Справа № 346/5562/14-ц
Провадження № 22-ц/779/1534/2015
Головуючий у 1 інстанції Хільчук І. І.
Суддя-доповідач Фединяк В.Д.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2015 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого-судді Фединяка В.Д.

суддів: Горблянського Я.Д., Матківського Р.Й.

секретаря Петрів Д.Б.

з участю представників: ТОзВ «Фінансова компанія «Ніко-Капітал» Єпізарєва С.В.;

ОСОБА_3 ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ніко Капітал» до ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором та зустрічним позовом ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ніко Капітал», приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гунько Ірини Іванівни про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ніко Капітал» на рішення Коломийського міськрайонного суду від 29 травня 2015 року, -

в с т а н о в и л а :

У жовтні 2010 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ніко Капітал» звернулось в суд з указаним позовом і зазначало, що 23 лютого 2010 року між товариством та ОСОБА_3. було укладено кредитний договір № 10/ФО-а/17 строком на 5 років згідно якого, банк надав, а позичальник отримав кредит у розмірі 158700 грн. на придбання автомобіля Mitsubishi Galant з сплатою 19,5% річних за користування кредитом. В забезпечення виконання за кредитним договором було укладено з ОСОБА_5 та ОСОБА_6 договір поруки №10/ФО-а/17 від 23 лютого 2010 року. Позичальник належним чином не виконує умови кредитного договору внаслідок чого станом на 30 вересня 2014 року виникла заборгованість за кредитом в розмірі 157183, 53 грн., з яких 108749,62 грн.- заборгованість по кредиту, 48433,91 грн. - відсотки, яку просив стягнути солідарно з відповідачів.

У жовтні 2014 ОСОБА_3 подав зустрічну позовну заяву до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ніко Капітал», приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гунько Ірини Іванівни про скасування виконавчого напису нотаріуса і зазначав, що 16 жовтня 2013 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу, Гунько І.І., вчинила виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №2158, на договорі застави №10/ФО-а/17 від 23 лютого 2010 року на підставі якого звернуто стягнення на предмет застави, яким є рухоме майно, а саме транспортний засіб типу автомобіль марки Mitsubishi Galant 2.4 тип ТЗ- легковий седан-в, номер шасі НОМЕР_3, 2009 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, що належить ОСОБА_3 на підставі Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу. Посилаючись на те, що виконавчий напис в разі порушення основного зобов'язання здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту одержання письмової вимоги про усунення порушень, таку вимогу позивач не отримував, просив скасувати виконавчий напис.

Рішенням Коломийського міськрайонного суду від 29 травня 2015 року відмовлено в задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ніко Капітал» до ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Повністю задоволено зустрічний позов.

Зустрічний позов ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ніко Капітал», приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гунько Ірини Іванівни про скасування виконавчого напису нотаріуса задоволено. Скасовано виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу, Гунько Ірини Іванівни, про звернення стягнення на предмет застави від 16 жовтня 2013 року за №2158.

В апеляційній скарзі Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ніко Капітал» ставиться питання про скасування оскаржуваного рішення з ухваленням нового про відмову в задоволенні зустрічного позову та задоволення позовних вимог апелянта в повному обсязі, вказуючи на те, що суд першої інстанції неповно з'ясував обставини справи, дав неправильну оцінку поданим доказам, допустив порушення норм матеріального і процесуального права й ухвалив незаконне рішення. На думку апелянта, суд не врахував того, що факт перерахування коштів на придбання автомобіля марки Mitsubishi Galant 2.4 тип ТЗ- легковий седан-в, номер шасі НОМЕР_3, 2009 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, що належить ОСОБА_3 на підставі Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу підтверджується платіжним дорученням із штампом та підписами працівників банку. Крім того, твердження суду про недійсність кредитного договору на підставі відсутності ліцензії на заняття такої діяльності є нікчемними, оскільки фінансовий кредит надавався за власні кошти, а вчинений виконавчий напис відповідає вимогам закону.

У судовому засіданні представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ніко Капітал» підтримав доводи апеляційної скарги, просить задовольнити цю скаргу.

Представник ОСОБА_3 апеляційну скаргу не визнав, вважає оскаржуване рішення суду законним та обґрунтованим.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи та перевіривши відповідно до ст. 303 ЦПК України наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги з таких підстав.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову та задоволення зустрічного позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не підтверджено жодним належним доказом, що на день звернення суду з даним позовом він був внесений до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, крім того приватний нотаріус не мав підстав для вчинення виконавчого напису про звернення стягнення на предмет застави, попередньо не переконавшись та не отримавши від банку документів, які б підтвердили отримання позивачем вимоги про усунення порушень та зі спливом тридцятиденного строку з моменту отримання позивачем такої вимоги.

Висновок суду не повністю відповідає вимогам закону і матеріалам справи.

Відповідно до ст. ст. 1049, 1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

За змістом ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Судом встановлено, що 23 лютого 2010 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ніко Капітал» та ОСОБА_3. було укладено кредитний договір № 10/ФО-а/17 до 23 лютого 2015 року згідно якого, банк надав, а позичальник отримав кредит у розмірі 158700 грн. на придбання автомобіля Mitsubishi Galant з сплатою 19,5% річних за користування кредитом. В забезпечення виконання за кредитним договором було укладено з ОСОБА_5 та ОСОБА_6 договір поруки №10/ФО-а/17 від 23 лютого 2010 року та укладено договір застави вказаного автомобіля.

Відповідно із умовами зазначеного кредитного договору сплата основної суми кредиту та процентів за користування кредитом здійснюється щомісячно.

Згідно довідки-розрахунку заборгованості за кредитним договором відповідач ОСОБА_3 належно не виконував свої зобов'язання за договором, внаслідок чого станом на 30 вересня 2014 року виникла заборгованість за кредитом в розмірі 157183, 53 грн., з яких 108749,62 грн.- заборгованість по кредиту, 48433,91 грн. - відсотки

Суд відхиляє доводи ОСОБА_3, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ніко Капітал» є неналежним позивачем, так як спростовуються свідоцтвом про його реєстрацію та ліцензією про надання фінансових послуг.

Відповідно до вимог частини другої статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати відсотків.

Згідно з положеннями частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Так, у справі, яка переглядається, договором поруки не визначено строк, після закінчення якого порука припиняється, оскільки умовами цього договору встановлено, що він діє до повного припинення всіх зобов'язань боржника за кредитним договором.

За змістом укладеного 23 лютого 2010 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ніко Капітал» та ОСОБА_3 кредитного договору № 10/ФО-а/17 до 23 лютого 2015 року сплата основної суми кредиту та процентів за користування кредитом здійснюється щомісячно.

У зв'язку з порушенням боржником виконання зобов'язання за кредитним договором банк відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України та умов кредитного договору використав право достроково вимагати стягнення з позичальника та поручителя заборгованості за кредитним договором, надіславши 11.10.2010 року та11.07.2012 року позичальнику та 23 серпня 2013 року поручителям письмову вимогу про дострокове повернення суми кредиту й пов'язаних із ним платежів (а. с. 36-42).

Отже, пред'явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплату відсотків за користування кредитом та пені, кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов'язання й був зобов'язаний пред'явити позов до поручителя протягом шести місяців, від дати порушення позичальником встановленого банком строку для дострокового повернення кредиту.

Таким чином, якщо кредитор змінює на підставі частини другої статті 1050 ЦК України строк виконання основного зобов'язання, то передбачений частиною четвертою статті 559 цього Кодексу шестимісячний строк обчислюється від цієї дати.

Оскільки з позовом до суду кредитор звернувся 13 жовтня 2014 року, а письмові вимоги про повне дострокове повернення заборгованості за кредитним договором були направлені поручителю 23 серпня 2013 року і ними отримані, то у зв'язку з пропущенням шестимісячного строку пред'явлення вимоги до поручителя позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Також встановлено, що згідно із Законом України «Про заставу» з метою виконання зобов'язань за кредитним договором№ 10/ФО-а/17 укладеним 23 лютого 2010 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ніко Капітал» та ОСОБА_3 останній передав у заставу належний йому автомобіль марки Mitsubishi Galant 2.4 тип ТЗ- легковий седан-в, номер шасі НОМЕР_3, 2009 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 (а.с.52).

16 жовтня 2013 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гунько Ірина Іванівна на підставі договору застави №10/ФО-а/17 від 23 лютого 2010 року вчинила виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №2158, про звернення стягнення на предмет застави, а саме транспортний засіб типу автомобіль марки Mitsubishi Galant 2.4 тип ТЗ- легковий седан-в, номер шасі НОМЕР_3, 2009 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, що належить ОСОБА_3 на підставі Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, для погашення заборгованості за кредитним договором в розмірі 146085,55 грн.

Згідно із ч. 1 ст. 590 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом.

За змістом ст. 20 Закону України "Про заставу" звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду або третейського суду, на підставі напису нотаріуса, якщо інше не передбачене законом або договором застави. Реалізація заставленого майна, на яке звернено стягнення, провадиться державним виконавцем на підставі виконавчого листа суду або наказу господарського суду, або виконавчого напису нотаріуса у встановленому порядку, якщо інше не передбачено цим Законом чи договором.

Частина 3 ст. 6 ЦК України передбачає, що сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

У ст. 26 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень", який визначає правовий режим регулювання обтяжень рухомого майна, встановлених з метою забезпечення виконання зобов'язань, у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин, наведено вичерпний перелік позасудових способів звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, а саме:

- передача рухомого майна, що є предметом забезпечувального обтяження, у власність обтяжувача в рахунок виконання забезпеченого обтяженням зобов'язання в порядку, встановленому цим Законом;

- продаж обтяжувачем предмета забезпечувального обтяження шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем або на публічних торгах;

- відступлення обтяжувачу права задоволення забезпеченої обтяженням вимоги у разі, якщо предметом забезпечувального обтяження є право грошової вимоги;

- переказ обтяжувачу відповідної грошової суми, у тому числі в порядку договірного списання, у разі, якщо предметом забезпечувального обтяження є гроші або цінні папери.

Звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження на підставі виконавчого напису нотаріуса Законом України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" (у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) не передбачено.

Згідно із ч. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" законодавчі та інші нормативно-правові акти, прийняті до набрання чинності цим Законом, застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Таким чином, норми Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" є спеціальними відносно Закону України "Про заставу".

Пункт 5 ч. 1 ст. 26 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень", яким передбачено позасудовий спосіб звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження шляхом реалізації заставленого майна на підставі виконавчого напису нотаріуса було доповнено на підставі Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг", який набрав чинності 16 жовтня 2011 року.

У пункті 2 Прикінцевих положень Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг" зазначено, що дія цього Закону не поширюється на кредитні договори, укладені до набрання ним чинності.

Отже, положення Закону України "Про заставу" у частині здійснення звернення стягнення на предмет застави на підставі виконавчого напису нотаріуса не підлягають застосуванню до спірних правовідносин як такі, що суперечать нормам Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) щодо позасудових способів звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження.

Судом установлено, що на момент виникнення спірних правовідносин, тобто на момент укладення кредитного договору (23 лютого 2010 року) у ст. 26 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" не було передбачено такого позасудового способу звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, як реалізація заставленого майна на підставі виконавчого напису нотаріуса, а тому вчинений виконавчий напис нотаріуса не може підлягати виконанню.

За таких обставин, звернення стягнення на предмет застави на підставі виконавчого напису нотаріуса не відповідає вимогам Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин, і безпідставно не застосував до спірних правовідносин норми зазначеного Закону, що призвело до неправильного вирішення справи.

За правилами п. п. 1, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, та порушення судом норм матеріального і процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що вирішуючи даний спір суд першої інстанції неповно з'ясував обставини, допустив порушення норм матеріального і процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, тому оскаржуване рішення підлягає скасуванню з підстав встановлених п.п.1,4 ч.1 ст.309 ЦПК України з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ніко Капітал» та задоволення позову ОСОБА_3.

Згідно зі змістом ч.ч. 1, 5 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо суд апеляційної або касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 307,309,313,314,316,317 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ніко Капітал» задовольнити частково. Рішення Коломийського міськрайонного суду від 29 травня 2015 року скасувати.

Ухвалити нове рішення.

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ніко Капітал» до ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнти частково.

Стягнути з ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 ідентифікаційний номер НОМЕР_2 в користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ніко Капітал» заборгованість за кредитним договором № 10/ФО-а/17 від 23 лютого 2010 року станом на 30.09.2014 року в сумі 157183,53 грн. (сто п'ятьдесят сім тисяч сто вісімдесят три гривні п'тдесят три копійки) з яких: 108749,62 грн. тіло кредиту; 48433,91 грн. відсотки та 1571 грн. судового збору.

Врешті позову відмовити.

Позов ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ніко Капітал», приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гунько Ірини Іванівни про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню задовольнити.

Виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гунько Ірини Іванівни зареєстрований в реєстрі за №2158, на підставі договору застави №10/ФО-а/17 від 23 лютого 2010 року про звернення стягнення на предмет застави, яким є рухоме майно, а саме транспортний засіб типу автомобіль марки Mitsubishi Galant 2.4 тип ТЗ- легковий седан-в, номер шасі НОМЕР_3, 2009 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, що належить ОСОБА_3 на підставі Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, для погашення заборгованості за кредитним договором в розмірі 146085,55 грн. визнати таким, що не підлягає виконанню.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ніко Капітал» (044070 м.Київ вул. Кожум'яцька,12А ,Р/Р.8362 у ЗАТ «ОТП Банк» в м.Київ,МФО 300528) на користь ОСОБА_3 243,60 коп судового збору.

Рішення набирає чинності з моменту проголошення, однак може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з часу набрання законної сили.

Головуючий-суддя В.Д.Фединяк

Судді: Я.Д.Горблянський

Р.Й.Матківський