Справа № 481/431/15-ц
Провадж.№ 2/481/284/2015
Р І Ш Е Н Н Я

імемем УКРАЇНИ

27 липня 2015 року Новобузький районний суд Миколаївської області у складі головуючої судді Уманської О.В., при секретарі судових засідань ОСОБА_1, за участю позивача ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3, представника третьої особи ОСОБА_4 розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та ОСОБА_5, третя особа без самостійних вимог: орган опіки та піклування Новобузької районної державної адміністрації Миколаївської області, про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

15.04.2015 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом про визнання відповідача ОСОБА_3 та її неповнолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 такими, що втратили право користування жилим приміщенням у будинку № 61 «а», що розташований по вул. Чапаєва в м. Новий Буг Миколаївської області.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що з травня 2000 року вони з відповідачкою перебували у зареєстрованому шлюбі і проживали у спірному житловому приміщенні. У вказаному шлюбі у них народилося двоє дітей донька ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 та син ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1. 14.04.2014 року їх шлюб за рішенням Новобузького районного суду був розірваний. Відразу ж після розірвання шлюбу відповідачка разом з малолітнім сином ОСОБА_6 переїхали проживати за іншою адресою в м. Новий Буг по вул. 8 Березня, буд. № 13. За увесь час їх відокремленого проживання, що тривав понад один рік, відповідачка жодним чином не цікавилася спірним житловим приміщенням, увесь тягар утримання житлового будинку ліг на нього, як власника будинку, відповідачка ж жодної усті у понесені витрат для підтримання цього приміщення у належному стані не несла, що і змусило його звернутися до суду з вказаним позовом.

У судовому засідання позивач ОСОБА_2 посилаючись на обставини викладені ним в своєму позові, заявлені вимоги підтримав і просив їх задовольнити.

Відповідачка ОСОБА_3 при судовому розгляді справи позов визнала частково, підтвердила, що спірним приміщенням вона дійсно вже не користується більше року і у звязку з цим втратила право ним користуватися, однак заперечувала, щоб такого права позбавили їх спільного з позивачем малолітнього сина ОСОБА_6.

Залучений за ухвалою суду від 22.06.2015 року для участі у розгляді справи з метою захисту прав та інтересів неповнолітньої дитини орган опіки та піклдування Новобузької РДА направив в судове засідання свого пердставника ОСОБА_4, яка заперечувала проти визнання ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, таким що втратив право користуватися спірним житловим приміщенням, посилаючись на порушення його прав з приводу вільного користування ним житловим приміщення своїх батьків.

Вислухавши доводи сторін, дослідивши письмові докази, суд приходе такого висновку.

Відповідно до договору дарування, державним нотаріусом Новобузької державної нотаріальної контори 09.04.1993 року за р./№ 665 та зареєстрованого в Новобузькій філії ММ БТІ 09.04.1993 року за р./№ 5148, власником житлового будинку № 61 «а», що розташований по вул. Чапаєва в м. Новий Буг Миколаївської області, є позивач у справі ОСОБА_2

Як видно з акту депутата Новобузької міської ради від 08.04.2015 року відповідачка ОСОБА_3 та її малолітній син ОСОБА_5 у вказаному будинку не проживають з грудня 2013 року, що не заперечувалося при судовому розгляді справи і самою відповідачкою.

Згідно вимог ч. 2 ст. 107 ЖК України у разі вибуття наймача та членів його сім'ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім'я, то договір найму жилого приміщення не

розривається, а член сім'ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття.

Частиною 2 ст. 405 ЦК України передбачено, що у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом, член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом.

Як встановлено при судовому розгляді справи, відповідачка у справі ОСОБА_3 у спірному приміщенні не проживає понад встановлені строки без поважних причин. Жодних перешкод у користуванні цим приміщення з боку позивача для відповідачки не створювалися, остання добровільно покинула спірне приміщення і визначила для себе інше місце проживання.

За таких обставин, позовні вимоги ОСОБА_2 про визнання ОСОБА_3 такою, що втратила право користування спірним жилим приміщенням, ґрунтуються на законі, а тому в цій частині підлягають задоволенню.

Водночас, у задоволені таких вимог позивача, що предявлені до малолітньої дитини ОСОБА_5, належить відмовити з огляду на наступне.

Судом встановлено, що у шлюбі сторін, народилося двоє дітей дочка ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2 та син ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1.

На час розгляду даної справи в суді шлюб між сторонами розірваний і спору про місце проживання дітей між батьками не має. Батько разом з неповнолітньою дочкою ОСОБА_7, залишився проживати у спірному приміщенні, а мати з малолітнім сином ОСОБА_6 переїхали проживати за іншою адресою - в м. Новий Буг по вул. 8 Березня, буд. № 13.

Згідно вимог ч. 2 та ч. 3 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

При цьому зміст вказаної норми свідчить проте, що місце проживання дитини визначається за місцем проживання її батьків.

Відповідно до ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства» діти - члени сімї власника житлового приміщення мають право користуватися займаними приміщеннями нарівні з власником.

Зазначене свідчить, що малолітній ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, має право користування спірним житлом нарівні із власником цього житла.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 Конвенції про права дитини, схваленої на 44 сесії Генеральної Асамблеї ООН (резолюція 44/25 від 20 листопада 1989 року) держави учасниці зобовязуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права і обовязки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх необхідних законодавчих і адміністративних заходів.

З урахуванням зазначеного суд приходить до висновку, що проживання малолітньої дитини ОСОБА_5 разом із матірю поза межами житлового будинку, де проживає батько цієї дитини, не свідчить про свідоме залишення цією дитиною спірного житла і не призводить до втрати останнім права користування цим житлом.

Вимоги щодо стягнення з відповідачки судових витрат понесених позивачем у зв'язку з розглядом справи, останній не заявляв, тому суд відносить ці витрати на його рахунок.

Керуючись ст.ст. 107, 108, 150 ЖК Української РСР, ст.ст.10, 11,60, 213-215 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та ОСОБА_5, третя особа без самостійних вимог: орган опіки та піклування Новобузької районної державної адміністрації Миколаївської області, про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням - задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 такою, що втратила право користування жилим приміщенням за адресою: Миколаївська область, м. Новий Буг, вул.Чапаєва, 61-а, що належить на праві власності ОСОБА_2.

В іншій частині позову - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Миколаївської області через Новобузький районний суду Миколаївської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня проголошення рішення.

Головуюча по справі суддя