Справа № 362/1356/15 Головуючий у І інстанції Корнієнко С.В.
Провадження № 22-ц/780/4493/15 Доповідач у 2 інстанції Білоконь О. В.
Категорія 26 01.10.2015
РІШЕННЯ

Іменем України

01 жовтня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді: Білоконь О.В.,

суддів: Гуль В.В., Даценко Л.М.,

при секретарі Франюк Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційний банк "Правекс-Банк" на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 28 травня 2015 року за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк "Правекс-Банк" до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення кредитної заборгованості,-

встановила:

У березні 2015 року позивач звернувся до суду з вимогами про солідарне стягнення з відповідачів ОСОБА_2 - позичальника, та ОСОБА_3 - поручителя, у зв'язку не сплатою, заборгованості за кредитним договором № 389-027/08Р від 10 жовтня 2008 року в розмірі 41912,50 доларів США та судових витрат у справі.

Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 28 травня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, позивач ПАТ КБ "Правекс-Банк" подав апеляційну скаргу, просить рішення скасувати з підстав порушення судом норм матеріального та процесуального права та ухвалити по справі нове рішення, яким задовольнити позов у повному обсязі.

В обґрунтування своєї скарги апелянт посилається на те, що суд безпідставно застосував строки позовної давності з моменту останнього платежу по кредиту. Натомість вказаний строк розпочався з жовтня 2012 року, тобто з моменту закінчення строку користування кредитними коштами, відтак позивачем не пропущено строк звернення до суду. Крім того, апелянт вказав, що відповідач просив застосувати строк позовної давності лише стосовно нарахованої пені, а відносно тіла кредиту та процентів таку заяву не подавав.

Колегія суддів, заслухавши суддю доповідача, пояснення представника відповідача, який посилався на те, що за заявою відповідача необхідно застосувати строки позовної давності, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позову, виходячи із такого.

З матеріалів справи вбачається, що 07 лютого 2008 року між АКБ «Правекс Банк»» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір, відповідно до умов якого банк надав відповідачу кредит для придбання автомобіля у сумі 33958 доларів США строком до 10 грудня 2012 року із відсотковою ставкою 14,99 %.

Відповідно п.4.4 кредитного договору щомісячна сума мінімально необхідного платежу позичальника складає 708 дол. США (а.с.6-13).

За виконання ОСОБА_2 зазначених кредитних зобов»язань поручився ОСОБА_3 відповідно до умов договору поруки від 10 жовтня 2008 року ( а.с.12-13).

З розрахунку заборгованості наданого позивачем, вбачається, що відповідачем ОСОБА_2 належним чином не виконувались зобов'язання передбачені вказаним кредитним договором, в зв'язку з чим станом на 12 лютого 2015 року виникла заборгованість у сумі 41912, 50 доларів США, яка складається з залишку заборгованості за кредитом у сумі 16258 доларів США, пені за несвоєчасне погашення кредиту у розмірі 16107, 82 доларів США, заборгованості по відсоткам за користування кредитом у розмірі 4805, 28 доларів США, пені за несвоєчасне погашення відсотків у розмірі 4741, 40 доларів США (а.с.14-15).

Сторони визнали, і це підтверджується розрахунком, що ОСОБА_2 останній раз сплатив необхідний платіж за кредитним договором у жовні 2010 року, поручитель ОСОБА_3 будь - яких платежів до банку не вносив.

Зазначені обставини підтверджуються матеріалами справи.

Згідно положень статей 526, 527 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною 1 ст. 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. За положеннями ст. 252 ЦК України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

У правовій позиції Верховного Суду України, викладеній в постанові від 06 листопада 2013 року в справі № 6-116цс13 зазначено, що відповідно до ст. 261 ЦК України початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов.

Перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини, від дня, коли відбулося це порушення.

Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо по кожному простроченому платежу.

У разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України кредитор протягом усього часу - до встановленого договором строку закінчення виконання останнього зобов'язання вправі заявити в суді вимоги про дострокове повернення тієї частини позики (разом з нарахованими процентами - ст. 1048 ЦК України ), що підлягає сплаті. Несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності по кожному із платежів.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позичальник ОСОБА_2 свої зобов'язання за кредитним договором перестав виконувати з листопада 2010 року, то у грудні 2013 року закінчився строк позовної даності, що є підставою для відмови у позові.

Проте колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Так, вирішуючи спір, суд першої інстанції не перевірив коли у кредитора виникло право на звернення до суду по кожному черговому платежу і чи прострочений трирічний строк позовної давності по стягненню усіх чергових щомісячних платежі.

Оскільки виконання договору здійснюється відповідно до графіків погашення кредиту, то початком перебігу строку позовної давності є день, коли боржник повинен був сплатити черговий платіж, проте не сплатив його.

Як вбачається з матеріалів справи, останній платіж ОСОБА_2 здійснив у жовтні 2010 року, а з даним позовом до суду банк звернувся у березні 2015 року ( а.с.2,24).

Сторони кредитного договору домовленості щодо зміни тривалості позовної давності в порядку ст. 259 ЦК України не досягли.

Згідно із ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

Відповідач заперечуючи проти позовних вимог, просив застосувати позовну давність, однак визнаючи факт того, що строк позовної давності на суму основної заборгованості та відсотків по кредиту за період з березня 2012 року по березень 2015 року не минув (а.с.31-32).

Колегією суддів встановлено, що на час звернення з позовом до суду встановлений ст. 257 ЦК України трирічний строк позовної давності по стягненню чергових щомісячних платежів (простроченої заборгованості), процентів, що виникла до березня 2012 року - минув, разом з тим по черговим платежам, які виникли к період з березня по жовтень 2012 року, трирічний строк позовної давності - не минув.

Суд на вказані обставини уваги не звернув і помилково вважав, що позивачем пропущено строк позовної давності щодо усіх чергових щомісячних платежів.

Враховуючи зазначене з відповідача підлягає стягненню кредитна заборгованість в частині, що виникла і не сплачена, починаючи з березня по жовтень 2012 року, яка становить 6439,28 доларів США, з яких тіло кредиту 4930 доларів США та відсотки за користування кредитом в сумі 1509,28 доларів США відповідно до розрахунку позивача станом на 12 лютого 2015 року (а.с.123-124).

Що стосується вимог про сплату пені, то вони задоволенню не підлягають з урахуванням вимог п.1 ч.2 ст. 258 ЦК України, відповідно до якої позовна давність до вимог про стягнення пені застосовується в один рік. Враховуючи, що на час звернення до суду у березні 2015 року минув річний строк позовної давності, і відповідач просив у зв»язку з цим відмовити у позові, ці вимоги задоволенню не підлягають.

Що стосується позовних вимог про стягнення у солідарному порядку кредитної заборгованості із поручителя ОСОБА_3, колегія суддів зазначає наступне.

Відмовляючи у позові, суд першої інстанції в порушення вимог ст. ст. 213-215 ЦПК України не мотивував свій висновок, лише зазначив, що у позові слід відмовити у зв»язку зі спливом строків позовної давності.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду з огляду на таке.

Відповідно до вимог ст.ст. 553, 554 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Згідно зі статтею 526 ЦК зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Оскільки укладеним між банком і ОСОБА_2 кредитним договором (п.1.2) визначено строк виконання основного зобов'язання 10 жовтня 2012 року (а.с.6), то у разі неналежного виконання позичальником ОСОБА_2 своїх зобов'язань за цим договором строк пред'явлення банком як кредитором до поручителя ОСОБА_3 вимоги про повернення отриманих у кредит коштів мав би закінчитись 10 квітня 2013 року.

Оскільки матеріали справи не містять даних про пред'явленням вимоги до поручителів шляхом направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу або пред'явлення до нього позову до 10 квітня 2013 року, а даний позов пред»явлений до суду у березні 2015 року згідно з поштовим штемпелем на конверті (а.с.24), колегія суддів вважає, що позовні вимоги банку до поручителя ОСОБА_3 є безпідставними у зв»язку із припиненням договору поруки, а не у зв»язку з пропуском строку позовної давності.

Таким чином, оскільки судом першої інстанції не була дана належна правова оцінка обставинам справи, не в повній мірі з'ясовано фактичні обставини справи, встановлення яких має важливе значення для правильного вирішення спору, тому відповідно до вимог ст.309 ЦПК України рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення по суті позову.

На підставі ст. 88 ЦПК України з ОСОБА_2 на користь банку підлягають стягненню документально підтверджені судові витрати по сплаті банком судового збору у розмірі 841 грн. 88 коп.

Керуючись ст.ст. 309,314,316 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах,-

вирішила:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк "Правекс-Банк"задовольнити частково.

Рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 28 травня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов публічного акціонерного товариства комерційний банк "Правекс-Банк" до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення кредитної заборгованостізадовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (АДРЕСА_1, ІПН НОМЕР_1) на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк "Правекс-Банк" (Кловський узвіз, 9/2, м. Київ, 01021, МФО 380838, ) суму заборгованості за кредитним договором №389-027/08Р від 10 жовтня 2008 року 6439,28 доларів США, з яких тіло кредиту 4930 доларів США та відсотки за користування кредитом в сумі 1509,28 доларів США та судові витрати по справі в розмірі 841 грн. 88 коп.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий :

Судді :