Справа № 175/355/15-ц
Провадження № 2/175/137/15
Справа № 2-175/355/15-ц
Р і ш е н н я

І м е н е м У к р а ї н и

26 березня 2015 року Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Борисова С.А.,

при секретарі Єльшиній А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у смт. Ювілейне цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до територіальної громади в особі Горківської селищної ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області про визнання права власності в порядку спадкування за законом,

в с т а н о в и в :

Сторони та їх представники у судове засідання не з'явилися, надавши письмові заяви у яких позов підтримали та визнали у повному обсязі і просили справу розглянути без їхньої участі.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер батько позивачки - ОСОБА_2 (свідоцтво про смерть серії НОМЕР_2).

29 серпня 2014 року ОСОБА_1, як спадкоємець померлого звернулася до державного нотаріуса Дніпропетровської районної державної нотаріальної контори за отриманням свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька, так як у призначений законом термін прийняла спадщину шляхом подання відповідної заяви до нотаріальної контори.

До спадкового майна належить житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1, який належав померлому ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право власності від 17 травня 1994 року, виданого відповідно до розпорядження №44 радгоспу «Краснопільський» від 25 квітня 1994 року та право власності на який зареєстровано за померлим в КП «Новомосковське міське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради, що підтверджується довідкою КП «Новомосковське міське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради наданою на запит Державного нотаріуса.

Проте, 29 серпня 2014 року державним нотаріусом Дніпропетровської районної державної нотаріальної контори винесено Постанову, якою відмовлено позивачці у вчиненні нотаріальної дії у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька, ОСОБА_2, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2, оскільки не підтверджується факт належності йому спадкового майна, а саме житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1.

Як встановлено у судовому засіданні, спадкодавцем за життя було втрачено правовстановлюючий документ на житловий будинок (свідоцтво про право власності) та не було отримано дублікату правовстановлюючого документу на спірний будинок, тому видати свідоцтво про право на спадщину за таких обставин нотаріус вважає не можливим, оскільки відповідно до пунктів 4.14,4.15, 4.18 глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій на нотаріусами України, так як видача свідоцтва про право на спадщину, яке підлягає реєстрації, провадиться нотаріусами після подання правовстановлювальних документів про належність цього майна спадкодавцеві.

Так, порядок оформлення права власності на об'єкти нерухомого майна, на які відсутні акти прийняття їх в експлуатацію, наведено в ДБН АЗ. 1-3-94 «Прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів», в листі Державного комітету з будівництва та архітектури від 23.03.1999 року №12/5-126 та зокрема в Порядку прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, громадських будинків І та II категорій складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, і проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 24 червня 2011 року №91 (зі змінами від 13.06.2014 року №304), роз'яснено, що документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05 серпня 1992 року індивідуальних садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації.

У свою чергу, Державна реєстраційна служба України, листом від 12 березня 2013 року №95-06-15-13 роз'яснила, що при проведенні державної реєстрації прав із видачею свідоцтва про право власності на нерухоме майно, збудоване до 05 серпня 1992 року, документом, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта, є технічний паспорт на об'єкт нерухомого майна.

Аналогічна норма щодо порядку реєстрації права власності зазначена в інформаційному листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16 травня 2013 р. №24-753/0/4-13, в якому також наголошено, що за наявності відповідних доказів судами може визнаватися право власності в порядку спадкування на спірні будинки, збудовані до 05 серпня 1992 року, на які спадкодавцем не було отримано правовстановлюючі документи.

Відповідно до ч.4 ст. 334 Цивільного Кодексу України, право власності виникає з моменту державної реєстрації права власності у відповідних органах, що здійснюють таку реєстрацію.

Згідно Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та Постанови Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 року за №868 «Про затвердження Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень і Порядку надання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно» нотаріус проводить державну реєстрацію прав: реєстрація яких проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, під час вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об'єктом незавершеного будівництва (нотаріус, яким вчиняється дія); у результаті вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об'єктом незавершеного будівництва (нотаріус, яким вчинено таку дію) на підставі заяви про державну реєстрацію прав власності, поданої власником.

Відповідно до ст.ст. 182, 210 Цивільного кодексу України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Відповідно до ст. 346 ЦК України однією з підстав припинення права власності є смерть власника.

Відповідно до рекомендацій Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ про спадкування (лист №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року) Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української PCP, затверджена заступником міністра комунального господарства Української PCP 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року №56, Тимчасового положення про порядок реєстрації права власності на нерухоме майно . затверджене наказом Мінюста від 07 лютого 2002 року. Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, спору, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності Цивільного кодексу України 2004 року. Відповідно до п.3.2 вищезазначеного листа по об'єктах, що збудовані до 05 серпня 1992 року, тобто до прийняття постанови КМУ від 05 серпня 1992 року №449, якою встановлено порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, при їх реєстрації для оформлення права власності одним із документів є висновок про технічний стан будинку (будівлі). Виходячи зі змісту наведених нормативних актів, громадяни, які збудували житлові будинки до 05 серпня 1992 року, могли за умови прийняття їх в експлуатацію відповідними комісіями отримати правовстановлювальні документи на будинок, навіть якщо споруджено самовільно. За наявності доказів судами може визнаватися право власності в порядку спадкування на спірні будинки, збудовані до 05 серпня 1992 року, на які спадкодавцем не було отримано правовстановлюючі документи.

Відповідно до ст. 25 ЦК України правоздатність особи (здатність мати права та обов'язки) припиняється в момент її смерті.

Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» відсутність у спадкоємця свідоцтва про право на спадщину не може бути підставою для відмови у відкритті провадження у справі.

Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов'язків від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Враховуючи, що до Позивачки перейшли права власності на житловий будинок, проте вона не має можливості оформити законодавчі документи у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів у спадкодавця.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права судом.

Нормою ст. 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Приписами ст. 1222 ЦК України передбачено, що спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Згідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народженні після його смерті, той з подружжя, який його пережив та батьки.

Відповідно до ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Згідно ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Пунктом 2 ст. 1274 ЦК України передбачено, що спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги.

Згідно з абз. 4 п. 216 Інструкції про вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 03.03.2004 р. за N20/5, якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, що підлягає реєстрації (за винятком земельної ділянки), нотаріус для видачі свідоцтва про право на спадщину вимагає, крім правовстановлюючого документа, витяг з реєстру прав власності, а в місцевостях, де інвентаризація не проводилась, - довідку відповідного органу місцевого самоврядування.

Оскільки в судовому засіданні встановлено факт наявності спадкових прав позивача на вищезазначене спадкове майно, а її позовні вимоги не суперечать чинному законодавству і не порушують прав третіх осіб, суд приходить до висновку про задоволення позову у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 61, 212, 215, 214, ЦПК України, ст.ст. 16, 1216, 1218, 1222, 1261, 1268-1270, 1274 ЦК України, суд -

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 до територіальної громади в особі Горківської селищної ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області про визнання права власності в порядку спадкування за законом - задовольнити у повному обсязі.

Визнати за ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, паспорт серії НОМЕР_3, виданого Дніпропетровським РВ УМВС України в Дніпропетровській області 19 грудня 2003 року, ІПН: НОМЕР_1), в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2, право власності на житловий будинок «А», розташований за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 30,8 кв.м, з яких житлова площа становить - 17,1 кв.м, допоміжна - 13,7 кв.м, та який складається з наступного:

1-1 - сіни, площею 10,4 кв.м;

1-2 - кімната, площею 8,1 кв.м;

1-3 - кімната, площею 9,0 кв.м;

1-4 - санвузол, площею 3,3 кв.м,

а також господарські будівлі і споруди: гараж «Б», сарай «В», вбиральня «Г».

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Дніпропетровської області через Дніпропетровський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя С.А. Борисов