Справа № 340/854/14-ц
Провадження № 22-ц/779/2152/2015
Головуючий у 1 інстанції Данилюк М. П.
Суддя-доповідач Максюта І.О.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2015 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Максюти І.О.,

суддів: Фединяка В.Д., Ковалюка Я.Ю.,

секретаря Петріва Д.Б.

з участю представника позивача ОСОБА_2.,

представника відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4, що діє в інтересах ОСОБА_5, ОСОБА_6 до ОСОБА_7, ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні господарськими спорудами, будівлями та земельною ділянкою за апеляційною скаргою представника ОСОБА_5 - ОСОБА_2 на рішення Верховинського районного суду від 06 серпня 2015 року,

в с т а н о в и л а :

В листопаді 2011 року ОСОБА_4, що діяв в інтересах ОСОБА_5 та ОСОБА_6 звернувся з позовом до ОСОБА_7, ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні господарськими спорудами, будівлями та земельною ділянкою.

Позов мотивував тим, що ОСОБА_5 має у власності квартиру в двоквартирному житловому будинку по АДРЕСА_1 в селищі Верховина та земельну ділянку, що під будівлями і для їх обслуговування. ОСОБА_6 також має у власності житло в двоквартирному житловому будинку по АДРЕСА_2 в селищі Верховина. ОСОБА_7 самовільно, без відповідного дозволу органу місцевого самоврядування, без виділення для цього земельної ділянки побудувала спочатку гараж з надбудовою другого поверху, а пізніше літню кухню, яку побудувала на погребі (пивниці), також влаштувала огорожу нібито своєї території, ворота, які закриває на замок, чим фактично позбавила всіх інших жителів двох двоквартирних житлових будинків вільного доступу до води та центральної дороги - АДРЕСА_1.

За вчинення самоуправних дій, які полягали у самочинному будівництві, ОСОБА_7 було притягнено до адміністративної відповідальності, однак вона порушення не усунула. Тому просив зобов'язати ОСОБА_7 не чинити перешкод в користуванні виходом до води та центральної дороги - АДРЕСА_1, а також господарськими спорудами і будівлями, зокрема пивницею (погребом), яка знаходиться в їх спільній частковій власності, шляхом знесення самовільно влаштованих господарських будівель і споруд, а саме літньої кухні, гаражу, огорожі.

Рішенням Верховинського районного суду від 06 серпня 2015 року в задоволенні позову - відмовлено.

Не погодившись з даним рішенням представник ОСОБА_5 ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що висновки суду суперечать зібраним і перевіреним в судовому засіданні доказам, рішення ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Апелянт зазначив, що, будучи власником житла, ОСОБА_7 вчинила самовільне будівництво господарських будівель і споруд, які перешкоджають позивачам по справі користуватися як земельною ділянкою (прибудинковою територією), так і належними їм на праві спільної власності та користування господарськими спорудами і будівлями та виходом до центральної дороги і джерела води.

Апелянт посилається на висновок судово-технічної експертизи від 10.04.2015 року із якого вбачається, що спорудження самовільних будівель спричиняє ОСОБА_5 незручності та перешкоди в користуванні житлом, господарськими будівлями та спорудами.

Також, апелянт зазначив, що висновок суду про те, що тільки орган місцевого самоврядування вправі порушувати питання про знесення самовільно збудованих господарських будівель та споруд суперечить закону, зокрема ст. 376 ЦК України.

Просив рішення суду скасувати та увалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Вислухавши представника позивача, відповідача ОСОБА_3, суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає її такою, що не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

В ч. 1 статті 303 ЦПК України зазначено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно ст. 10 ЦПК України обставини цивільних справ встановлюються судом за принципом змагальності. Суд же, зберігаючи об'єктивність і неупередженість, лише створює необхідні умови для всебічного і повного дослідження обставин справи. При дослідженні і оцінці доказів, встановленні обставин справи і ухваленні рішення суд незалежний від висновків органів влади, експертиз або окремих осіб. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Крім того згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на основу своїх вимог або заперечень.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 є власником житлового будинку та двох сараїв, які побудовано законно на території двоквартирного будинку по АДРЕСА_1 в селищі Верховина Верховинського району Івано-Франківської області і на які ним виготовлено технічний паспорт 23.01.2007р. Право приватної спільної часткової власності на нерухоме майно, а саме ? будинку у ОСОБА_5 виникло на підставі свідоцтва про право на спадщину (а.с.16,85).

ОСОБА_5 належить земельна ділянка площею 0,0468 га, призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1 в смт. Верховина Верховинського району Івано-Франківської області на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку НОМЕР_1 від 30.10.2012 року (а.с.15).

Відповідач ОСОБА_7 є власником ? житлового дерев'яного будинку, жилою площею 30,2 кв.м.,1/2 сараю, ? навісу, ? огорожі, ? відмостки, які розташовані на земельній ділянці 600,0 кв.м., на підставі договору купівлі-продажу частини житлового будинку від 14.12.1988 року (а.с.13-14).

Із рішення Верховинської селищної ради двадцять восьмої сесії шостого демократичного скликання від 30.07.2014р. № 211-28/2014 вбачається, що ОСОБА_7 надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з метою передачі її в оренду орієнтовною площею 0,352 га, яка знаходиться у селищі Верховина по АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд із земель комунальної власності Верховинської селищної ради, а також рекомендовано забезпечити розробку та погодження в установленому порядку проекту землеустрою та подати його селищній раді для затвердження та подальшого вирішення питання передачі землі в оренду згідно чинного законодавства (а.с.8).

Із акту узгоджувальної комісії про встановлення меж земельної ділянки від 01.12.2014 року виходить, що в проекту відведення земельної ділянки для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд ОСОБА_7, яка знаходиться в смт. Верховина по АДРЕСА_1 виявлено невідповідність промірів, вказаних в проекті, до промірів в натурі (на місцевості) і даний проект повернуто на доопрацювання (а.с.30,31).

Із матеріалів справи також вбачається, що позивач ОСОБА_6 на підставі договору купівлі-продажу від 25 жовтня 1985 р. є власником ? житлового будинку без надвірних будівель в смт. Верховина по АДРЕСА_1 Верховинського району Івано-Франківської області, та складається в цілому з ? дерев'яного житлового будинку, житловою площею 30,20 кв.м., розташованого на земельній ділянці, розміром 600,00 кв.м. (а.с.134-135).

Із довідки, виданої виконкомом Верховинської селищної ради від 04.08.2015 року вбачається, що підвальним приміщенням, яке розташоване на землях загального користування в селищі Верховина по АДРЕСА_1 користуються ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_5, ОСОБА_8 (а.с.137).

У листі, виданому виконавчим комітетом Верховинської селищної ради 03.11.2014р., міститься інформація про те, що дозвіл на спорудження літньої кухні над погребом загального користування ОСОБА_7 не надавався. Земельна ділянка під погребом (пивницею) знаходиться в землях загального користування жителів даних будинків. (а.с.8 зворот, 86).

Представниками Верховинської селищної ради 06 січня 2015 року був складений акт за результатами обстеження земельної ділянки ОСОБА_7, яка призначена для загального користування площею 0,0159 в смт. Верховина, АДРЕСА_1, відповідно до якого комісією встановлено, що ОСОБА_7 самовільно огородила землі загального користування площею 0,0159 га, а також на даній ділянці знаходиться гараж без правовстановлюючих документів, господарська споруда (кухня). До даного акту доданий абрис цієї земельної ділянки (а.с.41-42).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з вимог ст.ст. 376 та 391 ЦК України, дійшовши висновку, що хоча і літня кухня та гараж побудовані самовільно, однак позивачі не довели факту порушення їх прав щодо користування їх майном, а саме пивницею (погребом), виходом до води та центральної дороги.

З такими висновками суду першої інстанції погоджується колегія суддів, оскільки судом у відповідності до вимог ст.ст. 212, 213 ЦПК України були повно і всебічно дослідженні обставини справи та дана належна оцінка доказам, на які сторони посилалися в суді першої інстанції. Суд правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

В силу ч.ч.1,2,4 та 7 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.

У разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов'язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову.

Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Верховний Суд України висловив правову позицію, яка, в силу ч.1 ст.360-7 ЦПК України, є обов'язковою для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України, у справі № 6-137цс14 про те, що за змістом частин четвертої та сьомої статті 376 ЦК України залежно від ознак самочинного будівництва зазначені в цих пунктах особи можуть вимагати від особи, яка здійснила самочинне будівництво: знесення самочинно збудованого об'єкта або проведення його перебудови власними силами або за її рахунок, приведення земельної ділянки у попередній стан або відшкодування витрат.

З урахуванням змісту вищевказаної правової норми в поєднанні з положеннями статей 16, 386, 391 ЦК України вимоги про знесення самочинно збудованого нерухомого майна на земельній ділянці, власником або користувачем якої є інша особа, можуть бути заявлені власником чи користувачем земельної ділянки або іншою особою, права якої порушено, за умови доведеності факту порушення прав цих осіб самочинною забудовою.

З цією правовою позицією узгоджуються і роз'яснення, які містяться у п.5 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 11 від 30 вересня 2011 року «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва».

Зазначені положення узгоджуються з нормами статей 3, 15, 16 ЦК України та статті 3 ЦПК України.

Позивачі стверджують, що погреб (пивниця) розміщена на земельній ділянці, яка є прибудинковою територією, погреб (пивниця) і земельна ділянка, на якій він розташований, знаходяться у спільному користуванні позивачів. У позовній заяві зазначено, що влаштування літньої кухні на пивниці може привести до руйнування цієї будівлі, тобто втрату майна спільної власності інших осіб. Побудований відповідачкою гараж на цій прибудинковій території і встановлений паркан перешкоджають мешканцям будинку користуватися одним із виходів з території, який максимально наближений до дороги та джерела загального користування.

Позивачі не представили суду жодних доказів про те, що земельна ділянка, на якій побудований погреб (пивниця) з надбудовою літньої кухні була відведена у якості прибудинкової території, встановлювалися її межі та передавалася у власність, постійне користування чи оренду з метою обслуговування багатоквартирних будинків.

Будь-яких належних та допустимих доказів про те, що погреб (пивниця) знаходиться у спільному користуванні позивачів, а також про те, що влаштування літньої кухні на погребі (пивниці) може привести до руйнування цієї будівлі, суду не надано.

Не є правовстановлюючими документами, які підтверджують право позивачів на користування земельною ділянкою та погребом в порядку, визначеному законодавством довідки, видані Верховинською селищною радою, про те, що погреб (пивниця) з надбудовою у якості літньої кухні та земельна ділянка, на якій ці споруди, а також гараж розташовані і встановлений паркан, знаходяться у спільному користуванні позивачів і відповідача ОСОБА_7

Висновок судової будівельно-технічної експертизи № 10.04.15 від 10.04.2015 р. не є належним доказом у справі, оскільки відсутній причинно-наслідковий зв'язок між правом позивачів та фактом створення перешкод у користуванні погребом та земельною ділянкою.

Доводи, викладені у апеляційній скарзі, не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.

Приймаючи до уваги вище викладене, колегія суддів вважає. що рішення суду першої інстанції в даній справі ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального права. Тому підстав для скасування оскарженого рішення немає.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. ст.307, 308, 315-317 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_5 - ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Верховинського районного суду від 06 серпня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку у двадцятиденний строк до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді: І.О. Максюта

В.Д. Фединяк

Я.Ю. Ковалюк