Справа № 352/2781/14-ц
Провадження № 22-ц/779/2430/2015
Головуючий у 1 інстанції Стритинський Р.Р.
Суддя-доповідач Меленко О.Є.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2015 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Меленко О.Є.

суддів Васильковського В.М., Девляшевського В.А.

секретаря Мельник О.В.

з участю: сторін - ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6;

представників - ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_4, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_5 до ОСОБА_6, Підпечерівської сільської ради про часткове скасування рішення сесії сільської ради від 12.11.2008 року та визнання недійсним державного акту на право приватної власності на землю, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_6 - ОСОБА_11 на рішення Тисменицького районного суду від 30 вересня 2015 року, -

в с т а н о в и л а :

Рішенням Тисменицького районного суду від 30 вересня 2015 року задоволено позов ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_4, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_5 до ОСОБА_6, Підпечерівської сільської ради про часткове скасування рішення сесії сільської ради від 12.11.2008 року та визнання недійсним державного акту на право приватної власності на землю.

Визнано незаконним рішення 20 сесії 5 демократичного скликання Підпечерівської сільської ради від 12.11.2008 року в частині передачі у власність ОСОБА_6 земельну ділянку площею 0,0988 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, будівель та споруд по АДРЕСА_1

Визнано недійсним Державний акт на право власності на земельну ділянку від 07.09.2010 року, площею 0,0988 га, цільове призначення-для будівництва та обслуговування житлового будинку, будівель та споруд, яка розташована в АДРЕСА_1 виданий ОСОБА_6

На дане рішення представник ОСОБА_6- ОСОБА_11 подав апеляційну скаргу, в якій посилається на неповне з'ясування судом обставин справи та порушення норм матеріального і процесуального права.

Зазначає, що на момент прийняття Підпечерівською сільською радою рішень від 25.11.2004 року про передачу у власність ОСОБА_6 спірної земельної ділянки та від 12.11.2008 року про затвердження матеріалів земельно-кадастрової інвентаризації земельних ділянок в с. Підпечери, жодних обмежень чи застережень щодо спірної земельної ділянки, її площі, конфігурації в органу місцевого самоврядування не було, а тому державний акт на право власності видано правомірно.

Також представник апелянта зазначає, що суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку, що позивачі є власниками або користувачами земельних ділянок в урочищі «Зарудки» в с. Підпечери, Тисменицького району. Оскільки, згідно довідок виданих Підпечерівською сільською радою вбачається, що за позивачами рахуються певні площі земельних ділянок з різним цільовим призначенням, однак не вказано та не уточнено, що місцем їх розташування є урочище «Зарудки» в с. Підпечери. Тільки земельні ділянки позивачів ОСОБА_16 і ОСОБА_5 розташовані в урочищі «Зарудки», однак вони не є суміжними із земельною ділянкою ОСОБА_6, а отже жодні права вказаних позивачів не порушені.

Крім того апелянт вказує, що з матеріалів справи та пояснень позивачів не зрозуміло, яку площу дороги чи проїзду незаконно приватизував ОСОБА_6, а проект генплану на який посилається суд першої інстанції не може вважатися належним та допустимим доказом існування дороги, оскільки такий в установленому законом порядку не погоджений та не підписаний уповноваженими на те органами.

З цих підстав рішення суду першої інстанції апелянт просив скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

В судовому засіданні ОСОБА_6 та його представник вимоги підтримали з тих же мотивів, що зазначені в апеляційній скарзі, просили про її задоволення.

Позивачі, їх представники, доводи апеляційної скарги не визнали, рішення суду першої інстанції вважають законним та обгрунтованим.

Представник Підпечерівської сільської ради, позивачі ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, будучи належно повідомленими про розгляд справи, в судове засідання не з'явилися.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, доводи представників, дослідивши письмові матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

За змістом ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За змістом ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

З матеріалів справи вбачається, що спір між сторонами виник щодо часткового скасування рішення сесії сільської ради від 12.11.2008 року та визнання недійсним державного акту на право приватної власності на земельну ділянку площею 0,0988 га від 07.09.2010 року під домоволодінням АДРЕСА_1 Позивачі вказували на те, що земельну ділянку позивачем було приватизовано разом із громадською дорогою, яка веде до їхніх земельних ділянок.

На підставі наявних в матеріалах справи доказів, зокрема державних актів на землю, та виписок з погосподарської книги с. Підпечери, графічних матеріалів щодо розташування земельних ділянок, судом першої інстанції вірно встановлено, що позивачі є власниками чи землекористувачами земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства в урочищі «Зарудка» в с. Підпечери.

Судом також встановлено, що суміжним землекористувачем із відповідачем є ОСОБА_18 (з позовом до суду не звертався), який є власником домоволодіння АДРЕСА_2(свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 19.07.2007 року) та земельної ділянки площею 0,1120 га (свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 11.04.2014 року).

З державного акту на право на землю ОСОБА_6, копії генерального плану с. Підпечери Тисменицького району від 1987 року наданої ДП «Дніпромісто», та управлінням містобудування та архітектури Івано-Франківської ОДА вбачається, що між господарствами ОСОБА_6 та ОСОБА_18 відображено проїзд.

Зазначених обставин ні апелянт - ОСОБА_11, ні сам відповідач ОСОБА_6 не спростовують, однак наполягають, що такий проїзд було облаштовано до господарства батьків ОСОБА_6, виключно за рахунок землі, що перебувала у їх користуванні, а ОСОБА_6, як спадкоємець будинку, вправі був приватизувати земельну ділянку, що була надана для обслуговування будинку.

Існування дороги між господарствами ОСОБА_6 та ОСОБА_18 підтверджували також допитані в судовому засіданні свідки.

Відповідно до ст. 143 Конституції України територіальні громади села, селища, міста безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування управляють майном, що є в комунальній власності.

Статтею 12 Земельного кодексу України передбачені повноваження сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин, до яких, зокрема, належить розпорядження землями територіальних громад; передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу; підготовка висновків щодо вилучення (викупу) та надання земельних ділянок.

Відповідно до п. а) ч.4 ст. 83 Земельного кодексу України до земель комунальної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать землі загального користування населених пунктів (майдани, вулиці, проїзди, шляхи, набережні, пляжі, парки, сквери, бульвари, кладовища, місця знешкодження та утилізації відходів тощо).

Виходячи з вимог ст. ст.10, 60 ЦПК кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно ст.59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Зважаючи на документальне підтвердження існування дороги загального користування ( як то викопіювання з генерального плану с. Підпечари, свідоцтва на забудову садиби ОСОБА_19, технічну документацію із землеустрою ділянку ОСОБА_18, інформації, що надавалася на запит суду Івано-Франківською філією інституту «Діпромісто») суд першої інстанції, прийшов до обгрунтованого висновку про підставність задоволення позовних вимог.

І з таким висновком суду погоджується колегія суддів Апеляційного суду Івано-Франківської області.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, та ґрунтуються лише на формальних міркуваннях.

Крім цього, в суді апеляційної інстанції сам відповідач визнав, що згідно погосподарських книг с. Підпечери, за його господарством було обліковано 0,09 га, в той час як приватизовано на 88 кв.м. більше. ОСОБА_6 також не спростовано заяву позивачів про те, що у наданій для огляду вже в процесі розгляду справи апеляційним судом документації із землеустрою, використані паспортні дані ОСОБА_18, якого зазначено суміжним землекористувачем, однак підпис про погодження межі останньому не належить.

Виходячи із змісту ч. 2 ст. 303 ЦПК України, суд апеляційної інстанції не вправі переоцінювати докази, які судом першої інстанції досліджені у встановленому законом порядку, а апеляційна скарга не містить посилання на нові докази, що давало б підставу для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення.

Керуючись ст.ст.307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія судів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 - ОСОБА_11 відхилити.

Рішення Тисменицького районного суду від 30 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з часу проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: О.Є. Меленко

Судді: В.М. Васильковський

В.А. Девляшевський