справа № 2/325/56/2015р.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2015 року Приазовський районний суд Запорізької області у складі головуючого судді Пантилус О.П., при секретарі Орманджи Ф.К., розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Приазовське Приазовського району Запорізької області цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства (ПАТ) "Альфа-Банк" до ОСОБА_1, третя особа ОСОБА_2 про стягнення заборгованості;

ВСТАНОВИВ:

ПАТ Альфа-Банк звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача та поручителя ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором, укладеним між банком та ОСОБА_2, в розмірі 841016,74 гривень, із яких заборгованість за кредитом складає 451226, 23 гривень і за відсотками 389790,51 гривень, а також судового збору в розмірі 3654,00 гривень.

Позов обґрунтований тим, що згідно укладеного договору № 490052535 від 03.12.2007 року між закритим акціонерним товариством (правонаступником якого є ПАТ) Альфа-Банк і позичальником ОСОБА_2, останньому наданий кредит у сумі 41680,00 дол.США. Зобов'язання за договором ОСОБА_2 належним чином не виконував, тому станом на 25.11.2014 року він має прострочену заборгованість за кредитом 30065,85 дол. США, що за курсом НБУ на дату розрахунку складає 451226,23 грн., за відсотками 25972,3 дол.США, що за офіційним курсом НБУ на дату розрахунку складає 389790,51 грн. В забезпечення виконання зобов'язання позичальника, позивачем з відповідачем ОСОБА_1 03.12.2007 року укладений договір поруки № 490052535-П, відповідно до умов якого відповідач поручається за виконання позичальником обов'язків, що виникли на підставі основного договору або можуть виникнути на підставі нього у майбутньому у тому ж обсязі, що і боржник. Направлена позичальнику та поручителю вимога про дострокове повернення кредиту у зв'язку з неналежним виконанням зобов'язання за договором, залишена ними без виконання.

В судовому засіданні 18.08.2015 року представник позивача ОСОБА_3 на задоволенні позовних вимог наполягав, на підтвердження своїх вимог надав докази: оригінал договору поруки від 03.12.2007 року, укладення якого заперечував відповідач, а також рішення третейського суду від 24.03.2009 року, яким стягнута заборгованість з ОСОБА_2 за даним кредитним договором. Представник позивача зазначив, що рішенням третейського суду були встановлені обставини надання кредиту, наявності заборгованості, а тому ці обставини доказуванню не підлягають.

Представник позивача та третьої особи ОСОБА_4 в судовому засіданні 18.08.2015 року пояснив, що відповідач не визнає позовні вимоги, заперечує факт отримання третьою особою кредитних коштів та вважає цю обставину не доведеною, так як позивачем в судове засідання не надані належні докази оригінал кредитного договору та підтвердження того, що ОСОБА_2 отримав кредитні кошти та ще й у доларах США. ОСОБА_4 також заперечується факт отримання ОСОБА_2 і ОСОБА_1 вимоги про дострокове повернення кредиту від 12.12.2014 року, так як позивачем не надані докази такого отримання, а докази відправлення такої вимоги копії вимоги про дострокове повернення кредиту, реєстру № 790 та списку № 15311 вважає неналежними, так як відсутні їх оригінали для дослідження у суді, а також вони не підтверджують факти саме отримання поштового відправлення та те, що це була вимога певного змісту.

Відповідно до ст. 197 ЦПК України в зв'язку з неявкою сторін в судове засідання 28.10.2015 року, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Із досліджених судом документів встановлено, що 03 грудня 2007 року між закритим акціонерним товариством, правонаступником якого, згідно статуту (а.с.23), є публічне акціонерне товариство Альфа-Банк та ОСОБА_2 укладений кредитний договір №490052535 (а.с.5-11), за яким позичальник отримав кредит 41680,00 доларів США, що підтверджується випискою по особовому рахунку з 03.12.2007 року по 25.11.2014 року (а.с.21). Згідно п.2 договору банк надає позичальнику кредит для придбання транспортного засобу - автомобіля SSANG YONG REXTON, 2007 року випуску, сірого кольору, державний номер НОМЕР_1, та приймає автомобіль в заставу на умовах, викладених в цьому договорі.

Банк має право, згідно п.6.1 договору, вимагати (в тому числі і в судовому порядку) від позичальника дострокового виконання зобов'язань з повернення кредиту в разі істотного порушення зобов'язань, в передбачених договором випадках.

В п.10.1 договору сторони дійшли згоди про те, що таку вимогу кредитор направляє позичальнику рекомендованим листом і документом, що підтверджує відправлення листа про вимогу є квитанція поштового відділення про відправлення рекомендованого листа на адресу проживання позичальника. Такий лист вважається отриманим позичальником після спливу 7 календарних днів з моменту відправлення.

Строк дії договору визначений його пунктом 11.2 до повного виконання зобов'язання позичальником за договором.

Пунктом 11.4 кредитного договору сторони узгодили те, що вирішення спорів, які виникають при виконанні або припиненні дії даного договору підлягають остаточному вирішенню у Постійнодіючому Третейському суді при Всеукраїнській громадській організації Всеукраїнський фінансовий союз.

Відповідно до розрахунку (а.с.20) станом на 25.11.2014 року загальна заборгованість за цим кредитом складає 56038,15 доларів США (по курсу НБУ на 25.11.2014р 841016,74 гривень), в тому числі: заборгованість за кредитом 30065,85 дол. США, що за курсом НБУ на дату розрахунку складає 451226,23 грн., заборгованість по відсоткам 25972,3 дол.США (за офіційним курсом НБУ на дату розрахунку - 389790,51 грн.)

Згідно копії вимоги № 114028 102 б/б від 12.12.2014р. і реєстру № 790 поштових відправлень рекомендованою кореспонденцією, 15 грудня 2014 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 надіслана вимога про дострокове повернення кредиту (а.с.17-18), в якій зазначено, що станом на 25.11.2014 року прострочення платежу складає 2244 днів, загальна сума заборгованості становить 56038,15 доларів США, що за курсом НБУ становить 841016,74 гривень. У зв'язку з цим банк вимагає від позичальника та поручителя у строк 30 днів з дати отримання цієї вимоги достроково повернути кредит, сплатити нараховані проценти за користування кредитом і нараховані штраф/пеню. Окрім того, банк пропонує, в разі відсутності можливості виплачувати кредит, добровільно передати предмет застави для подальшої реалізації в рахунок погашення заборгованості за кредитом.

З метою забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором, між позивачем та відповідачем ОСОБА_1 03 грудня 2007 року укладений договір поруки № 490052535-П (копія договору а.с.14), відповідно до умов якого ОСОБА_1, як поручитель, поручається за виконання боржником ОСОБА_2 обов'язків: а) повертати кредит рівними частинами, у терміни, визначені кредитним (основним) договором №490052535 від 03.12.2007 року та додатком № 1 до нього, але не пізніше 03.12.2014 року; б) щомісяця сплачувати банку проценти за користування кредитом у терміни, визначені основним договором та додатком № 1 до нього; в) у випадках, передбачених основним договором або законодавством України, у строк не пізніше 10 днів з дати пред'явлення вимоги достроково повернути банку кредит, сплатити проценти за користування ним і виконати інші обов'язки, що виникають із основного договору; г) сплатити банку неустойку (пеню, штрафи) та понад суму неустойки відшкодувати збитки, заподіяні банку невиконанням або неналежним виконанням боржником своїх зобов'язань за основним договором.

Згідно ст.3 договору поруки боржник та поручитель відповідають перед банком як солідарні боржники, при цьому поручитель відповідає у тому ж обсязі, що і боржник.

Відповідно до пунктів 5.3. і 5.4. договір поруки діє до повного виконання зобов'язань боржника за основним договором та в разі збільшення обсягу відповідальності боржника за кредитним договором, передбачена цим договором порука діє тільки у випадку, якщо поручитель надасть свою згоду на таке збільшення.

Згідно рішення постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській Громадській Організації ВСЕУКРАЇНСЬКИЙ ФІНАНСОВИЙ СОЮЗ від 24 березня 2009 року у справі №464-7/09 за позовом закритого акціонерного товариства Альфа-банк до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором (а.с.72-75), з позичальника на користь банку стягнута заборгованість, яка виникла станом на 13.01.2009 року за кредитним договором № 490052535 від 03.12.2007 року в сумі 313152,89 грн., в тому числі, за кредитом 298546,09 грн., по процентах 5353, 86 грн., з пені в сумі 9252, 94 грн., а також звернене стягнення на предмет застави в рахунок погашення заборгованості - на автомобіль SSANG YONG REXTON, 2007 року випуску, сірого кольору, державний номер НОМЕР_1.

Відповідно до рішення суд встановив, що ОСОБА_2 було надано кредит в сумі 41680,00 доларів США, але позичальник свої зобов'язання не виконав та мав прострочену заборгованість у вказаному вище розмірі.

Також, судом встановлені обставини про те, що згідно п.6.1. кредитного договору позивач скористався своїм правом і належним чином повідомив позичальника про необхідність погашення заборгованості за кредитом і запропонував йому протягом 5 днів добровільно сплатити борг у досудовій вимозі від 09.12.2008 року, яку було направлено рекомендованим відправленням. Так як ОСОБА_2 заборгованість не погасив, позивач правомірно вимагав стягнути з позичальника всієї суми непогашеного кредиту, процентів та пені, передбачених умовами договору.

На підставі ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 ЦПК України.

За ч.3ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідно до ст.17 ЦПК України, ст.1 Закону України Про третейські суди (далі Закон), сторони мають право передати цивільний спір на розгляд третейського суду, крім випадків, встановлених законом.

Згідно ст.ст. 4, 50, 51 Закону, для сторін, які передали спір на вирішення третейського суду, рішення останнього є обов'язковим, остаточним і оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених цим Законом.

Наявність наведеного вище ухваленого, остаточного та не оскарженого рішення третейського суду від 24 березня 2009 року визнано представником відповідача і третьої особи в суді, тому, суд вважає, що при розгляді даної справи не підлягають доказуванню обставини укладення ОСОБА_2 кредитного договору, отримання кредиту та його розміру.

З цих підстав доводи представника відповідача та третьої особи ОСОБА_4 про відсутність належних доказів отримання ОСОБА_2 кредиту суд не приймає до уваги.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 554 ЦК України передбачено, що у разі порушення боржником зобов'язання забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Відповідно до ч.4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки.

Строком, відповідно до ч.1ст.251 ЦК України є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення, та він визначається, за правилами ч.1ст.252 ЦК, роками, місяцями, тижнями, днями або годинами.

Судовою палатою у цивільних справах Верховного Суду України 18 липня 2012 року у справі № 6-78 цс 12, предметом якої був спір про припинення договору поруки, зроблений правовий висновок, згідно з яким умова договору поруки про його дію до повного виконання боржником своїх зобовязань перед банком за кредитним договором не є встановленим сторонами договору поруки строком припинення дії поруки, оскільки суперечить частині першій статті 251 та частині першій статті 252 ЦК України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя.

Аналогічні висновки викладені в постановах Верховного Суду України від 21 травня 2012 р. у справі № 6-48цс11, від 21 травня 2012 р. у справі № 6-68цс11, від 23 травня 2012 р. у справі № 6-33цс12.

Судом із наведених вище доказів встановлено, що в договорі поруки строк є не встановленим, так як він пов'язаний із повним виконанням зобов'язання боржника (п.5.3. договору поруки).

Згідно ч.4ст.559 ЦК України, у разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Відповідно до ч.2ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Судом встановлено, що строк основного зобов'язання кредитним договором не встановлений, так як відповідно до п.11.1, він пов'язаний з повним виконанням зобов'язання позичальником. Але, одночасно, умовами кредитного договору (зі змісту п.6.1., п.8.1., п.10.1) встановлено, що при істотному порушенні позичальником зобов'язань, строк виконання зобов'язання може бути змінений та вважається - тридцятиденний термін з моменту отримання позичальником вимоги про дострокове повернення кредиту, що не суперечить вимогам ч.2 ст.1050 ЦК України.

Згідно із правовим висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 17 вересня 2014 року (справа № 6-53цс14), виходячи з положень другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України необхідно дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено у судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто упродовж шести місяців із дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України. Таким чином, закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов'язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя.

Аналогічні правові висновки викладені в постанові Верховного Суду України: від 29 січня 2014 року у справі № 6-155цс13.

Як вбачається із рішення третейського суду від 24.03.2009 року кредитор направив на адресу боржника вимогу про дострокове виконання зобов'язання ще 09.12.2008 року, та до 24.03.2009 року банк позивався до боржника і просив стягнути суму заборгованості і звернути стягнення на предмет застави.

Відповідно до умов кредитного договору (п.6.1., п.8.1., п.10.1) та надісланої вимоги банком встановлений строк виконання зобов'язання до 16 січня 2009 року (вимога 09.12.2008 року + 7 днів на отримання вимоги + 30 днів на дострокове виконання зобов'язання).

З вимогою до поручителя ОСОБА_1 кредитор звернувся тільки 31.12.2014 року, згідно поштової печатки на конверті, який надійшов до суду із даним позовом (а.с.29), тобто, майже через п'ять років після настання строку для виконання зобов'язання, коли строк дії поруки вже припинено.

Аналіз фактичних обставин справи і зібраних у справі доказів свідчить про пропуск кредитором встановленого ч.4 ст.559 ЦК України строку пред'явлення вимоги до поручителя.

Направлена позивачем повторна вимога від 12.12.2014 року не свідчить про переривання строку, встановленого ч.4ст.559 ЦК України. Так як, строк пред'явлення вимоги до поручителя не являється процесуальним строком позовної давності, а є присічним, тобто строком встановленим кредитним договором, як межа існування та здійснення права (обов'язку), зі спливом якого це право (обов'язок) припиняється та на відміну від процесуального строку не може бути зупиненим, зміненим (продовженим), перерваним.

За таких обставин позовні вимоги про стягнення з поручителя суми заборгованості за кредитним договором задоволенню не підлягають, так як на момент пред'явлення позову до поручителя, договір поруки припинив свою дію.

Судовий збір, також не підлягає стягненню, у зв'язку з відмовою в задоволенні позову, на підставі ст.88 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 14, 57-60, 88, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Відмовити повністю в задоволенні позову публічного акціонерного товариства "Альфа-Банк" до ОСОБА_1, третя особа ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Запорізької області через Приазовський районний суд шляхом подачі протягом десяти днів з дня його проголошення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя О.П. Пантилус