Номер провадження 2/754/5392/15
У Х В А Л А

Іменем України

15 вересня 2015 року суддя Деснянського районного суду міста Києва Таран Н.Г., розглянувши заяву представника позивача по довіреності ОСОБА_1, про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: відділ реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції, служба у справах дітей Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації, про визнання батьківства, усунення перешкод щодо спілкування з дитиною та її виховання,

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, третя особа: відділ реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції, служба у справах дітей Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації, про визнання батьківства, усунення перешкод щодо спілкування з дитиною та її виховання.

Одночасно із поданням позовної заяви представником позивача ОСОБА_1 подано заяву про забезпечення позову у цивільній справі: щодо заборони ОСОБА_3 або будь-якій іншій особі разом з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 перетинати державний або адміністративний кордон України; заборони ОСОБА_3 або будь-якій іншій особі оформлювати паспорт або інший документ для виїзду за кордон ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Ухвалою суду від 03.09.2015 року вказана заява була повернута позивачу, оскільки всупереч вимогам ст.151 ЦПК України позивачем не додано документу, що підтверджує сплату судового збору за подання заяви про забезпечення позову.

14.09.2015 року представник позивача повторно звернувся до суду із заявою про забезпечення позову, надавши докази сплати судового збору за подання вказаної заяви.

В поданій заяві представник позивача просить суд: заборонити ОСОБА_3 або будь-якій іншій особі перетинати разом з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 перетинати державний або адміністративний кордон України; заборони ОСОБА_3 або будь-якій іншій особі оформлювати паспорт або інший документ для виїзду за кордон ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Вивчивши матеріали заяви, суд приходить до висновку що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Згідно з вимогами ст. 152 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно, що належить відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб, встановленням обов'язку вчинити певні дії, передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам. Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа, в день її надходження без повідомлення відповідачів та інших осіб, які беруть участь у справі.

У відповідності до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

З матеріалів справи вбачається, що між сторонами дійсно виник спір з приводу встановлення порядку спілкування з дитиною.

Разом з цим, позивач не довів існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Доводи заявника про забезпечення позову обмежені лише тим, що є висока вірогідність вивезення відповідачкою дитини за кордон для постійного проживання (враховуючи міжнародний характер праці відповідачки та фінансову кризу в Україні і особливо в галузі пасажирських авіаперевезень). Позивач має очевидні підстави вважати, що невжиття заходів забезпечення позову можуть призвести до неможливості виконання рішення суду через відсутність дитини на території України.

Вказані доводи заявника щодо необхідності забезпечення позову суд визнає необґрунтованими, оскільки не вбачає не можливості виконання рішення суду у випадку задоволення вимог позивача щодо визнання батьківства та усунення перешкод щодо спілкування з дитиною та її виховання - у випадку зміни місця проживання дитини та або її матері.

Керуючись ст.ст. 151-154, 208-210, 293 Цивільного процесуального кодексу України, п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» суд, -

у х в а л и в:

Заяву представника позивача по довіреності ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: відділ реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції, служба у справах дітей Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації, про визнання батьківства, усунення перешкод щодо спілкування з дитиною та її виховання - повернути.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Ухвала не перешкоджає повторному зверненню з заявою про забезпечення позову після усунення підстав що слугували для її повернення.

Суддя Н.Г. Таран