провадження 2/331/1882/15
справа 331/4211/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2015 р. Жовтневий районний суд м. Запоріжжя у складі

головуючого судді Смолки І.О.,

при секретарі Качан К.К.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом

ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, який уточнив і в якому зазначив, що 23 січня 2010 року між ним та відповідачем ОСОБА_2 було укладено договір позики грошей на суму 4000 (чотири тисячі) доларів США, що за офіційним курсом валют на дату складання позову становить 91 560грн. (девяносто одна тисяча пятсот шістдесят) гривень. Згідно умов даного договору кінцевий термін повернення коштів 22 вересня 2010 року.

Пізніше, відповідач знов звернувся до позивача з проханням надати йому в борг ще додаткових коштів з метою збільшення обєму продукції підприємницької діяльності, якою він займався, що дасть змогу прискорити з його боку повернення запозичених коштів.

20 січня 2011 року між позивачем та відповідачем було укладено ще один договір позики грошей на суму 104 000грн. (сто чотири тисячі гривень), що за офіційним курсом валют становило 13000 доларів США. Згідно умов даного договору, кінцевий термін повернення коштів 15 липня 2011 року. Разом з тринадцятьма тисячами доларів США відповідач зобовязався повернути, в тому числі, кошти, отримані 23 січня 2010 року в сумі 4 000 доларів США.

13 червня 2012 року у звязку з тим, що підприємницька діяльність відповідача розвивалась мінливо, позивачем на його користь ще були запозичені грошові кошти в розмірі 14 000 доларів США (за офіційним курсом валют на дату складання позову становить 320 460грн. (триста двадцять тисяч чотириста шістдесят гривень), що підтверджується розпискою про отримання грошей від 13.06.2012 року з терміном їх повернення до 01.01.2013 року та 02 жовтня 2013 року відповідач отримав ще 26 000 доларів США (за офіційним курсом валют на дату складання позову становить 595 140грн. (пятсот девяносто пять тисяч сто сорок гривень), що підтверджується розпискою про отримання грошей від 02.10.2013 року с терміном їх повернення до 01.04.2014 року.

Всього за чотирма розписками відповідачем ОСОБА_2 було позичено у ОСОБА_1, відповідно до офіційного курсу валют на час складання позову, - 1 111 160 гривень.

Офіційний курс НБУ ( http://www.bank.gov.ua/control/uk/allinfo ) на час подачі уточненого позову складає 22,89 гривень за 1 долар США.

На теперішній час борг за договорами позики Відповідачем перед позивачем не погашений.

Відповідно до ст.625 ЦК України, відповідач має сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

Термін прострочення повернення суми займу за договором від 20 січня 2011 року складає:

з 15.07.2011 року по 04.06.2014 року - 1384 днів, від суми 104 000 гривень.

3% річних від простроченої суми - 11 830,36 грн.

Індекс інфляції - 50 631,63 грн.

Загальна сума боргу за всіма договорами позики складає 1 173 621,99 грн.

Позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь суму боргу 1 173 621,99 грн. та судовий збір у сумі 3 654,00 грн.

У судовому засіданні позивач і його представник позов підтримали на підставах, зазначених у позові.

Представник відповідача проти позову заперечує, в письмових запереченнях і в поясненнях, наданих у судовому засіданні, наполягає на застосуванні строку позовної давності відносно договорів позики від 23.01.2010 р. та 15.01.2011 р., а розписки про отримання грошових коштів від 13.06.2012 р. та від 02.10.2013 р. відповідач не писав, тому договори позики за зазначеними розписками слід вважати неукладеними. Як підставу для скасування заочного рішення надав суду квитанції, згідно яких відповідач вніс на картковий рахунок позивача суму 38 000 грн., і пояснив, що таким чином, відповідач частково погасив борг по розпискам.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав:

судом встановлено, що 23 січня 2010 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір позики грошей на суму 4000 доларів США. Згідно умов даного договору, кінцевий термін повернення коштів 22 вересня 2010 року.

20 січня 2011 року між позивачем та відповідачем було укладено ще один договір позики грошей на суму 104 000грн. (сто чотири тисячі гривень), що за офіційним курсом валют становило 13000 доларів США. Згідно умов даного договору, кінцевий термін повернення коштів 15 липня 2011 року.

13 червня 2012 року позивачем на користь відповідача ще були запозичені грошові кошти в розмірі 14 000 доларів США (за офіційним курсом валют на дату складання позову становить 320 460грн. (триста двадцять тисяч чотириста шістдесят гривень), що підтверджується розпискою про отримання грошей від 13.06.2012 року з терміном їх повернення до 01.01.2013 року та 02 жовтня 2013 року відповідач отримав ще 26 000 доларів США (за офіційним курсом валют на дату складання позову становить 595 140грн. (пятсот девяносто пять тисяч сто сорок гривень), що підтверджується розпискою про отримання грошей від 02.10.2013 року з терміном їх повернення до 01.04.2014 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 509, п.1 ч.2 ст. 11 Цивільного кодексу України зобовязання виникають на підставі договору та інших правочинів.

Згідно ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст.1049 Цивільного кодексу України Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Суд відмовляє позивачу у стягненні суми боргу по договору позики від 23.01.2010 р. у зв»язку зі спливом строку позовної давності. Згідно ст.257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно ч.3,4 ст.267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Строк дії договору позики від 23.01.2010 р. 22.09.2010 р. Позивач мав звернутися до суду з позовом до 22.09.2013 р. А, звернувся 05.06.2014 р., пропустивши строк позовної давності. У позові позивач зазначає, що разом з тринадцятьма тисячами доларів США за договором від 20.01.2011 р. відповідач зобов»язався повернути, в тому числі, кошти, отримані 23.01.2010 р. в сумі 4 000 доларів США. Але, доказів цьому суду не надано. Тому, суд по договору позики від 23.01.2010 р. відмовляє позивачу у задоволенні позову в цій частині, застосувавши строк позовної давності, про що заявив відповідач.

Суд стягує суму боргу за договором позики від 20.01.2011 р. у розмірі 104 000 грн.

У відповідності з вимогами ст.625 ЦК України: - ч.1 - Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання; ч.2 - Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до зазначеного, відповідач має сплатити суму боргу по цьому договору з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

Термін прострочення повернення суми займу за договором від 20 січня 2011 року складає:

з 15.07.2011 року по 04.06.2014 року - 1384 днів, від суми 104 000 гривень.

3% річних від простроченої суми складає 11 830,36 грн.

Індекс інфляції складає 50 631,63 грн.

Загальна сума боргу по договору позики від 20.01.2011 р. становить: 104 000,00 грн. + 11 830,36 грн. + 50 631,63 грн. = 166 461,99 грн.

Суд задовольняє позовні вимоги і в частині стягнення суми боргу за розписками від 13.06.2012 р. і від 02.10.2013 р. у загальній сумі по двох розписках 915 600 грн.

Відповідач у своїх запереченнях зазначав, що він ні 13.06.2012 р., ні 02.10.2013 р. не брав у позивача грошові кошти і не писав розписок. Але, згідно висновку судової почеркознавчої експертизи № 4591-14 від 12.03.2015 р., зазначені розписки писав і підписував особисто ОСОБА_2 і, згідно цих розписок, він отримав від позивача 13 червня 2012 року грошові кошти в розмірі 14 000 доларів США з терміном їх повернення до 01.01.2013 року та 02 жовтня 2013 року - ще 26 000 доларів США з терміном їх повернення до 01.04.2014 року.

Згідно ч.2 ст.1047 ЦК України, на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

14 000 доларів США за офіційним курсом валют на дату складання позову становить 320 460грн. (триста двадцять тисяч чотириста шістдесят гривень); 26 000 доларів США за офіційним курсом валют на дату складання позову становить 595 140грн. (пятсот девяносто пять тисяч сто сорок гривень).

Сума боргу за двома розписками становить 915 600 грн.

Загальна сума боргу по договору позики від 20.01.2011 р. з урахуванням 3 % річних і індексу інфляції, за розписками від 13.06.2012р. та 02.10.2013 р. становить 1 082 061,99 грн.

Позов доказано договором позики від 20.01.2011 р., розписками від 13.06.2012 р. та від 02.10.2013 р., висновком судової почеркознавчої експертизи № 4591-14 від 12.03.2015 р, розрахунком боргу.

Суд критично ставиться до доводів представника відповідача стосовно того, що відповідачем частково погашено борг по розпискам у сумі 38 000 грн. Відповідач на протязі усього часу розгляду справи наполягає на тому, що він вказаних розписок не писав, не дивлячись навіть на висновок експертизи. Представник відповідача не зміг суду пояснити: навіщо повертати грошові кошти, якщо їх відповідач не отримував від позивача. Крім того, суд не приймає ці квитанції як доказ повернення богу за розписками, так як з цих квитанцій не вбачається, що ці 38 000 грн. повернуті саме в погашення боргу по розпискам. Про це можна припускати, але, згідно ч. 4 ст.60 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

На підставі ст.88 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір у сумі 3 654 грн.

Керуючись ст..ст.10,11,212-215 ЦПК України, ст..ст.509,526,530,625,1049 ЦК України, суд

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_2) суму боргу за договором позики у розмірі 1 082 061 грн. 99 коп. та судовий збір у сумі 3 654 грн.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Запорізької області через суд першої інстанції протягом 10 днів з дня його проголошення.

Суддя Смолка І.О.