АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 серпня 2011 року судова колегія судової палати у цивільних справах

апеляційного суду Харківської області в складі :

головуючого - Швецової Л.А.

суддів - Малінської С.М., Піддубного Р.М.

при секретарі - Колісник Я.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Краснокутського районного суду Харківської області від 29 квітня 2011 року

по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди , -

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2009 року ОСОБА_2 звернувся до суду з вказаним позовом,в якому просив поширену інформацію, яку розповсюдив ОСОБА_3 у листі на адресу Прем'єр Міністра України Тимошенко Ю.В. відносно ОСОБА_2 визнати недостовірною; стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 моральну шкоду в розмірі 1500 грн., а також судові витрати у розмірі 29 грн.

В обгрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що він працював головою районної партійної організації 1ІП « ВО Батьківщина» та депутатом районної ради від цієї політичної сили. У квітні 2009 року по місцю його роботи була здійснена перевірка його професійної га політичної діяльності, яку проводили представники центрального апарату ПП «ВО Батьківщина» з м. Києва. Підставою такої перевірки послужив лист відповідача, адресований на ім'я Прем'єр-міністра України Голови політичної партії Батьківщина Тимошенко Ю.В. Він був ознайомлений з зазначеним листом, де на його думку, була викладена неправдива та образлива інформація щодо нього. В даному листі відповідач називає його принизливими словами, образливо висловлюється відносно його сім'ї. Про дану перевірку та вищевказаний лист стаю відомо мешканцям району, керівникам організації, членам його сім'ї. Поширені відповідачем відомості, на його думку не відповідають дійсності, принижують його ділову репутацію, а також перед членами його родини. При перевірці жоден факт, викладений у листі не підтвердився. При перевірці жоден факт викладений у листі не підтвердився. Листом відповідача був значно підірваний його авторитет, як керівника району, в результаті чого, йому необхідно було доводити безпідставні звинувачення перед колегами по роботі, членами сім'ї. Вказана інформація принизила його гідність, честь та ділову репутацію. Крім того, неправомірними діями відповідача, йому була завдана моральна шкода, яку він оцінює в 10000 грн. Прохав зобов'язати ОСОБА_5 спростувати недостовірну інформацію у спосіб яким вона була поширена та стягнути вищевказаний розмір моральної шкоди.

У березні 2011 року позивач уточнив свої позовні вимоги і прохав визнати інформацію викладену в листі недостовірною та стягнути з відповідача моральну шкоду в сумі 8000 грн. Щодо спростування недостовірної інформації позивач не наполягав.

Відповідач ОСОБА_1, посилаючись на недоведеність та безпідставність позовних вимог просив відмовити в їх задоволенні.

Рішенням Краснокутського районного суду Харківської області від 29 квітня 2011 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково, визнано поширену інформацію, яку розповсюдив ОСОБА_3 у листі на адресу Прем'єр-міністра України Тимошенко Ю.В. відносно ОСОБА_2 недостовірною; стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 моральну шкоду в розмірі 1500 гри. та судові витрати у розмірі 29 грн.

На погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 подав на нього апеляційну скаргу, в якій, з посиланням на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог / повному обсязі.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи й обговоривши доводи апеляційних скарг, вважає, що апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції - задоволенню з наступних підстав.

Судова колегія вважає, що рішення суду ухвалене при неповному з»ясуванні судом обставин, що мають значення для справи, при недоведеності обставин, іцо мають значення для справи, які суд вважав встановленими та з порушенням норм матеріального права, що відповідно до п.п. 1.2,4 ч. 1 ст. 309 ЦЛК України є підставою для його скасування і ухвалення нового рішення.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції з посиланням на ст.сг. 23. 270, 275, 277, 299 ЦК України виходив з того, що фактичною метою звернень відповідача ОСОБА_1 до державних органів із заявами та скаргами про неправомірні дії ОСОБА_2 було приниження його честі, гідності та ділової репутації. За висновками суду першої інстанції відповідач викладав інформацію у своїх зверненнях у стверджувальній формі, вона не ґрунтується на доказах, не відповідає дійсності, та не містить ознак оціночних суджень, має форму приниження честі, гідності і ділової репутації позивача ОСОБА_2 На підставі цього суд першої інстанції вирішив, що відповідач неправомірно поширив недостовірну негативну інформацію про відповідача, яка в результаті численних перевірок не підтвердилася, викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, які не існувало, перекручував інформацію, яка стала відома великому колу осіб, тим самим неодноразово принижував його честь, гідність і ділову репутацію у громадській думці, в думці окремих громадян і службовців з точки зору додержання законів, загальновизнаних правил співжиття та принципів людської моралі, що також свідчить про заподіяння позивачу ьемайнової, моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню. При цьому суд першої інстанції вважав доведеним, що у зв'язку з цим у позивача внаслідок негативних емоцій і переживань погіршився психологічний стан, це вплинуло на реалізацію його намірів та ділові стосунки, він був позбавлений можливості жити активним і повноцінним життям, реалізувати власні звички і бажання.

Судом першої інстанції було встановлено, що у квітні 2009 року по місцю роботи ОСОБА_2 була здійснена перевірка його професійної та політичної діяльності, яку проводили представники центрального апарату І1Г1 «ВО Батьківщина» з м. Києва. Підставою такої перевірки послужив лист відповідача, адресований на ім'я Прем'єр- міністра України Голови політичної партії Батьківщина Тимошенко Ю.В. Він був ознайомлений з зазначеним листам, де на його думку, була викладена неправдива та образлива інформація щодо нього. В даному листі відповідач називає його принизливими словами, образливо висловлюється відносно його сім'ї. Про дану перевірку та вищевказаний лист стало відомо мешканцям району, керівникам організації, членам його сім'ї

Однак, всупереч положень ст. 213 ЦПК України про законність та обґрунтованість рішення суду, його висновки не в іають вимогам щодо повного і всебічного з'ясування обставин, на які сторони пос ..лаються як на підставу своїх вимог і заперечень, не підтверджується тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, не свідчать про вирішення справи згідно із законом.

Стаття 10 конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» 1950 року, яка відповідно до ст. 17 закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» поряд з рішеннями Європейського суд з прав людини є джерелом права, передбачає обов'язок держави України гарантувати кожному, хто знаходиться під її юрисдикцією, право на свободу вираження поглядів, здійснення якого, оскільки воно пов'язане з обов'язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах, зокрема, для захисту репутації чи прав інших осіб.

Відповідно до цього правила, передбачена ст.ст. 34, 40 Конституції України, а також положеннями ст.ст. 270-272 ЦК України гарантія права кожного на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань, а також - на звернення в контексті вказаних норм матеріального права до органів державної влади та посадових і службових осіб цих органів, на що послалася відповідачка на обгрунтування своїх заперечень проти позову, може бути обмежене лише законом в інтересах, зокрема, для захисту репутації або прав інших людей.

Таке обмеження застосовується судом в контексті положень ч. 4 ст. 32 Конституцій України та відповідно до ст.ст. 277. 297. 299 ЦК України, згідно яких особа має право на судовий захист ї гідності та честі, своєї ділової репутації при порушенні цих немайнових прав внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на спростування цієї інформації та відшкодування моральної шкоди з підстав, передбачених ст. 23 ЦК України.

Частинами 3, 4, 6 ст. 277 ЦК України визначено, що негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію, незалежно від її вини.

Суд першої інстанції не зважив на правові позиції, які викладені п.п. 16, 18 постанови Пленуму Верховного суду України від 27 лютого 2009 року N 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи».

Згідно вказаних положень, за змістом статей 277 ЦК України і 10 ЦПК України тягар доказування по таким справам розподіляється наступним чином: обов'язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.

При цьому вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суд першої інстанції не правильно визначив зміст і характер такої інформації та помилився зі своїми висновками про наявність підстав для визнання звернень, заяв та скарг особи про неправомірну, як на її думку поведінки посадової особи, до правоохоронних та державних органів. - поширенням недостовірної інформації, внаслідок чого вдався до непропорційного обмеження конституційного права відповідачки на такі звернення.

У випадку, коли особа звертається до зазначених органів із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевірити таку інформацію та надати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, як помилково вирішив суд першої інстанції, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції, а не поширення недостовірної інформації.

Разом з тим, суду першої інстанції необхідно було перевірити наявність у такому зверненні завідомо неправдивих відомостей, і лише у разі встановлення, що для звернення

особи до вказаних органів не було жодних підстав і було викликано не наміром виконати свій громадський обов'язок або захистити свої права, свободи чи законні інтереси, - застосувати цивільно-правову відповідальність передбачену законодавством України.

Однак, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження того, що в таких зверненнях від. ОСОБА_1, державних органів та до їх посадових осіб, щодо неправомірної, як на його погляд, поведінки позивача ОСОБА_2 містились завідомо і правдиві відомості, судом достовірно не встановлено, що для такого звернення до вказаних органів не було жодних підстав і не було викликано наміром виконати свій громадський обов'язок або захистити свої права, свободи чи законні інтереси.

Суд першої інстанції також не зважив на те, що оскільки відповідно до ст. З, ч. 1 ст.ст. 15, 19 Закону України «Про звернення громадян», а також згідно до положень ст.ст.

94, 97 КПК України обов'язок перевірки обгрунтованості заяви громадянина покладається на відповідний державний або правоохоронний орган чи посадову особу, якій ця заява адресована, - покладення в таких випадках обов'язку довести правдивість свого звернення на заявника є надмірним процесуальним тягарем, що суперечить принципу змагальності

сторін, передбаченому ст. ст.10, 60 ЦПК України.

Тому висновки суду першої інстанції про те. що відповідач є відповідальною за поширення негативної інформації стосовно позивача серед інших працівників, яка містилася у її скаргах, зверненнях до правоохоронних та контролюючих органів, що опосередковано відбулося в результаті легітимної перевірки їх обгрунтованості компетентними органами, - не відповідають закону.

Оскільки доводи відповідача ОСОБА_1 про свої наміри таким чином у законний спосіб виконати свій громадський обов'язок нічим об'єктивно не спростовано, а

висновки суду першої інстанції про іншу фактичну мету його звернень, заяв та скарг, яка

свідчить про приниження честі, гідності та ділової репутації позивача ОСОБА_2, по

суті є припущенням суду, що свідчить про недоведеність факту поширення стосовно позивача недостовірної негативної інформації та незаконність рішення суду першої інстанції про задоволення позову.

З урахуванням викладених обставин та правового обґрунтування у задоволенні позову ОСОБА_2 з наведених підстав необхідно відмовити, рішення суду першої інстанції за цим позовом скасувати, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення суду першої інстанції - задовольнити.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.2 ч 1, п 1, ч.2 ст. 307, п.п. 1,2.4 ч. 1 ст. 309, ст.ст. 313,316, 319, 323-325 ЦПК Україну, судова колегія, -

ВИРІШИЛА;

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Краснокутського районного суду Харківської області від 29 квітня 2011 року скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, однак протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили може бути оскаржене до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя:

Судді колегії: