Справа № 145/708/15-ц Провадження № 22-ц/772/3036/2015Головуючий в суді першої інстанції Мазурчак А. Г.
Категорія 27 Доповідач Іващук В. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 листопада 2015 року м. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Вінницької області в складі:

головуючогоІващука В.А.,
суддів:Колоса С.С., Стеблюк Л.П.,
при секретаріКирилюк Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства (далі - ПАТ) "Дельта Банк" до ОСОБА_6, ОСОБА_7 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

за апеляційною скаргою ПАТ «Дельта Банк» на заочне рішення Тиврівського районного суду Вінницької області від 25 серпня 2015 року,

у с т а н о в и л а :

із зазначеним позовом ПАТ "Дельта Банк" звернувся в суд 21 травня 2015 року.

Зазначав, що 30 вересня 2013 року ПАТ "Астра Банк" та ОСОБА_6 уклали кредитний договір №76001, згідно з умовами якого Банк надав Позичальнику кредитні кошти у розмірі 108855,00 гривень з розрахунку 15.70% річних за весь час фактичного користування кредитом на строк з 30.09.2013 року до 30 вересня 2020 року.

Відповідно до укладеного Договору поруки № 76001/П від 30 вересня 2013 року між ПАТ «Астра Банк» та ОСОБА_7 поручитель поручається перед Кредитором за виконання Боржником зобов'язань за кредитним договором №76001 від 30 вересня 2013 року. Відповідальність Поручителя настає у випадку невиконання (неналежного виконання) Боржником зобов'язань за Договором. Поручитель і Боржник несуть перед Кредитором солідарну відповідальність, а Поручитель відповідає перед Кредитором у тому ж обсязі, що і Боржник.

Позивач вказав, що Банк свої зобов'язання за Кредитним договором повністю виконав, надавши Відповідачеві позичальнику кредит в розмірі та у строки передбачені Договором. Проте, позичальник зобов'язання не виконує, у зв'язку з чим утворилась заборгованість. Не виконав свого зобов'язання й відповідач - поручитель.

Оскільки відповідачі заборгованість за кредитним договором добровільно не сплатили, позивач просив стягнути достроково всю суму кредитних коштів разом із відсотками. Просив стягнути солідарно з відповідачів 122799,84 грн. заборгованості, з яких тіло кредиту - 107405,96 грн., відсотки - 15393.88 грн., та судові витрати.

Заочним рішенням Тиврівського районного суду Вінницької області від 25 серпня 2015 року зазначений позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ПАТ "Дельта Банк" заборгованість по кредитному договору № 76001 на загальну суму 122799 (сто двадцять дві тисячі сімсот дев'яносто дев'ять) гривень 84 копійки.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави судовий збір у розмірі 1228 (одна тисяча двісті двадцять вісім) гривень 60 копійок.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

У апеляційній скарзі ПАТ «Дельта Банк», посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду скасувати в частині відмови у задоволенні вимог до поручителя ОСОБА_7 та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позову про стягнення боргу за кредитним договором солідарно з обох відповідачів.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду у межах заявлених вимог та доводів апеляційних скарг колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити виходячи із наступного.

Відповідно частинам 1 та 2 статті 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду, в частині відмови у задоволенні позову про стягнення заборгованості за кредитним договором з ОСОБА_7 солідарно з ОСОБА_6 та в частині стягнення судових витрат, таким визнати не можна, оскільки суд не виконав всі вимоги цивільного судочинства та допустив неправильне застосування норм матеріального права.

Судом першої інстанції встановлено і не заперечується сторонами, що 30 вересня 2013 року ПАТ "Астра Банк" та ОСОБА_6 уклали кредитний договір №76001, згідно з умовами якого Банк надав Позичальнику кредитні кошти у розмірі 108855,00 грн. під 15.70% річних за весь час фактичного користування кредитом на строк до 30 вересня 2020 року.

Відповідно до укладеного Договору поруки № 76001/П від 30 вересня 2013 року між ПАТ «Астра Банк» та ОСОБА_7 поручитель поручається перед Кредитором за виконання Боржником зобов'язань за кредитним договором №76001 від 30 вересня 2013 року. Відповідальність Поручителя настає у випадку невиконання (неналежного виконання) Боржником зобов'язань за Договором. Поручитель і Боржник несуть перед Кредитором солідарну відповідальність, а Поручитель відповідає перед Кредитором у тому ж обсязі, що і Боржник.

Встановлено, що Банк свої зобов'язання за Кредитним договором повністю виконав, надавши ОСОБА_6 кредит згідно з умовами договору.

2 грудня 2013 року між ПАТ «Астра Банк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено Договір купівлі-продажу прав вимоги, за яким право вимоги за зобов'язаннями по кредитному договору укладеному з ОСОБА_6 та договору поруки перейшло до ПАТ «Дельта Банк» (а.с.31-36).

Встановлено, що відповідач не виконав свої зобов'язання за вказаним договором внаслідок чого станом на 06.04.2015 року за ним рахується заборгованість на загальну суму 122 799,84 грн., яка складається з тіла кредиту 107 405,96 грн. та відсотків 15 393,88 грн.

ОСОБА_6 та поручитель ОСОБА_7 на письмову досудову вимогу позивача про сплату боргу не погодились (а.с.25-26).

Вирішуючи спір та відмовляючи у задоволенні вимог до ОСОБА_7, як поручителя за договором поруки № 76001/П від 30 вересня 2013 року укладеним між ПАТ «Астра Банк» та ОСОБА_7, суд виходив із відсутності правових підстав для задоволення заявлених вимог, оскільки за встановлених судом обставин, зокрема оскільки борг був переведений на іншу особу і поручитель за неї не поручився та що термін пред'явлення вимоги до поручителя скінчився, виходячи із положень частини 4 статті 559 ЦК України, порука припинилась.

Проте, з таким висновком суду погодитись не можна через наступне.

Як вбачається із матеріалів справи строк кредитного договору встановлений до 30 вересня 2020 року (пункт 1.1 Договору).

Згідно з положенням пункту 3.2.6 кредитного договору у випадку непогашення простроченої заборгованості в строк до 30 днів, банк має право вимагати дострокового повернення кредиту у повній сумі та нарахованих процентів, а також позичальник має сплатити штраф та пеню. Таке положення про право дострокової вимоги про повернення кредиту відповідає правилам частини 2 статті 1054 ЦК України та частини 2 статті 1050 цього Кодексу.

18 вересня 2014 року позивачем було направлено досудову вимогу ОСОБА_7 про невиконання зобов'язань по кредитному договору ОСОБА_6 та про необхідність виконати зобов'язання по договору поруки та сплатити поточну заборгованість у розмірі 11008 грн. станом на 28 серпня 2014 року (а.с.26).

Разом із тим, у цій же досудовій вимозі позивач вказав, що у разі невиконання вимоги він буде звертатись в суд з вимогою про примусове стягнення боргу на загальну суму заборгованості за Кредитним договором, яка станом на 28 серпня 2014 року становить 113 506,07 грн.

Отже, позивачем до позичальника і поручителя досудова вимога про дострокове повернення кредиту і відсотків у зв'язку невиконанням ними зобов'язань по укладеним договорам не направлялась, а тому у зв'язку з невиконанням вимоги про виконання зобов'язань по договору поруки позивач обгрунтовано вимагає у позові солідарного стягнення боргу з позичальника ОСОБА_6 та поручителя ОСОБА_7

Висновок суду першої інстанції про те, що відповідно до частини 4 статті 559 ЦК України порука припиняється у разі переведення боргу на іншу особу, якщо поручитель не поручився за нового боржника, є безпідставним, оскільки у положенні вказаної норми права не йдеться про таке.

Положення частини 2 цієї статті цього Кодексу передбачають припинення поруки у разі переведення боргу на іншу особу, якщо поручитель не поручився за нового боржника. Проте, за обставинами справи борг позичальника ОСОБА_6 не переводився на іншу особу, а тому і ця норма права не дає підстав для висновку про припинення поруки.

Безпідставним є також висновок суду про те, що термін пред'явлення вимоги до поручителя скінчився, а тому вимога до поручителя не підлягає задоволенню. Цей висновок суду не ґрунтується на встановлених обставинах, а судом не зазначено які саме норми матеріального права він застосував дійшовши висновку про закінчення строку пред'явлення вимоги.

Встановлені обставини справи також не дають підстав для висновку про припинення поруки й за положеннями частини 4 статті 559 ЦК України, на які посилається суд при ви рішенні справи, оскільки строк встановлений у договорі поруки не закінчився, строк виконання основного зобов'язання не настав, а кредитор строки виконання основного зобов'язання не змінив.

Отже, рішення суду в частині відмови у задоволенні позову підлягає скасуванню, а в цій частині слід ухвалити нове рішення.

Відповідно до частини 1 статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

За змістом частин 1 та 2 статті 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Встановлено, що боржник ОСОБА_6 порушила зобов'язання забезпечене порукою, а тому в силу вказаних норм права поручитель ОСОБА_7 має виконати зобов'язання за договором поруки.

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. За положенням статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Порушені права позивача підлягають судовому захисту.

Невідповідність висновків суду обставинами справи, порушення або неправильне застосування судом норм матеріального і процесуального права, відповідно до правил пунктів 3 та 4 частини 1 статті 309 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення.

Суд першої інстанції при вирішенні справи допустив невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильно застосував до встановлених правовідносин норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Рішення суду підлягає скасуванню в частині відмови у задоволенні позову про стягнення заборгованості за кредитним договором з ОСОБА_7 солідарно з ОСОБА_6 та в частині стягнення судових витрат підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення в цій частині. Позов ПАТ «Дельта Банк» в частині вимог до ОСОБА_7 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором слід задовольнити.

Заборгованість за кредитним договором №76001 від 30 вересня 2013 року укладеним між ОСОБА_6 та ПАТ "Астра Банк» у розмірі 122799 грн. на користь ПАТ «Дельта Банк» слід стягувати з ОСОБА_7 солідарно з ОСОБА_6

Ураховуючи, що у справі ухвалюється нове рішення в указаній частині, то слід ухвалити рішення також і в частині розподілу судових витрат. Судові витрати за таких обставин по оплаті судового збору слід стягнути з ОСОБА_7 та ОСОБА_6 по 614 грн. 30 коп. з кожного на користь держави.

У решті рішення суду підлягає залишенню без змін як ухваленого з додержанням норм матеріального і процесуального права та ураховуючи, що рішення у цій частині не оскаржено.

Ураховуючи положення частин 1 та 5 статті 88 ЦПК України про перерозподіл апеляційним судом судових витрат при скасуванні рішення та ухваленні нового, з ОСОБА_7 на користь ПАТ «Дельта Банк» слід стягнути 2026 грн. 20 коп. витрат по оплаті судового збору за подачу апеляційної скарги (а.с. 77).

На підставі викладеного, керуючись статтею 303, пунктом 2 частини 1 статті 307, пунктами 3,4 частини 1 статті 309, частиною 2 статті 314, статтею 316 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» задовольнити.

Заочне рішення Тиврівського районного суду Вінницької області від 25 серпня 2015 року у цій справі в частині відмови у задоволенні позову про стягнення заборгованості за кредитним договором з ОСОБА_7 солідарно з ОСОБА_6 та в частині стягнення судових витрат скасувати. Ухвалити в цій частині нове рішення.

Позов Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в частині вимог до ОСОБА_7 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити.

Заборгованість за кредитним договором №76001 від 30 вересня 2013 року укладеним між ОСОБА_6 та ПАТ "Астра Банк» у розмірі 122799 (сто двадцять дві тисячі сімсот дев'яносто дев'ять) грн. на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» стягувати з ОСОБА_7 солідарно з ОСОБА_6.

Стягнути з ОСОБА_7 та ОСОБА_6 на користь держави по 614 (шістсот чотирнадцять) грн. 30 коп. судового збору з кожного.

У решті рішення суду залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» 2026 (дві тисячі двадцять шість) грн. 20 коп. витрат по оплаті судового збору за подачу апеляційної скарги.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене на протязі двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді: /підпис/ В.А. Іващук

/підпис/ С.С. Колос

/підпис/ Л.П. Стеблюк

Згідно з оригіналом

Суддя В.А. Іващук