником будь якого зобов'язання встановленого даним договором, банк нараховує, а позичальник зобов'язується сплатити банку пеню в розмірі 0,3% від суми простроченого платежу за кожен день прострочення, а також сплачувати за кожен місяць прострочення виконання зобов'язань банку штраф у розмірі 0,1% від суми кредиту.

Проте, ОСОБА_3 свої обов'язки за кредитним договором №00352/RK від 06 грудня 2007 року належним чином не виконувала, що призвело до виникнення заборгованості.

Станом на 12.03.2011 року заборгованість за кредитним договором 00352/RK від 06 грудня 2007 рокустановить 1 202 840,32 грн., в тому числі 111 989,66 доларів США, що за кусом НБУ еквівалентно 888 649,15 грн. - заборгованість за кредитом; 25 347,19 доларів США, що за кусом НБУ еквівалентно 201 132,49 грн. - заборгованість за відсотками; 44 962 грн. - заборгованість по комісії; 2 694,31 доларів США, що за кусом НБУ еквівалентно 21 379,61 грн. - заборгованість по пені за неповернення основної суми боргу; 3 846,92 доларів США, що за кусом НБУ еквівалентно 30 525,69 грн. - заборгованість по пені за неповернення відсотків за користування кредитом; 4 999,90 грн. - заборгованість по пені за несплату комісії; 11 190,58 грн. - штраф за невиконання зобов'язань.

Так як факт не виконання ОСОБА_3 взятих на себе зобов'язань по кредитному договору №00352/RK від 06 грудня 2007 року достовірно встановлений, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано стягнув з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором на загальну суму 1 202 840,32 грн.

Доводи апеляційної скарги про те, що розрахунки заборгованості ОСОБА_3 є неповними та не відповідають умовам кредитного договору та додаткам до нього, колегія суддів вважає необґрунтованими, з огляду на таке.

У силу вимог ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Розпорядившись своїми правами на власний розсуд, відповідач не надав суду жодного доказу на підтвердження неправильності наданого банком розрахунку заборгованості, або ж власного розрахунку з відповідними обґрунтуваннями, зазначивши лише, що наданий позивачем розрахунок є неправильним. Доводи відповідача на те, що вона фактично сплатила значно більшу суму заборгованості, ніж відображено в розрахунках, також не підтверджені жодними доказами.

Безпідставними є доводи апеляційної скарги про те, що заборгованість відповідача за кредитним договором від 06.12.2007 року становить 888 649,15 грн., однак оскаржуваним рішенням безпідставно стягнуто з відповідача заборгованість в сумі 1 202 840,32 грн., оскільки з дослідженого судом та перевіреного розрахунку заборгованості за кредитним договором чітко вбачається, що станом на 12.03.2011 року заборгованість ОСОБА_3 за кредитним договором №00352/RK від 06 грудня 2007 року становить 1 202 840,32 грн., а саме: 111 989,66 доларів США, що за кусом НБУ еквівалентно 888 649,15 грн. - заборгованість за кредитом; 25 347,19 доларів США, що за кусом НБУ еквівалентно 201 132,49 грн. - заборгованість за відсотками; 44 962 грн. - заборгованість по комісії; 2 694,31 доларів США, що за кусом НБУ еквівалентно 21 379,61 грн. - заборгованість по пені за неповернення основної суми боргу; 3 846,92 доларів США, що за кусом НБУ еквівалентно 30 525,69 грн. - заборгованість по пені за неповернення відсотків за користування кредитом; 4 999,90 грн. - заборгованість по пені за несплату комісії; 11 190,58 грн. - штраф за невиконання зобов'язань.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд 1-ї інстанції не витребував у позивача первинних платіжних документів для перевірки розрахунку боргу, чим порушив принцип повного та всебічного вивчення доказів, колегія суддів вважає безпідставними, з огляду на таке.

Статтею 11 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

З систематичного аналізу даної норми процесуального закону, а також поняття принципів диспозитивності та змагальності процесу вбачається, що суд не зобов'язаний за своєю ініціативою витребовувати докази а, виходячи з конституційних засад змагальності, має створити необхідні умови для повного та об»єктивного встановлення дійсних обставин справи та дослідження наданих сторонами доказів. Обов'язок доказування фактичних обставин, що мають значення для справи, повною мірою покладається на сторони та інших осіб, які беруть участь у справі, а суд лише може за їх клопотанням сприяти у витребуванні доказів у разі виникнення при їх поданні певних труднощів.

Під час розгляду справи судом 1-ї інстанції інтереси ОСОБА_3 представляла ОСОБА_4 на підставі договору про надання правової допомоги від 20.09.2011 року. З матеріалів справи не вбачається, що в суді 1-ї інстанції представником відповідача заявлялось клопотання про витребування доказів та/або клопотання про забезпечення доказів шляхом витребування у позивача первинних платіжних документів для перевірки розрахунку боргу.

Твердження апелянта про те, що суд 1-ї інстанції фактично не вдавався до оцінки доказів у даній справі та не здійснював аналізу фактичних обставин справи, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки суд 1-ї інстанції дотримався встановленого ст.212 ЦПК України принципу оцінки доказів, відповідно до якого, суд на підставі всебічного, повного й об'єктивного розгляду обставин справи аналізує і оцінює докази як кожен окремо, так і в їх сукупності, у взаємозв'язку, в єдності і протиріччі, і ця оцінка повинна спрямовуватися на встановлення достовірності чи відсутності обставин, які обґрунтовують доводи і заперечення сторін, та дав їм належну оцінку.

Інші доводи апеляційної скарги правильність висновків суду першої інстанції також не спростовують.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, постановлено з дотриманням норм процесуального та матеріального права, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги відповідача ОСОБА_3 відсутні.

Витрати по сплаті судового збору судом стягнуті з відповідачів на користь позивача у відповідності з вимогами ст.88 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.303, 307, 308, 313-315 ЦПК України колегія суддів,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_3відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 21 березня 2012 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Судді: