Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

Справа № 126/1939/14-ц

Провадження № 2/126/8/2015

"02" квітня 2015 р. м. Бершадь

Бершадський районний суд Вінницької області

в складі головуючого судді Хмель Р. В.

секретар Дончик О. А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бершадь цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, про визнання заповіту недійсним та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 за участю третьої особи приватного нотаріуса Бершадського нотаріального округу Матвієнко Л.В. про визнання його таким, що втрати вправо на спадкоємництво, -

ВСТАНОВИВ:

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3, який є біологічним батьком ОСОБА_1. Після смерті батька, мати ОСОБА_1 - ОСОБА_4 вийшла заміж за громадянина Німеччини ОСОБА_5 та прийняла його прізвище.

14.04.2005року рішенням суду першої інстанції м. Херсбрук ОСОБА_1 був усиновлений чоловіком матері ОСОБА_5 і прийняв його прізвище. Однак, в Україні залишилася проживати його бабка по батьковій лінії ОСОБА_6, 1939 року народження, з якою він продовжував підтримувати родинні, допомагав матеріально.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 померла. Після смерті бабки він приїхав, щоб належним чином організувати похорони та близькі знайомі ОСОБА_6, повідомили що перед смертю, будучи важко хворою, вона зробила заповіт на ім'я ОСОБА_2, яка є чужою людиною для померлої і ніякого відношення до неї не має. Заповіт було складено 14.01.2014 року, посвідчений приватним нотаріусом Бершадського районного нотаріального округу в АДРЕСА_1 Матвієнко Людмилою Володимирівною та зареєстрований за № 29. Через три дні після оформлення заповіту ОСОБА_6 померла.

ОСОБА_1 вважає заповіт недійсним з таких підстав, що його бабка довгий час страждала психічним захворюванням, заходилася на амбулаторному обліку у лікаря-психіатра Бершадської ЦРЛ та неодноразово проходила стаціонарне лікування у психоневрологічному відділенні в Бершадській ЦРЛ та у Вінницькій обласній психоневрологічній лікарні ім. Ющенка О.І. в період 2012-2013 роках, а тому внаслідок хвороби вона не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними.

Враховуючи вищенаведене, представник ОСОБА_1 адвокат Плахотнюк Т.С. звернулась до суду з позовом, в якому просить визнати недійсним заповіт ОСОБА_6 на користь ОСОБА_2 від 14.01.2014 року, посвідчений приватним нотаріусом Бершадського районного нотаріального округу Матвієнко Людмилою Володимирівною, зареєстрований в реєстрі за №29 та стягнути з відповідачки на його користь судові витрати.

ОСОБА_2 звернулась до суду із зустрічним позовом, в якому просила в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити та визнати його таким, що втратив право на спадкоємництво за законом за правом представлення після смерті ОСОБА_6 та стягнути на її користь судові витрати.

Підставами для задоволення зустрічного позову ОСОБА_2 вказує те, що вона протягом тривалого часу знаходилась у дружніх відносинах з ОСОБА_6, яка одиноко проживала в приватизованій нею квартирі 40 будинку АДРЕСА_2 і хворіла на захворювання серця та гіпертонію. Чоловіка у ОСОБА_6 не було, а єдиний син - ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3. 15 листопада 1986 року вступив у шлюб з ОСОБА_4 і від цього шлюбу у них ІНФОРМАЦІЯ_4. народився син - ОСОБА_1. Сім'я сина спадкодавиці проживала окремо від останньої. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер. Через деякий час після смерті чоловіка, його дружина - ОСОБА_4 разом з сином ОСОБА_1 виїхали до Німеччини, де 10.05.2003 року вона уклала шлюб з громадянином Німеччини ОСОБА_5.

14.04.2005року судом першої інстанції міста Херсбрук по справі XVI 0015/04- було винесене рішення, згідно із яким ОСОБА_1 визнаний дитиною усиновителя ОСОБА_5 і ним (ОСОБА_1.) прийняте прізвище "ОСОБА_1". Таке рішення винесене за дозволом ОСОБА_1, який, відповідності до паспорту іменується: "ОСОБА_1". Проживаючи в Німеччині, ОСОБА_1 в місто Бершадь практично не приїздив, за винятком 20 січня 2014 року та за життя ОСОБА_6, будь-якої допомоги їй не надавав.

Наприкінці грудня 2013 року стан здоров'я ОСОБА_6 погіршився, у неї паралізувало половину тіла, в зв'язку з чим вона була шпиталізована в неврологічне відділення Бершадської лікарні. Під час її проживання в своїй однокімнатній квартирі, ОСОБА_2 разом зі своєю дочкою надавала посильну допомогу, так як хвора втратила можливість ходити. При цьому вона була в повній свідомості, чула та розмовляла. Стан хворої потребував постійного догляду за нею, тому після лікарні ОСОБА_2 вирішила забрати її до себе в будинок по АДРЕСА_3, де їй виділили окрему кімнату та в повному обсязі здійснювали догляд за нею, забезпечуючи як харчування, так медичне спостереження. Розчулена таким відношенням до себе, ОСОБА_6 вирішила заповісти ОСОБА_2 своє майно, яке фактично складалось з однієї однокімнатної приватизованої квартири з непрацюючим опаленням. За наполяганням ОСОБА_6, у повній відповідності чинного законодавства України, приватним нотаріусом Бершадського нотаріального округу Матвієнко Л.В. було складено заповіт, згідно із яким вона заповіла позивачці за зустрічним позовом все належне їй на день смерті майно.

Після погіршення стану здоров'я ОСОБА_6, ОСОБА_2 за допомогою засобів електронного зв'язку (скайп) повідомила ОСОБА_1 про хворобу, однак він ні матеріальної ні моральної підтримки не надав. А після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 всі клопоти та витрати по її похованню ОСОБА_2 взяла на себе, хоча повідомили ОСОБА_1 про факт смерті ОСОБА_6

Відповідним чином було відзначено і 40 днів від смерті ОСОБА_6

За весь період догляду ОСОБА_2 за ОСОБА_6 на її потреби було витрачено 366,0 грн. (купівля памперсів та медикаментів). На оплату комунальних послуг квартири Спадкодавиці за 2013 рік та за спожиту електроенергію за грудень 2013 року та січень, лютий 2014р. сплачено 427,31грн. Витрати на поховання та ритуальні послуги, включаючи ритуальні обіди в день поховання та на сороковини становили 4480 грн., втім відповідними бухгалтерськими документами підтверджується лише частина витрат, а саме 3446,58 грн.

При цьому ОСОБА_1 приїхав в м.Бершадь лише 20 січня 2014 року, побував на цвинтарі, однак будь-якої матеріальної допомоги чи компенсації на витрати понесених на догляд та поховання не надав.

28 січня 2014 року,ОСОБА_2 подала приватному нотаріусу Бершадського нотаріального округу Матвієнко Л.В. заяву про прийняття спадщини. В той же день їй стало відомо про подання аналогічної заяви і ОСОБА_1, який подав заяву 22.01.2014р. нотаріусу Вінницького міського нотаріального округу Байлемі І.Д.

Вважає, що Позивач за первісним позовом - громадянин ФРН ОСОБА_1 не є і не може бути спадкоємцем за законом, отже і не може бути в даному конкретному випадку і належним позивачем, оскільки він міг би бути спадкоємцем за правом представлення, якби не був усиновленим та при відсутності заповіту на іншу особу. ОСОБА_1 втратив особисті та майнові права між собою та бабою - ОСОБА_6, яка являлася матір'ю померлого батька усиновленої особи. Такі права були втрачені з моменту усиновлення, тобто з 14.04.2005 року, коли було винесене рішення судом першої інстанції міста Херстбрук.

Представник позивача за первісним позовом Плахотнюк Т.С. позовні вимоги за первісним позовом в судовому засіданні підтримала та просила задовольнити з підстав викладених у позові, оскільки відповідно до акту №15 посмертної судово - психіатричної експертизи ОСОБА_6 на момент підписання заповіту від 14.01.2014 року страждала на хронічне душевне захворювання, не могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

ОСОБА_2 та її представники під час розгляду справи по суті просили задовольнити зустрічний позов, так як ОСОБА_1 при усиновленні не зберіг родинні зв'язки із померлою бабкою ОСОБА_6, а тому не має права бути спадкоємцем за правом представлення. Крім того ОСОБА_1 не може звертатись до суду із позовом про визнання заповіту недійсним так, як не є спадкоємцем на майно померлої.

Приватний нотаріус Матвієнко Л.В. суду пояснила, що дійсно нею 14.01.2014 року в силу виконання своїх посадових обов'язків було посвідчено заповіт від імені ОСОБА_6. яка виявила бажання заповісти своє майно ОСОБА_2 При цьому заповідачка була паралізована та від її імені заповіт підписувала ОСОБА_8 Заповіт був складений в присутності свідків, бажання ОСОБА_6 сумнівів не викликало, так як вона говорила зв'язано, чітко та логічно виражала свої думки. Після її смерті ОСОБА_2 подала до неї, як до нотаріуса заяву про прийняття спадщини за заповітом, окрім неї заяву про прийняття спадщини подав ОСОБА_1, який є онуком померлої по лінії батька, однак після смерті останньої був усиновлений громадянином Німеччини.

З метою повного та всебічного розгляду справи в суді було допитано свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_8

Так свідок ОСОБА_9 вказала, що проживає по сусідству із позивачкою за зустрічним позовом та дійсно може підтвердити, що ОСОБА_2 доглядала за ОСОБА_6, забрала її до себе додому після лікарні, так як остання будучи паралізованою не могла здійснювати за собою догляд самостійно. При цьому ОСОБА_6 самостійно розмовляла та вела звичайні розмови, її поведінка не викликала сумніву у тому, що вона розуміє значення своїх слів. Так вона була присутня при тому, як нотаріусом було посвідчено заповіт від імені ОСОБА_6, вчинений на ім'я ОСОБА_2 Після того, як спадкодавиця померла, ОСОБА_2 здійснила поховання та поминки за власний рахунок, їй ніхто не допомагав з родичів чи знайомих ОСОБА_6

ОСОБА_8, будучи допитаною в якості свідка суду показала, що проживає в багатоквартирному житловому будинку, де в одній з квартир проживала ОСОБА_6. За життя остання жила бідно, у квартирі було відключено опалення, що стало причиною того, що сусіди змушені були викликати швидку допомогу, та як в змову пору року ОСОБА_6 тяжко захворіла від холоду. За нею ніхто з рідних не доглядав та не надавав їй матеріальну допомогу, що викликало недостатній рівень життя останньої та змушувало сусідів надавати допомогу. В останні місці її життя за ОСОБА_6 доглядала ОСОБА_2, яка і похорони останньої оплатила за власний рахунок. Вона дійсно була присутня при тому, що нотаріусом було складено заповіт за бажанням ОСОБА_6, яка все своє майно заповіла ОСОБА_2, яка її на той час доглядала. Так як ОСОБА_6 була паралізована та не могла самостійно підписуватись, від її імені вона сама підписала заповіт в присутності нотаріуса. Бажання ОСОБА_6 заповісти все своє майно саме ОСОБА_2 не викликало сумніву, так як говорила вона зв'язно та логічно.

Вислухавши думку та пояснення учасників процесу, суд встановив, що

відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.40) встановлено, що ОСОБА_6, померла ІНФОРМАЦІЯ_2 у віці 74 роки. За життя остання вчинила заповіт від 14.01.2014 року посвідчений приватним нотаріусам Бершадського районного нотаріального округу Матвієнко Л. В. (а.с.41), відповідно до якого заповіла все належне їй на день смерті майно ОСОБА_2.

28 січня 2014 року приватним нотаріусом Бершадського районного нотаріального округу було заведено спадкову справу №7/2014 до майна померлої ОСОБА_6 (а.с. 27-47). В матеріалах даної справи наявні заява ОСОБА_1, подана 22.01.2014 року до приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу Байлемі І.Д. (а.с.28) про прийняття спадщини після смерті бабусі - ОСОБА_6 Окрім нього із заявою про прийняття спадщини також звернулась ОСОБА_2

Відповідно до ст. 1233 та ч. 1 ст. 1234 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю.

Ст. 1257 цього ж кодексу визначає, що заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Недійсність окремого розпорядження, що міститься у заповіті, не має наслідком недійсності іншої його частини. У разі недійсності заповіту спадкоємець, який за цим заповітом був позбавлений права на спадкування, одержує право на спадкування за законом на загальних підставах.

У відповідності з положеннями ч. 1 ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Отже, оскільки заповіт перш за все є правочином, тому всі правила чинного законодавства, які стосуються питання недійсності угод, в однаковому ступеню відносяться й до заповіту. Заповіт як угода, яка проявляє волю заповідача щодо розпорядження належним йому майном після його смерті, вимагає посвідчення дійсності волевиявлення й тотожності волі заповідача і змісту заповіту, тому закон пред'являє до заповіту підвищенні вимоги в дотриманні умов укладання заповіту.

Так, норми ст. 215 ЦК України встановлюють, що підставами недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину сторонами вимог, які визначені ст. 203 ЦК України.

Відповідно до положень ч. 2, 3 ст. 203 ЦК України особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Щоб правочин мав належну юридичну силу він повинен відповідати низці умов, що підтверджують його дійсність, де не останню роль відіграє відповідність внутрішньої волі волевиявленню сторін.

При цьому, згідно роз'яснень, які містяться в п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" від 06 листопада 2009 року № 9 при розгляді справ за позовами про визнання недійсними заповітів на підставі ст. 225, ч. 2 ст. 1257 ЦК України суд відповідно до статті 145 ЦПК України за клопотанням хоча б однієї зі сторін зобов'язаний призначити посмертну судово-психіатричну експертизу. Висновок такої експертизи має стосуватися стану особи саме на момент вчинення правочину.

На підставі зазначеного та за клопотанням сторін, ухвалою від 6 серпня 2014 року судом було призначено судово-психіатричну (посмертну) експертизу (а.с. 97).

Згідно акту №15 посмертної судово-психіатричної експертизи від 25.12.2014 року (а.с. 117-121) встановлено, що ОСОБА_6 на момент підписання заповіту від 14.01.2014 року страждала на хронічне душевне захворювання у формі маячного розладу органічного походження. На момент підписання нею заповіту від 14.01.2014 року ОСОБА_6 за своїм психічним станом не могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

Враховуючи викладене, суд встанови, що дійсно заповіт, ОСОБА_6 на користь ОСОБА_2 від 14.01.2014 року, посвідчений приватним нотаріусом Бершадського районного нотаріального округу Матвієнко Людмилою Володимирівною, зареєстрований в реєстрі за №29 є недійсним, оскільки заповідач під час його підписання не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними.

Розглядаючи вимоги зустрічного позову суд враховує те, що згідно з довідкою відділу ДРАЦС реєстраційної служби Бершадського РУЮ у Вінницькій області №3.1-56/18 від 22.01.2014 року (а.с.23) ІНФОРМАЦІЯ_3 народився ОСОБА_3, батьками якого вказані ОСОБА_10 та ОСОБА_6. 15.11.1986 року ОСОБА_3 одружився із ОСОБА_4 (копія свідоцтва про укладення шлюбу а.с. 15). Від шлюбу у них ІНФОРМАЦІЯ_4, як вказано у свідоцтві про народження (а.с.16), народився син ОСОБА_1.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер, що вказано у свідоцтві про смерть (а.с.14).

14.04.2005 року судом першої інстанції міста Херсбрук по справі XVI 0015/04 було винесене рішення (а.с.21), згідно із яким ОСОБА_1 визнали дитиною усиновителя ОСОБА_5 і ним (ОСОБА_1.) прийняте прізвище: "ОСОБА_1". Таке рішення винесене за дозволом ОСОБА_1, який, відповідності до паспорту іменується: "ОСОБА_1". Зазначене підтверджується копією заяви на всиновлення від 23.07.2004р. (а.с.18-20).

Статтею 1260 ЦК України встановлюється правила спадкування усиновленими після смерті спадкодавця. Так, у разі спадкування за законом усиновлений та його нащадки, з одного боку, та усиновлювач і його родичі - з другого, прирівнюються до родичів за походженням. Але, усиновлений та його нащадки не спадкують за законом після смерті батьків усиновленого, інших його родичів за походженням по висхідній лінії.

В правовому розумінні усиновлення полягає в тому, що з ним пов'язується припинення особистих та майнових прав і обов'язків між батьками та особою, яка усиновлена, а також між нею та іншими її родичами за походженням. Усиновлення породжує між усиновленим та усиновлювачем такий же обсяг прав та обов'язків, які існують між кровними батьками та дітьми. Аналогічно, усиновлення породжує правові зв'язки між родичами усиновлювача і усиновленою особою. Отже, юридичний зв'язок спадкування між усиновленим, його кровними батьками та їхніми родичами припиняється. Усиновлений не має права на спадкування за законом одночасно і після усиновлювача, і після своїх кровних батьків. Оскільки усиновлювач в правовому розумінні прирівнюється до батька (матері) усиновленого, останній успадковує винятково після смерті усиновлювача і позбавлений права на спадкування після своїх кровних батьків. Так само після вступу в силу рішення суду про усиновлення нащадки усиновленого не спадкують після смерті батьків усиновленого та інших родичів по лінії батька (матері) усиновленого.

Відповідно до вимог ч.3 ст. 1260 ЦК України - якщо за рішенням суду про усиновлення збережений правовий зв'язок між усиновленим та його бабою, дідом, братом та сестрою за походженням, то у разі смерті його баби, діда за походженням усиновлений має право на спадкування за правом представлення, а у разі смерті його брата, сестри за походженням - має право на спадкування як спадкоємець другої черги.

Згідно із ч.1 ст.232 СК України: " 3 моменту здійснення усиновлення припиняються особисті та майнові права і обов'язки між батьками та особою, яка усиновлена, а також між нею та іншими її родичами за походженням.".

Згідно із ч.2 ст.232 СК України: "Якщо після смерті одного з батьків дитини або розірвання шлюбу з недієздатною особою, визнаною судом недієздатною, другий : батьків дитини вступив у повторний шлюб і його дружина, чоловік у повторному шлюбі бажають усиновити дитину, баба, дід дитини з боку того з батьків, хто помер або визнаний недієздатним, рідні брати, сестри дитини мають право подати до суду заяву про збереження між ними та дитиною. яку усиновлюють, правового зв'язку. Суд розглядаю таку заяву одночасно із заявою про усиновлення і задовольняє її. якщо це відповідає інтересам дитини".

Отже, враховуючі відсутність факту збереження правового зв'язку між померлою ОСОБА_6 та її усиновленим онуком ОСОБА_1, так як підставою усиновлення було рішення першої інстанції міста Херсбрук від 14.04.2005 року відсутнє право на спадкування спадщини після ОСОБА_6 як спадкоємця за правом представлення.

Відповідно до ч .1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Отже, враховуючи те, що судом було задоволено як первісний так і зустрічний позов, суд вважає за необхідне розділити між сторонами в рівних частинах виключно витрати за проведення судово - психіатричної експертизи, які складають 727,16 грн. (квитанція а.с.111), стягнувши з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 363,58 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 10, 27, 31-32, 60, 61, 88, 212, 213-215 ЦПК України, ст. ст. 203, 215, 225, 232, 1233, 11234, 1257, 1260 ЦК України, суд, -

ВИРІШИВ :

Первісний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, про визнання заповіту недійсним - задовольнити.

Визнати недійсним заповіт ОСОБА_6 на користь ОСОБА_2 від 14.01.2014 року, посвідчений приватним нотаріусом Бершадського районного нотаріального округу Матвієнко Людмилою Володимирівною, зареєстрований в реєстрі за №29 .

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 за участю третьої особи приватного нотаріуса Бершадського нотаріального округу Матвієнко Л.В. про визнання його таким, що втрати вправо на спадкоємницво - задовольнити.

Визнати громадянина Федеративної Республіки Німеччина - ОСОБА_1 таким, що втратив право на спадкоємництво за законом за правом представлення після смерті ОСОБА_6.

Стягнути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_3) на користь ОСОБА_1 (представник Плахотнюк Тамара Сергіївна АДРЕСА_4) судові витрати в сумі 363,58 грн. (триста шістдесят три грн. 58 коп.).

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Вінницької області через Бершадський районний суд в 10-ти денний строк з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Р. В. Хмель