АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2015 року м. Київ

колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ

Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого Болотова Є.В.,

суддів: Білич І.М., Поліщук Н.В., при секретарі Прохоровій В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до підприємства з 100% іноземним капіталом «ААЗ Трейдінг Ко» про стягнення збитків та відшкодування моральної шкоди,

за апеляційною скаргою підприємства з 100% іноземним капіталом «ААЗ Трейдінг Ко» на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 02 грудня 2014 року,

встановила:

У лютому 2014 року ОСОБА_1 звернулася до суду із вищевказаним позовом до підприємства з 100% іноземним капіталом «ААЗ Трейдінг Ко».

Позивач просила стягнути з відповідача на її користь матеріальні збитки та моральну шкоду.

Посилалась на те, що між нею та підприємством укладено договір перевезення. Під час перевезення вантажу ( коробки із взуттям ), з вини відповідача було втрачено одну коробку із взуттям.

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 02 грудня 2014 року названий позов задоволено частково.

Стягнуто з підприємства з 100% іноземним капіталом «ААЗ Трейдінг Ко» на користь ОСОБА_1 9 390 грн. 99 коп. матеріальних збитків та 1 000 грн. моральної шкоди.

В іншій частині позову відмовлено.

Вирішено питання розподілу судового збору.

В апеляційній скарзі підприємство з 100% іноземним капіталом «ААЗ Трейдінг Ко» просить скасувати рішення суду та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

В судовому засіданні представник підприємства з 100% іноземним капіталом «ААЗ Трейдінг Ко» вимоги апеляційної скарги підтримала.

Представник ОСОБА_1 проти апеляційної скарги заперечила.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників процесу, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами укладено договір перевезення вантажу. З вини відповідача частина вантажу була втрачена, що завдало позивачу матеріальних збитків та моральну шкоду.

Проте погодитись з таким висновком суду не можна.

З матеріалів справи вбачається, що 09 жовтня 2013 року ОСОБА_1 оформила замовлення № 114К/10/2013 року на перевезення вантажу ( а.с. 7 ).

В позові ОСОБА_1 зазначає, що 09 вересня 2013 року вона мала отримати у відповідача п'ять ящиків із взуттям. Однак при одержанні вантажу, нею було виявлено відсутність одного ящику з товаром.

Обґрунтовуючи позов, ОСОБА_1 вказала, що з вини перевізника було втрачено частину товару, відтак саме з нього мають бути стягнуті матеріальні збитки та моральна шкода.

Відповідно до ст. 909 ЦК України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі.

Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складанням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами).

Згідно ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

На порушення вимогст. 214 ЦПК України суд першої інстанції не з'ясував усіх обставин, які мають значення для вирішення справи, зокрема: належним чином не визначив, які правовідносини виникли між сторонами; чи мало місце укладення між ними договору перевезення; якими доказами це підтверджується; не перевірив чим підтверджується розмір збитків; не встановив кількість втраченого товару; його асортимент; належним чином не дослідив наданих сторонами доказів.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно зі ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Статтею 57 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до п. 26 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

Крім того, Пленум Верховного Суду України в п. 11 постанови від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» роз'яснив, що установлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд повинен свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що представлені позивачем докази на підтвердження своїх позовних вимог, не дають підстав для висновку про те, що між сторонами виникли правовідносини з договору перевезення.

За загальним правилом договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі, на підтвердження якого, складається транспортна накладна.

Будь-яких належних доказів на підтвердження своїх позовних вимог позивачем не представлено.

Зокрема, позивачем не доведено: укладення договору перевезення; розмір збитків; кількість втраченого товару; його асортимент тощо.

Протилежний висновок суду першої інстанції з цього приводу є помилковим.

При цьому, встановивши перевезення товару з-за кордону, суд першої інстанції фактично легітимізував його переміщення - без митного оформлення, сплати митних зборів та інших платежів.

Відповідно до п. 1, п. 3, п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм матеріального права; неправильне застосування норм процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду від 02 грудня 2015 року постановлено з порушенням норм матеріального права та процесуального права, відтак підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст. 303, п. 2 ч. 1 ст. 307, п. 1, п. 4 ч. 1, ч. 2 ст. 309, ч. 2 ст. 314 Цивільного процесуального кодексу України, колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу підприємства з 100% іноземним капіталом «ААЗ Трейдінг Ко» задовольнити.

Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 02 грудня 2014 року скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до підприємства з 100 % іноземним капіталом «ААЗ Трейдінг Ко» про стягнення збитків та відшкодування моральної шкоди відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий Болотов Є.В.

Судді: Білич І.М.

Поліщук Н.В.