Справа № 333/6407/15-ц
Провадження № 2/333/2794/15
РІШЕННЯ

Іменем України

30 жовтня 2015 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді Дмитрієвої М.М.,

при секретарі Пасюті К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі Комунарського районного суду м. Запоріжжя, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» про стягнення депозиту,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до Комунарського районного суду м. Запоріжжя із позовом до ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» про повернення суми вкладу.

В обґрунтування позовних вимог зазначив наступне.

26.01.2015 року, між ОСОБА_1 та Публічним акціонерним товариством «БАНК «ФІНАНСИ ТА КРЕДИТ» було укладено Договір-заяву № 313731/15061/3-15 про банківський строковий вклад (депозит) «Нові гроші» на 3 місяці, в національній валюті. Так, згідно пункту 1. Договору, Позивач вносить, а Відповідач приймає грошові кошти в національній валюті на строк з 26.01.2015 року по 26.04.2015 року, згідно умов Договору, а також Основних умов залучення банківських вкладів фізичних осіб та обслуговування вкладних рахунків у ПАТ «БАНК «ФІНАНСИ ТА КРЕДИТ». На виконання умов Договору, 26.01.2015 року Позивач вніс на відповідний вкладний рахунок грошові кошти в розмірі 30000,00 грн., що підтверджується меморіальним ордером № 11511044 від 26.01.2015 року. 27.04.2015 року, між Позивачем та Відповідачем було укладено Додаткову угоду № 1 до Договору, якою Сторони домовились продовжити строк розміщення грошових коштів в сумі 30000,00 грн. на період з 27.04.2015 року по 27.07.2015 року, включно. Згідно виписки по особовому рахунку за період з 27.07.2015 року по 27.07.2015 року, наданої Відповідачем, станом на 27.07.2015 року грошові кошти в розмірі 30000,00 грн. знаходилися на відповідному рахунку Відповідача 27.07.2015 року, строк розміщення Вкладу за Договором - сплив. 14.08.2015 року, Позивач звернувся до Відповідача із заявою про повернення коштів з строкового вкладного рахунку, яка була зареєстрована філією «ЗАПОРІЗЬКЕ РЕГІОНАЛЬНЕ УПРАВЛІННЯ «ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «БАНК «ФІНАНСИ ТА КРЕДИТ» за вхідним номером 1337 від 14.08.2015 року. Даною заявою позивач просив повернути йому грошові кошти в розмірі 30000,00 грн., шляхом видачі готівкою, а також здійснити виплату всіх нарахованих процентів за Договором, також шляхом видачі готівки. До теперішнього часу сума вкладу відповідачем не повернута, що підтверджується випискою по особовому рахунку за період з 19.08.2015 року по 19.08.2015 року, наданої Відповідачем, а будь-яких письмових відповідей щодо результатів розгляду поданої раніше заяви від 14.08.2015 року - на адресу позивача не надходило. На підставі викладеного просить суд стягнути з відповідача на її користь суму вкладу у розмірі 30000 грн.

Позивач ОСОБА_1 та представник позивача ОСОБА_2 в судове засідання не з'явились, про дату, час та місце проведення судового засідання були повідомлені своєчасно та належним чином, представник позивача надав заяву про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримали в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечують.

Представник відповідача повідомлений судом про дату, час та місце розгляду справи належним чином, повторно у судове засідання не зявився, причину неявки суду не повідомив. Проте, на адресу суду була надана заява відповідно до якої, просять суд відмовити у задоволені позовних вимог оскільки 17.09.2015 року Правління НБУ прийняло постанову № 612 «Про віднесення ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» до категорії неплатоспроможних», а виконавча дирекція Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, своїм рішенням № 171, розпочала процедуру виведення Банку з ринку шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації на три місяці.

Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється.

Встановивши обставини справи і перевіривши їх доказами, суд дійшов до висновку про задоволення позову з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі.

У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов'язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.

Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.

Згідно зі ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності.

Згідно зі ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних та юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.ст. 57, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини.

26.01.2015 року, між ОСОБА_1 та Публічним акціонерним товариством «БАНК «ФІНАНСИ ТА КРЕДИТ» було укладено Договір-заяву № 313731/15061/3-15 про банківський строковий вклад (депозит) «Нові гроші» на 3 місяці, в національній валюті.

Відповідно до п. 1 Договору Позивач передав, а Відповідач прийняв на Вкладний рахунок № 2630.1.057557 грошові кошти у сумі 30000 грн. із сплатою за користування коштами в розмірі 25,00% річних. Строк дії договору до 26.04.2015 року.

Відповідно до п. 6. Договору Відповідач був зобовязаний після закінчення строку, визначеного п. 1 Договору-заяви, повернути суму Вкладу.

27.04.2015 року, між Позивачем та Відповідачем було укладено Додаткову угоду № 1 до Договору, якою Сторони домовились продовжити строк розміщення грошових коштів в сумі 30000,00 грн. на період з 27.04.2015 року по 27.07.2015 року, включно зі ставкою 15% річних.

Згідно виписки по особовому рахунку за період з 27.07.2015 року по 27.07.2015 року, наданої Відповідачем, станом на 27.07.2015 року грошові кошти в розмірі 30000,00 грн. знаходилися на відповідному рахунку Відповідача 27.07.2015 року, строк розміщення Вкладу за Договором сплив.

Як вбачається з матеріалів справи, 14.05.2015 року ОСОБА_1 зверталась до Банку із заявою про дострокове розірвання Договору заяви № 313731/15061/3-15 від 26.01.2015 року.

Згідно відповіді АТ «Банк «Фінанси та Кредит» від 13.07.2015 року, Банк запропонував ОСОБА_1 звернутись до відділення у будь-який зручний час для вирішення питання.

14.08.2015 року ОСОБА_1 звернулась до Банку із заявою про повернення коштів з строкового вкладного рахунку.

Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ч. 3 ст. 510 ЦК України, якщо кожна із сторін у зобов'язанні має одночасно і права, і обов'язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов'язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї.

Згідно зі ст.ст. 526, 629 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обовязковим для виконання

Статтею 2 Закону України «Про банки та банківську діяльність» встановлено, що вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.

Пунктом 1.4 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними та фізичними особами, затвердженого Постановою Правління Національного банку України №516 від 03.12.2003 року, передбачено, що залучення банком вкладів (депозитів) юридичних і фізичних осіб підтверджується: договором банківського рахунку; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадної книжки; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадного (депозитного) сертифіката; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею іншого документа, що підтверджує внесення грошової суми або банківських металів і відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

Стаття 610 ЦК України передбачає, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору.

Згідно зі ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Договір банківського вкладу, в якому вкладником є фізична особа, є публічним договором (ст. 633 ЦК України).

Відповідно до ч.ч. 1 - 3 ст. 1060 ЦК України, договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення.

За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором.

Банк зобов'язаний виконати вимогу відповідно до умов договору банківського вкладу (депозиту). Після виконання вимоги банк списує вимогу з відповідного позабалансового рахунку.

При укладанні 26.01.2015 року депозитної угоди №313731/15061/3-15 ОСОБА_3 розпорядилась своїми коштами, які є її власністю, та внесла їх на депозитний рахунок ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» на умовах його строковості та повернення, проте своїми діями відповідач порушив зобов'язання, кошти, що є власністю позивача, не повертає у встановлений строк, чим порушує законні права позивача, а тому звернення до суду з відповідним позовом є належним способом захисту порушеного права та вимогами, сформульованими відповідно до діючого законодавства.

Таким чином, суд приходить до висновку, позовні вимоги позивача ОСОБА_1 про стягнення депозиту є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Крім того, в силу ст. 88 ЦПК України, у разі задоволення позову позивача, який звільнений від сплати судового збору при подачі позову, цей судовий збір підлягає стягненню у дохід держави з відповідача.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору при подачі позовної заяви, судовий збір в сумі 300 грн. слід стягнути на користь держави з відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 526, 1058, 1060 ЦК України, ст.ст. 3, 10, 11, 57-60, 88 ЦПК України, п.1.4 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними та фізичними особами, затвердженого Постановою Правління Національного банку України №516 від 03.12.2003 року, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» про стягнення депозиту задовольнити.

Зобов'язати Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит» (м. Київ, вул. Артема, буд. 60, код з ЄДР 09807856) повернути ОСОБА_1, РНОКПП НОМЕР_1, суму вкладу у розмірі 30000 (тридцять тисяч) гривень.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» (01040, м. Київ, вул. Артема, буд. 60, код з ЄДР 09807856) на користь держави судовий збір у розмірі 300 (триста) гривень 00 копійок.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Запорізької області через Комунарський районний суд м. Запоріжжя. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Комунарського районного суду

м. Запоріжжя М.М. Дмитрієва