АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження 22ц/790/5922/15 Головуючий 1 інстанції - Золотарьова Л.І.
Справа № 640/4268/15-ц Доповідач - Пилипчук Н.П.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2015 року судова колегія судової палати по цивільним справам апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - судді Пилипчук Н.П.,

суддів: Піддбного Р.М., Бровченко І.О.

за участю секретаря Шабас О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові справу за апеляційними скаргами Національного юридичного університету України імені Ярослава Мудрого, ОСОБА_2, який діє в інтересах ОСОБА_3, Міністерства оборони України на рішення Київського районного суду м. Харкова від 07 липня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_3 до Національного юридичного університету України імені Ярослава Мудрого, Міністерства оборони України про поновлення строку для звернення до суду, скасування наказів, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_3 звернувся до суду із зазначеним позовом посилаючись на те, що 31.10.2014 року, з посиланням на зміну найменування навчального закладу, а звідти і найменування Факультету, його наказом начальника Факультету від 31.10.2014 року №203 звільнено з роботи з посади завідувача навчально-методичного кабінету навчального відділення Факультету у зв'язку з переведенням на той же Факультет того ж самого навчального закладу. 01.11.2014 року наказом начальника Факультету № 204 його прийнято на роботу на раніше займану посаду, але вже на умовах строкового трудового договору, до 31.12.2014 року. Начальник Факультету обґрунтував необхідність укладення строкового трудового договору і саме до 31.12.2014 року тим, що з початку 2015 року буде вводиться в дію новий штат Факультету, але при цьому запевнив, що змін в його службовому становищі у подальшому не відбудеться, оскільки згідно нового штату посади працівників Збройних Сил України залишаються без змін, а укладений строковий трудовий договір носить суто технічний формальний характер.

30.12.2014 року його звільнено з роботи у зв'язку із закінченням строку трудового договору за п. 2 ст. 36 КЗпП України наказом начальника Факультету від 25.12.2014 року №243. В КЗпП не містяться норми, які б давали роботодавцю підстави для припинення дії трудового договору і звільнення працівника у зв'язку із змінами у найменуванні організації, підприємства або закладу. Тобто є очевидними нікчемність і фактична недійсність його звільнення з роботи у зв'язку з переведенням до Військово- юридичного факультету згідно наказу № 203 від 31.10.2014 року та прийняття на роботу на цю ж посаду в порядку переведення на умовах строкового трудового договору згідно з наказом № 204 від 01.11.2014 року. Жодної згоди у будь-якому вигляді на звільнення 31.10.2014 року з роботи у зв'язку з його переведенням він не давав і не виявляв. Жодних підстав для укладання строкового трудового договору між Факультетом і ним були відсутні взагалі. Незаконність наказу начальника Військово-юридичного факультету № 243 від 25.12.2014 року про звільнення з роботи у зв'язку із закінченням строку трудового договору логічно випливає безпосередньо з недійсності і незаконності наказу начальника факультету №203 від 31.10.2014 року про звільнення з роботи у зв'язку з переведенням за пунктом 5 ст. 36 КЗпП України, та з незаконності наказу № 204 від 01.11.2014 року.

Оскільки, дії роботодавця, які були оформлені наказами начальника Факультету № 203 від 31.10.2014 року та №204 від 01.11.2014 року, не ґрунтувалися на нормах чинного трудового права, були по своїй суті нікчемними, то і звільнення з роботи у зв'язку із закінченням строку трудового договору, яке оформлене наказом №243 від 25.12.2015 року, також є нікчемним і незаконним. Між Факультетом, як роботодавцем, та ним, як працівником, фактично діє безстроковий трудовий договір, укладений 09.12.2013 року на невизначений строк, який оформлений наказом начальника Військово-юридичного факультету Національної юридичної академії ім. Ярослава Мудрого від 09.12.2013 року № 199.

Про накази від 31.10.2014 року та від 31.12.2014 року, якими його було незаконно звільнено, він дізнався лише при видачі йому трудової книжки 30.12.2014 року. З метою захисту своїх прав 29.01.2015 року він первісний позов подав до Дзержинського районного суду м. Харкова, тобто в межах місячного строку на оскарження спірних наказів. Однак, суд 20.02.2015 року повернув позовну заяву через порушення правил підсудності, після чого, він одразу звернувся до належного суду, тому причини пропуску строку звернення до суду є поважними.

Після уточнення позовних вимог позивач просив:

поновити строк звернення до суду з позовними вимогами: про визнання строкового трудового договору від 01.11.2014 року, укладеного між Військово-юридичним факультетом Національного юридичного університету імені Ярослава Мудрого і ним, та оформленого пунктом 4.13 наказу начальника Військово-юридичного факультету Національного юридичного університету імені Ярослава Мудрого № 204 від 01.11.2014 року, таким, що укладений на невизначений строк, тобто - безстроковим; про скасування пункту 3.6 наказу начальника Військово - юридичного факультету Національного юридичного університету імені Ярослава Мудрого № 243 від 25.12.2014 року про звільнення його з роботи у зв'язку із закінченням строку трудового договору, про поновлення його на роботі на військово-юридичному факультеті Національного юридичного університету імені Ярослава Мудрого - з 31.12.2014 року; про стягнення з Міністерства оборони України на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу, за період з 31.12.2014 року по 03.07.2015 року, у загальній сумі 25812 грн. 83 коп.; про скасування пункту 1.15 наказу начальника Військово-юридичного факультету Національної юридичної академії ім. Ярослава Мудрого № 203 від 31.10.2014 року про звільнення його з роботи за пунктом 5 ст. 36 КЗпП України у зв'язку з переведенням до Військово- юридичного факультету Національного юридичного університету імені Ярослава Мудрого;

скасувати пункт 1.15 наказу начальника Військово-юридичного факультету Національної юридичної академії імені Ярослава Мудрого № 203 від 31.10.2014 року про звільнення його з роботи за пунктом 5 ст. 36 КЗпП України у зв'язку з переведенням до Військово- юридичного факультету Національного юридичного університету імені Ярослава Мудрого;

визнати строковий трудовий договір від 01.11.2014 року, який укладений між Військово-юридичним факультетом Національного юридичного університету імені Ярослава Мудрого і ним, та оформлений пунктом 4.13 наказу начальника віійськово-юридичного факультету Національного юридичного університету імені Ярослава Мудрого № 204 від 01.11.2014 року, таким, що укладений на невизначений строк, тобто - безстроковим.

скасувати пункт 3.6 наказу начальника Військово-юридичного факультету Національного юридичного університету імені Ярослава Мудрого № 243 від 25.12.2014 року про звільнення його з роботи за пунктом 2 ст. 36 КЗпП України у зв'язку із закінченням строку трудового договору.

поновити його на роботі на Військово-юридичному факультеті Національного юридичного університету імені Ярослава Мудрого - з 31.12.2С14 року.

стягнути з Міністерства оборони України на його користь середній заробіток із розрахунку у розмірі 4233,85 грн. за час вимушеного прогулу, за період з 31.12.2014 року по 03.07.2015 року, у загальній сумі 25812 грн. 83 коп.

допустити до негайного виконання рішення суду в частині поновлення його на роботі на Військово-юридичному факультеті Національного юридичного університету імені Ярослава Мудрого.

допустити до негайного виконання рішення суду в частині стягнення з Міністерства оборони України на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі середньомісячного заробітку за один місяць - 4233 грн. 85 коп.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 07 липня 2015 року ОСОБА_3 поновлено строк звернення до суду. В іншій частині позовних вимог - відмовлено.

Не погодившись із вказаним рішенням Національний юридичний університет України імені Ярослава Мудрого, ОСОБА_3 та Міністерство оборони України подали апеляційні скарги.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить рішення Київського районного суду м. Харкова від 07 липня 2015 року в частині щодо відмови у задоволенні позовних вимог скасувати та ухвали нове рішення, яким його позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Посилається на ті самі доводи, якими обґрунтовував заявлені вимоги. Наполягає, що позов заявлено до належних відповідачів та підлягає задоволенню.

В апеляційних скаргах Національний юридичний університет України імені Ярослава Мудрого та Міністерство оборони України просять рішення Київського районного суду м. Харкова від 07 липня 2015 року в частині поновлення строку звернення до суду з позовними вимогами скасувати. Ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити у задоволенні клопотання ОСОБА_3 про поновлення строків на звернення до суду, в іншій частині рішення суду залишити без змін. Посилаються на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та порушення судом норм матеріального, процесуального права. Наполягають на тому, що позивачем без поважних причин пропущено строк позовної давності. Звертають увагу, що питання про поновлення строку звернення до суду вирішено не ухвалою у відповідності до ст. 73 ЦПК України, а рішенням суду.

У відповідності до ст. 303 ЦПК України, при розгляді справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Вислухавши доповідь судді, пояснення учасників процесу, що з'явились, обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга Національного юридичного університету України імені Ярослава Мудрого та апеляційна скарга Міністерства оборони України задоволенню не підлягають, а апеляційна скарга ОСОБА_3 підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, підтверджено матеріалами справи, не заперечується сторонами, що ОСОБА_3 з 09.12.2013 року працював на посаді завідувача навчально-методичного кабінету навчального відділення Військово-юридичного факультету Національної юридичної академії України імені Ярослава Мудрого (а.с. 18).

На підставі Наказу Начальника Військово-юридичного факультету Національної юридичної академії України імені Ярослава Мудрого від 31.10.2014 року №203, ОСОБА_3, завідувача навчально-методичного кабінету навчального відділення, відповідно до п. 5 ст. 36 КЗпПУ звільнено 31.10.2014 року у зв'язку з переведенням до Військово-юридичного факультету Національного юридичного університету імені Ярослава Мудрого (а.с. 46).

Наказом Начальника Військово-юридичного факультету Національного юридичного університету імені Ярослава Мудрого від 01.11.2014 року N'204, ОСОБА_3 прийнято на роботу за переведенням з Військово-юридичного факультету Національної юридичної академії України імені Ярослава Мудрого та прийнято на посаду завідувача навчально-методичного кабінету навчального відділення з 01 листопада до 31 грудня 2 014 року на умовах трудового договору.

01.11.2014 року між Військово-юридичним факультетом Національного юридичного університету імені Ярослава Мудрого та ОСОБА_3 укладено строковий трудовий договір, за яким працівник призначений на посаду завідувача навчально-методичного кабінету навчального відділення ВЮФ НЮУ зі строком дії з 01.11.2014 року по 31.12.2014 року (а.с. 116)

Наказом Начальника Військово-юридичного факультету Національного юридичного університету імені Ярослава Мудрого від 25.12.2014 року №243, ОСОБА_3 завідувача навчально-методичного кабінету навчального відділення, відповідно до п. 2 ст. 36 КЗпП України звільнено у зв'язку із закінченням строку трудового договору (а.с. 48).

Згідно з Книгою обліку руху трудових книжок, ОСОБА_3 отримав трудову книжку 30.12.2014 року (а.с. 59-60).

Судова колегія вважає правильним висновок суду першої інстанції про наявність підстав для поновлення позивачу строку звернення до суду із заявленими вимогами.

Як вбачається з опису коштовного листа та квитанції від 29.01.2015 року, позивачем 29.01.2015 року до Дзержинського районного суду м. Харкова була направлена позовна заява до Військово-юридичного факультету Національного юридичного університету імені Ярослава Мудрого про скасування наказу, поновлення на роботі (а.с.22).

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 20.02.2015 року позовну заяву ОСОБА_3 до Військово-юридичного факультету Національного юридичного університету імені Ярослава Мудрого про скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку повернуто позивачу на підставі ст. 115 ЦПК України у зв*язку з порушенням правил підсудності (а.с. 23).

Після чого, 06.03.2015 року позивач звернувся з позовом про поновлення строку для звернення до суду, скасування наказів, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу до Київського районного суду м. Харкова (а.с. 1-12).

Відповідно до статті 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу або з дня видачі трудової книжки.

Статтею 234 КЗпП України передбачено, що у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 4 постанови від 6 листопада 1992 року № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів", встановлені статтями 228, 223 КЗпП України строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. У кожному випадку суд зобов'язаний перевірити і обговорити причини пропуску цих строків, а також навести у рішенні мотиви, чому він поновлює або вважає неможливим поновити порушений строк. Передбачений ст. 233 КЗпП України місячний строк поширюється на всі випадки звільнення незалежно від підстав припинення трудового договору. Якщо місячний чи тримісячний строк пропущено без поважних причин, у позові може бути відмовлено. Якщо місячний чи тримісячний строк пропущено без поважних причин, у позові може бути відмовлено з цих підстав. Оскільки при пропуску місячного і тримісячного строку у позові може бути відмовлено за безпідставністю вимог, суд з'ясовує не лише причини пропуску строку, а всі обставини справи права і обов'язки сторін.

Оскільки позивач із оспорюваними наказами про звільнення не погодився, докладав зусиль для поновлення свого порушеного права, не ставився зневажливо до питання про захист своїх прав та строк позивачем пропущено на нетривалий час, судова колегія вважає правильним висновок суду першої інстанції про наявність підстав для поновлення такого строку.

Вирішення питання про поновлення строку звернення до суду судовим рішенням не суперечить ст. 234 КЗпП України.

Відмовляючи у задоволенні позову по суті спору суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги пред*явлені до неналежного відповідача, що є підставою для відмови у позові.

Проте, до такого висновку суд першої інстанції дійшов з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Так, згідно ст. 28 ЦПК України, здатність мати цивільні процесуальні права та обов'язки сторони, третьої особи, заявника, заінтересованої особи (цивільна процесуальна правоздатність) мають усі фізичні і юридичні особи.

За змістом ч. 1 ст. 29 ЦПК України, здатність особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов'язки в суді (цивільна процесуальна дієздатність) мають фізичні особи, які досягли повноліття, а також юридичні особи.

Відповідно до ст. 80 ЦК України юридичною особою є організація, створена і зареєстрована у встановленому законом порядку.

Юридична особа наділяється цивільною правоздатністю і дієздатністю, може бути позивачем та відповідачем у суді.

До ознак, притаманних юридичній особі, віднесені її організаційна єдність, наявність відокремленого майна, участь у цивільному обороті від власного імені, здатність нести самостійну майнову відповідальність, а також здатність бути позивачем або відповідачем у суді. Усі зазначені ознаки взаємозумовлені і мають розглядатися у сукупності, оскільки лише разом вони розкривають сутність юридичної особи.

Відповідно до пункту 7 розділу І Положення про військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів від 15.08.2013 року №1190/560, Наказом Міністерства освіти і науки України, Міністерства оборони України від 24.06.2014 року №749/417 затверджено Положення про Військово-юридичний факультет Національного юридичного університету імені Ярослава Мудрого (а.с. 64-81).

Згідно з п. 1 розділу І «Загальні положення» вказаного Положення №749/417, це положення визначає діяльність військово-юридичного факультету Національного юридичного університету імені Ярослава Мудрого, використання військового майна, озброєння, військової техніки та інших матеріально-технічних засобів.

Факультет створюється, реорганізується і ліквідовується рішенням Кабінету Міністрів України за поданням Міністерства оборони України, погодженим з Міністерством освіти і науки України. Факультет є військовим навчальним підрозділом Національного юридичного університету імені Ярослава Мудрого, розміщується на його фондах та розташований за адресою: 61023, м. Харків, вул. Динамівська, 4 (п. З, п. 4 розділу І Положення).

Управління факультетом у межах компетенції здійснюється Міністерством освіти і науки України та Міністерством оборони України. З питань організаційної роботи, адміністративно-господарської і освітньої діяльності та організації навчально-виховного процесу факультет підпорядковується ректору Університету. З питань особливостей підготовки військових фахівців, організації проходження служби, проходження практик (стажувань) та забезпечення військовим озброєнням, майном і спеціальною технікою факультет підпорядковується директору Департаменту військової освіти та науки Міноборони.

Так, Постановою Кабінету Міністрів України від 22 січня 1998 року № 70 утворено військово-юридичного факультету Національної юридичної академії імені Ярослава Мудрого

Відповідно до наказу Міністерства освіти і науки України від 4 грудня 2013 р. № 1697 Національний університет «Юридична академія України імені Ярослава Мудрого» перейменовано на Національний юридичний університет імені Ярослава Мудрого.

Таким чином, військово-юридичний факультету Національного юридичного університету імені Ярослава Мудрого є підрозділом Національного юридичного університету імені Ярослава Мудрого.

За таких обставин, Національний юридичний університет України імені Ярослава Мудрого є належним відповідачем у цій справі.

Безпосереднє управління Факультетом здійснює начальник факультету (п. 7 розділу І Положення)Факультет Університету має свою печатку із зображенням Державного Герба України, назвою вищого навчального закладу та власною назвою (п. 8 розділу І Положення)

З метою забезпечення функціонування Факультету Університет забезпечує утримання, експлуатацію та ремонт будівель і спору, у яких розміщені приміщення факультету, що знаходяться на його балансі; організовую забезпечення охорони державної таємниці і контролю за станом режиму секретності та захисту інформації з обмеженим доступом; визначає правила прийму для вступу на навчання до факультету (п. 1.2 Розділу III «Організація забезпечення функціонування факультету»).

Начальник факультету є прямим начальником для усього особового складу факультету і забезпечує готовність факультету до переведення на функціонування в умовах особливого періоду, моральний та психологічний стан, індивідуальну підготовку, військову і трудову дисципліну особового складу, якість та повноту виконання замовлення з підготовки військових фахівців, стан навчально-виховної, методичної і наукової діяльності, належну експлуатацію та збереження озброєння та військової техніки, а також організацію забезпечення охорони державної таємниці та захисту інформації з обмеженим доступом.

Начальник військово-юридичного факультету Національного юридичного університету імені Ярослава Мудрого, яким на час виникнення спірних правовідносин був ОСОБА_4, є уповноваженою особою з прийняття працівників на роботу до Факультету, звільнення з роботи, застосування до працівника заходів заохочення та притягнення до дисциплінарної відповідальності працівника.

На підставі Наказу начальника військово-юридичного факультету від 31.10.2014 року №203, ОСОБА_3, завідувача навчально-методичного кабінету навчального відділення, відповідно до п. 5 ст. 36 КЗпПУ звільнено 31.10.2014 року у звязку з переведенням до військово-юридичного факультету Національного юридичного університету імені Ярослава Мудрого (а.с. 46).

Проте, п. 5 ст. 36 КЗпПУ передбачає переведення працівника, за його згодою, на інше підприємство, в установу, організацію або перехід на виборну посаду.

Таким чином, вище вказана норма трудового законодавства передбачає можливість припинення трудового договору в порядку переведення працівника, за його згодою, на інше підприємство, в установу чи організацію чи в зв'язку з переходом на виборну посаду за наявності певних умов, а саме: згоди працівника на переведення, угода між власниками або керівниками зацікавлених підприємств (того, на якому працює особа і того, куди він має намір перевестися), наказ за попереднім місцем роботи про переведення, а також наказ про прийняття на роботу за новим місцем роботи.

З матеріалів справи, пояснень сторін вбачається, що переведення було обумовлено зміною назви факультету з військово-юридичного факультету Національної юридичної академії ім. Ярослава Мудрого на військово-юридичний факультет Національного юридичного університету імені Ярослава Мудрого.

Так, згідно витягу із спільної Директиви Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України від 08.08.2014 року № Д-322/1/28дск було вирішено перейменувати військово-юридичний факультет Національної юридичної академії ім. Ярослава Мудрого у військово-юридичний факультет Національного юридичного університету імені Ярослава Мудрого.

Таким чином, позивач був переведений не на інше підприємство, установу, організацію, а у ту саму установу, лише після зміни її назви, що не відповідає вимогам закону.

Більше того, позивач не надавав згоди на звільнення переведенням, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що позивач писав відповідну заяву, що його було ознайомлено з наказом № 203 від 31.10.2014 року.

Посилання відповідачів на заяву позивача від 01 листопада 2014 року, як на доказ волевиявлення на звільнення переведенням не відповідає обставинам справи, оскільки у зазначеній заяві позивач просить прийняти його на роботу на умовах строкового контракту, а не звільнити переведенням.

За таких обставин, пункт 1.15 наказу начальника військово-юридичного факультету Національної юридичної академії імені Ярослава Мудрого № 203 від 31.10.2014 року про звільнення позивача переведенням неможна вважати таким, що відповідає вимогам закону. Позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню, наказ скасуванню.

Наказ начальника військово-юридичного факультету Національного юридичного університету імені Ярослава Мудрого від 01.11.2014 року №204, про прийняття ОСОБА_3 за переведенням з військово-юридичного факультету Національної юридичної академії ім. Ярослава Мудрого на військово-юридичний факультет Національного юридичного університету імені Ярослава Мудрого на посаду завідувача навчально-методичного кабінету навчального відділення з 01 листопада до 31 грудня 2014 року на умовах строкового трудового договору - позивач не оскаржує, просить лише визнати строковий трудовий договір від 01.11.2014 року таким, що укладений на невизначений строк.

Конституція України гарантує право кожного громадянина на працю, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується, гарантує рівні можливості у виборі роду трудової діяльності та захист від незаконного звільнення.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 21 КЗпП України трудовий договір - це індивідуальна угода між працівником і роботодавцем. Контракт є особливою формою трудового договору, в якому строк його дії, права, обов'язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватись угодою сторін.

Статтею 23 КЗпП України визначено, що трудовий договір може бути: 1) безстроковим, що укладається на невизначений строк; 2) на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; 3) таким, що укладається на час виконання певної роботи. Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами.

Відповідно до ч. 3 ст. 54 Закону України «Про освіту» педагогічні та науково-педагогічні працівники приймаються на роботу шляхом укладення трудового договору, в тому числі за контрактом.

З матеріалів справи вбачається, що до 31.12.2014 року на підприємстві було вирішено ввести новий штатний розклад, згідно якого навчальне відділення, де завідувачем навчально-методичного кабінету був позивач - не передбачено, створено навчальну частину. (а.с. 99 - 101).

Позивач на цей час наполягає, що міг би працювати завідувачем навчально-методичного кабінету навчальної частини. Проте, згідно посадової інструкції за цією посадою, яка міститься в матеріалах справи, вимагається наявність юридичної освіти, якої позивач не має.

Позивач посилається на те, що фактично відбулося скорочення штату установи, проте його було позбавлено гарантій, визначених законом у разі скорочення.

Так, дійсно, згідно додатку до п. 3.2. наказу начальника військово-юридичного факультету ОСОБА_3 був попереджений про наступне скорочення у зв*язку із проведенням організаційних заходів у військово-юридичному факультеті Національного юридичного університету імені Ярослава Мудрого.

Однак, матеріалами справи підтверджено, що сторони за взаємною згодою вирішили впорядкування своїх правовідносин шляхом укладання строкового трудового договору на строк до 31.12.2012 року.

Так, згідно із спільною Директивою Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України від 13.10.2014 року вирішено до 31.12.2014 року перевести факультет на інший штат, при цьому структурний підрозділ «навчальне відділення з посадою «завідувач навчально-методичного кабінету» не передбачений. (а.с.98-101)

Згідно посадової інструкції завідувача навчально-матодичного кабінету навчальної частини Військово-юридичного факультету Національного юридичного університету імені Ярослава Мудрого, однією із кваліфікаційних вимог до завідувача навчально-методичним кабінетом є наявність юридичної освіти, якої позивач не має.

За таких обставин, не суперечить вимогам закону укладення із позивачем за його бажанням, згодою та власноруч написаною заявою строкового трудового договору з 01.11.2014 року до 31.12.2014 року.

Позивач добровільно написав заяву та уклав договір від 01.11.2014 року строком до 31.12.2014 року, оскільки у зв*язку із організаційними змінами в установі трудові відносини з ним не могли бути встановлені на невизначений строк.

Позивач в повній мірі розумів наслідки написання заяви та укладання ним строкового трудового договору. Позивачем не надано жодних доказів про вчинення на нього тиску, внаслідок чого він змушений був написати заяву та укласти строковий договір.

Згідно із ст. 39-1 КЗпП України якщо після закінчення строку трудового договору (пункти 2 і 3 статті 23) трудові відносини фактично тривають і жодна із сторін не вимагає їх припинення, дія цього договору вважається продовженою на невизначений строк. Трудові договори, що були переукладені один чи декілька разів, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 23, вважаються такими, що укладені на невизначений строк.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 36 КЗпП України визначено, що підставами припинення трудового договору є закінчення строку (пункти 2 і 3 статті 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна з сторін не поставила вимогу про їх припинення.

За таких обставин, звільнення позивача у зв'язку із закінченням строку трудового договору відповідає вимогам закону, відсутні підстави вважати строковий договір укладеним на невизначений строк, тому в решті позов задоволенню не підлягає.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 307 ЦПК України суд апеляційної інстанції вважає за необхідне змінити рішення суду першої інстанції, підставою для чого, згідно п. 3, п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального права.

Керуючись ст.ст.303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 319, 367 ЦПК України колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційні скарги Національного юридичного університету України імені Ярослава Мудрого та Міністерства оборони України - відхилити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, який діє в інтересах ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 07 липня 2015 року змінити.

В частині поновлення строку звернення до суду рішення суду залишити без змін, в решті рішення суду скасувати.

Пункт 1.15 наказу начальника Військово-юридичного факультету Національної юридичної академії імені Ярослава Мудрого № 203 від 31.10.2014 року - скасувати.

В іншій частині у задоволенні позову ОСОБА_3 - відмовити.

Рішення апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий -

Судді-