АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/7052/15 Справа № 185/4098/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - Боженко Л. В. Доповідач - Городнича В.С.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 листопада 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - Городничої В.С.,

суддів - Варенко О.П., Лаченкової О.В.,

при секретарі - Самокиші О.В. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03 червня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користуванням житловим приміщенням, -

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2015 року позивачка звернулася до суду з зазначеним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що між нею та ОСОБА_4 27.02.2015 року був укладений договір купівлі - продажу квартири АДРЕСА_1. Згідно п. 4 вказаного договору, продавець ОСОБА_4 гарантував, що на момент нотаріального посвідчення договору, буде знято з реєстрації місця проживання власника квартирі та усіх інших зареєстрованих осіб, тобто не пізніше 27.02.2015 року. Колишній власник квартири ОСОБА_4 знявся з реєстраційного обліку, а його дід ОСОБА_2 до теперішнього часу зареєстрований та мешкає в квартирі АДРЕСА_1. Позивач вказує, що неодноразово зверталась до ОСОБА_2, його доньки ОСОБА_5 про добровільне звільнення приміщення, однак її вимоги були проігноровані та квартира до теперішнього часу не передана їй у вільне користування.

На підставі викладеного, позивач просила суд визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування квартирою №14 в будинку № 24 по вулиці Новій в м. Павлограді Дніпропетровської області, про виселення ОСОБА_2 з вказаної квартири зі зняттям з реєстраційного обліку.

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03 червня 2015 року позовні вимоги задоволені. Визнано ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартирою АДРЕСА_1 Виселено ОСОБА_2 з квартири АДРЕСА_1 зі зняттям з реєстраційного обліку.

Додатковим рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 липня 2015 року вирішено питання щодо судових витрат.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін, з таких підстав.

Судом встановлено, що позивачу на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_1 Відповідно до договору купівлі-продажу від 07.02.2015 року складеному між ОСОБА_4 та ОСОБА_3, остання придбала у ОСОБА_4 вказану квартиру. Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 27.02.2015 року, право власності на квартиру АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_3

Встановлено, що власником квартири ОСОБА_4 став на підставі договору дарування від 26.10.2000 року, відповідно якому ОСОБА_2 подарував спірну квартиру онуку ОСОБА_4

Відповідач мешкає в квартирі АДРЕСА_1, про що свідчить акт обстеження, складений паспортистами ЖС-2 в присутності сусідів. З довідки про реєстрацію і склад сім`ї слідує, що колишній власник квартири ОСОБА_4 виписаний 17.03.2015 року і у квартирі залишається проживати зареєстрований ОСОБА_2

Задовольняючи позовні вимоги позивача, суд першої інстанції посилався на те, що позивач є власником квартири АДРЕСА_1, а відповідач продовжує проживати в теперішній час у вказаній квартирі, добровільно не бажає знятись з реєстрації за вказаною адресою та звільнити вказану квартиру, чим здійснює позивачу перешкоди у користуванні своєю власністю.

З'ясувавши в достатньо повному обсязі права та обов'язки сторін, обставини по справі, перевіривши доводи сторін та давши їм правову оцінку, суд постановив рішення, що відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 посилається на те, що про укладення договору купівлі-продажу квартири і про те, що після продажу квартири він повинен був знятися з місця реєстрації, йому ні ОСОБА_4, ані хто інший не повідомляв і про вищевказаний правочин відомо не було. Разом з тим, суд першої інстанції не прийняв до уваги той факт, що іншого житла апелянт не має, а спірна квартира є єдиним місцем проживання для апелянта. Вважає, що судом не враховано відсутність правових підстав вважати втраченим апелянтом право проживання у спірній квартирі. Тому апелянт вважає, що ухвалене рішення порушує його права, передбачені ст. 47 Конституції України, згідно якої ніхто не може бути примусово позбавлений житла.

Однак, з такими доводами апелянта погодитися не можна з таких підстав.

З матеріалів справи вбачається, що власником спірної квартири № АДРЕСА_1 стала ОСОБА_3, на підставі договору купівлі-продажу від 27.02.2015 р.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 7 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Права власника житлового будинку, квартири визначені також ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Згідно ч. 1 ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України, з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються житловим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником.

Згідно з положеннями ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до договору купівлі-продажу від 27.02.2015 року колишній власник спірної квартири розпорядився спірною квартирою шляхом її продажу позивачці.

Укладений договір купівлі-продажу спірної квартири сторонами не оспорювався та не був визнаний недійсним. На теперішній час ОСОБА_3 є новий законний власник спірного майна.

Для наявності у члена сім'ї власника квартири права користування квартирою, у власника(особи, яка такою вважається) і саме у цієї особи, а не у її родичів(мати, батько, бабуся тощо) повинно бути наявне право власності на вказану квартиру, що підтверджується відповідними документами. Втрата права власності на квартиру(наприклад, шляхом відчуження квартири іншій особі) припиняє право користування квартирою члена(колишнього члена) сім'ї, оскільки право користування є похідним від права власності і припиняється разом із припинення права власності. Таким чином, втрата права користування житловим приміщенням є наслідком припинення права власності на житлове приміщення у колишнього власника житла, перехід прав та обов'язків попереднього власника до нового власника в частині збереження права користування житлом членів сім'ї колишнього власника у випадку зміни власника не передбачено чинним законодавством.

З огляду на викладене колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог ОСОБА_3 та вважає доводи апеляційної скарги безпідставними, необґрунтованими та такими, що зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці та особистого тлумачення апелянтом норм матеріального та процесуального права.

Порушень матеріального чи процесуального закону, які могли б призвести до скасування рішення суду судом апеляційної інстанції не встановлено.

Вирішуючи спір між сторонами, суд першої інстанції в достатньо повному об'ємі з'ясував права та обов'язки учасників спору, обставини справи, перевірив доводи сторін та давши їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03 червня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: В.С. Городнича

Судді: О.П. Варенко

О.В. Лаченкова