Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
№ 22-ц778/597/15 Головуючий у 1 інстанції: Молчанов В.А.
Суддя-доповідач: Стрелець Л.Г.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2015 р. м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізькій області у складі:

головуючого Савченко О.В.,

суддів Стрелець Л.Г.,

Гончар М. С.

при секретарі: Мосіній О. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Олександрівського районного суду Донецької області від 18 листопада 2014 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про усунення порушень права власності на земельну ділянку, -

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2014 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_4 про усунення порушень права власності на земельну ділянку.

В обґрунтування позову зазначала, що вона є власником домоволодіння по АДРЕСА_1 з присадибною земельною ділянкою.

Відповідач є власником сусіднього домоволодіння № 13 та присадибної земельної ділянки .

Зазначає, що відповідача з порушенням норм планування та забудови міських та сільських поселень побудувала гараж, літню кухню, вбиральню та інші споруди тез відповідних дозволів та погоджень із державними органами.

Збудовані відповідачем прибудови знаходиться навіть не на сумісній межі, а протягом 27 м поступово на південь розміщення цих споруд розширюється в бік її земельної ділянки на 0,58 - 0,80 м., що порушує її право власності на земельну ділянку і створює незручності для користування як земельною ділянкою так і спорудами.

Зазначає, що зі споруд та шиферного навісу на протязі 27 м, що збудовані з порушенням відповідних норм будування, постійно стікає вода саме під її будови, що може призвести до їх псування.

Посилаючись на зазначені обставини просила суд зобов'язати відповідача усунути порушення права власності земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1, знести самочинно збудовані споруди у вигляді шиферного навісу протягом 7,7 м, сінника (літ.1), вбиральні (літ.2). гаражу (літ.4), частину паркану протягом 17 м, починаючи з навісу і закінчуючи вбиральнею (літ.2), що проходить хвилям и по межі, перенести і встановити по красній ліній згідно акту обстеження та винесення в натурі меж земельних ділянок від 07.05.2014 року та 13.08.2014 року, судові витрати покласти на відповідача.

Рішенням Олександрівського районного суду Донецької області від 18 листопада 2014 року у задоволені позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 зазначає, що рішення ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, тому просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Відповідно до розпорядження Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 2710/38-14 від 02.09.2014 року про зміну територіальної підсудності судових справ у відповідності до Закону України "Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв'язку з проведенням анти терористичної операції, підсудність даної справи визначено апеляційному суду Запорізької області.

В засідання суду апеляційної інстанції належно повідомлені сторони не з'явилися. До суду апеляційної інстанції надіслали письмові заяви про розгляд справи у їх відсутність. Справа розглянута у відсутність осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно зі ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд виходи із того, що позивач не надала належних та допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог.

З таким висновком суду погоджується колегія суддів.

Відповідно до ч. 2 ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється згідно з ч. 3 ст. 152 ЗК України шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів захисту (стаття 16 ЦК України).

Власники та землекористувачі суміжних земельних ділянок повинні жити за правилами добросусідства, тобто зобов'язані співпрацювати при вчиненні дій, спрямованих на забезпечення прав на землю кожного з них, не порушувати законні права один одного (ст.ст. 91,96,103 Земельного кодексу України).

Судом установлено, що позивач ОСОБА_3 отримала у спадок від своєї матері ОСОБА_5 домоволодіння у АДРЕСА_1, з присадибною земельною ділянкою. Земельна ділянка загальною площею 0,2964 га приватизована про що свідчить державний акт серія ЯА № 724233 від 23.05.2006 року. Власницею сусіднього домоволодіння № 13 та присадибної ділянки є відповідач ОСОБА_4 їй належить земельна ділянка площею 0,2366 на підставі державного акту від 23 червня 2004 року, реєстровий № 877 ( перереєстрований на неї 14.03.2011 року після смерті чоловіка ОСОБА_6)

Позивач ОСОБА_3 в позові зазначає, що збудовані відповідачем прибудови знаходяться навіть не на сумісній межі, а протягом 27 м поступово на південь розміщення цих споруд розширюється в бік її земельної ділянки на 0,58 - 0,80 м., що порушує її право власності на земельну ділянку і створює незручності для користування як земельною ділянкою так і спорудами.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Доказів, які б беззаперечно свідчили про те, що відповідачем порушені права позивача, та що своїми будівлями та спорудами відповідач зайняла суміжну земельну ділянку ОСОБА_3, остання суду не надала. Судом навпаки встановлено, що фактично межа земельної ділянки ОСОБА_3 має нахил в сторону земельної ділянки ОСОБА_4, ширина ділянки в кінці городу якої значно менше ніж вказано у державному акті на 1,4 метри.

Як на докази зменшення земельної ділянки, позивач посилається на акти обстеження та винечення меж земельних ділянок сторін від 07.05.2014 року ( а.с. 12-14) та від 13.08.2014 року ( а.с.61,62) проведені представниками ПП 2Землевпорядник", згідно яким встановлені порушення з боку відповідачки ОСОБА_4, яка побудувала свій гараж по самій межі, а далі за схемою ( а.с.62) на протязі 27 м межа між земельними ділянками у зв'язку із збудованим відповідачкою парканом заходить на її земельну ділянку у різних місцях від 60 до 80 см.

Проте вказані акти спростовуються актом обстеження присадибної земельної ділянки ОСОБА_4 від 08.10.2014 року в якому комісія при обстеженні встановила, що прибудований до літньої кухні шиферний навіс, який належав ОСОБА_4 знесено, на його місці залишився шиферний забір та бетонна обмотка, яка не відповідає лінії поділу присадибних ділянок згідно держактам. Комісія звернула увагу на те, що вказаний парка закріплений на залізних стовпах і його встановлено понад 25 років тому назад. В акті викладені результати обміру земельних ділянок з яких не вбачається зменшення земельної ділянки ОСОБА_3 ( а.с.121)

На підставі наведеного, колегія суддів вважає, що судом повно і всебічно з"ясовані обставини справи, висновки відповідають цим обставинам і набутим доказам, характер правовідносин між сторонами визначений правильно, норми матеріального і процесуального права при розгляді спору не порушені, застосовані правильно, ухвалено законне і обґрунтоване рішення, а доводи апеляційної скарг висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 303,307,308,313,314,315,317,319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Олександрівського районного суду Донецької області від 18 листопада 2014 року в цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте вона може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: