У Х В А Л А

4 вересня 2015 року м. Київ
Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Романюка Я.М., Сеніна Ю.Л.,Сімоненко В.М.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 червня 2015 року в справі за позовом публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості,

встановила:

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 22 жовтня 2014 року позов задоволено. Стягнуто солідарно зі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 274 222, 57 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 2 квітня 2015 року рішення першої інстанції скасовано в частині солідарного стягнення заборгованості з ОСОБА_5 та ухвалено нове, яким у задоволенні позову до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено.

Стягнуто із ОСОБА_4 на користь публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» зменшену заборгованість за кредитним договором в розмірі 229 118 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 червня 2015 року ОСОБА_4 поновлено строк на касаційне оскарження рішень судів попередніх інстанцій та відмовлено у відкритті касаційного провадження.

У поданій до Верховного Суду України заяві ОСОБА_4 просить скасувати ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 червня 2015 року та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм процесуального та матеріального права, а саме: пункту 6 частини першої статті 3 ЦК України, частини п'ятої статті 11, пункту 5 частини третьої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів».

Перевіривши доводи заяви, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що у допуску справи до провадження необхідно відмовити.

Частково скасовуючи рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції, з висновками якого погодився суд касаційної інстанції, виходив із ступеня виконання зобов'язань боржником, а тому обґрунтованим є висновок про необхідність застосування частини третьої статті 551 ЦК України для зменшення розміру пені, що підлягає стягненню з відповідача відповідно до умов кредитного договору, на 50%. Доводи апелянта про нікчемність пункту 3.4 кредитного договору, яким встановлено розмір пені 1% від простроченої суми за кожен день прострочення, апеляційний суд вважає необґрунтованими, оскільки недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом, у цьому разі визнання такого правочину недійсним судом - не вимагається ( частина друга статті 215 ЦК України).

У наданих для порівняння:

- ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 червня 2013 року суд касаційної інстанції виходив із того, що пункт 4.1. кредитного договору щодо встановлення сторонами договору пені у розмірі 0,2 % за кожен день прострочення виконання зобов'язання за споживчим кредитом, що становить 73% від суми неповерненого кредиту є несправедливим та суперечить принципам розумності;

- ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 квітня 2013 року суд касаційної інстанції виходив із того, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема, щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад 50% вартості продукції) у разі невиконання ним зобов'язань за договором, і це є підставою для задоволення позовних вимог щодо визнання таких положень недійсними;

- ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 грудня 2014 року суд касаційної інстанції виходив із того, що судом першої інстанції не було перевірено відповідність умов пункту 3.4 кредитного договору вимогам справедливості, а тому не звернув увагу на те, що передбачена в договорі у разі прострочення строків або суми повернення кредиту чи процентів пеня в розмірі 1% від суми несвоєчасно виконаних боргових зобов'язань за кожен день прострочення в перерахунку становить 365% річних;

- ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 серпня 2015 року суд касаційної інстанції виходив із того, що при ухваленні рішення суди не дали належної оцінки запереченням відповідача щодо правильності розрахунку заборгованості і пені, оскільки згідно з пунктом 4.1.1 кредитного договору пеня передбачена з розрахунком 1% від суми несвоєчасного виконання боргових зобов'язань за кожен день прострочення, тобто 365% річних.

Порівняння вищенаведених судових рішень із судовим рішенням, про перегляд якого подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що судами касаційної інстанції при розгляді двох чи більше справ за тотожних предмета спору, підстав позову та за аналогічних обставин і однакового регулювання нормами процесуального та матеріального права спірних правовідносин дійшли протилежних висновків щодо заявлених позовних вимог.

Керуючись статтею 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за заявою ОСОБА_4 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 червня 2015 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Я.М. Романюк

Ю.Л. Сенін

В.М. Сімоненко