Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

28 жовтня 2015 року Черкаський районний суд Черкаської області у складі:

головуючого судді Василенко В.В.

при секретарі Демиденко Л.В.

з участю представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення із спадкоємців боржника заборгованості та зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання недійсним договору позики, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_3 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_4 про стягнення із спадкоємців боржника заборгованості.

Свої позовні вимоги мотивувала тим, що 26 жовтня 2011 року між нею та ОСОБА_5 було укладено договір позики. Відповідно до умов даного договору, ОСОБА_3 передала у власність ОСОБА_5 грошові кошти у сумі 200000 доларів США, а останній зобов'язувався повернути їй таку ж суму грошей. Пунктом 2.2. договору позики передбачалося, що позика надавалася з терміном остаточного погашення до 01.11.2013 року. Проте, порушуючи умови договору позики, ОСОБА_5 позику повернув лише частково, у розмірі 10963 доларів США, в зв'язку з чим, заборгованість ОСОБА_5 перед нею складає 189037 доларів США.

В п. 4.1. Договору позики встановлено, що повернення позики (в тому числі сплата неустойки, штрафу, пені), здійснюються у доларах США або у національній валюті України, посередньому курсу продажу готівкою долара США до гривні, встановленого по Україні на сайті http://finanse.ua, на момент повернення грошових коштів. Таким чином, станом на 23.04.2014 р., враховуючи курс продажу готівкою долара США до гривні, у розмірі 11,91 грн. за 1 долар США, борг ОСОБА_5 по договору позики становить 2251430, 67 грн., що розраховується наступним чином: 189037 дол. США (не повернуті ОСОБА_5 грошові кошти) х 11,91 (курс продажу готівкою долара США) = 2251430, 67 грн.

Пунктом 6.2. Договору позики встановлено, що у разі прострочення термінів повернення позики, позичальник - ОСОБА_5 сплачує штраф у розмірі 20% від розміру несвоєчасно повернутої позики. Оскільки розмір несвоєчасно повернутої позики становить 189037 доларів США, штраф за несвоєчасне повернення складає 37807, 4 долари США.

Таким чином, станом на 23.04.2014 р., враховуючи курс продажу готівкою долара США до гривні встановленого по Україні на сайті http://finanse.ua у розмірі 11,91 грн. за 1 долар США, штраф за прострочення повернення позики становить 450286,13 грн., що розраховується наступним чином: 37807,4 дол. США (отримані ОСОБА_5 грошові кошти) X 11,91 ( курс продажу готівкою долара США до гривні) = 450286,13 грн. Отже, загальна сума боргу ОСОБА_5 по договору позики становить 2701716,80 грн., що включає в себе 2251430,67 грн. боргу по договору позики та 450286,13 грн. штрафу.

12 квітня 2014 року їй стало відомо, що ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 помер. За наявною у ОСОБА_3 інформацією, спадкоємцями ОСОБА_5 є: його дружина ОСОБА_4, та доньки: ОСОБА_6 і ОСОБА_7.

Після смерті ОСОБА_5 відкрилася спадщина, за його останнім місцем проживання АДРЕСА_1, що відноситься до Черкаського районного нотаріального округу. В позовних вимогах ОСОБА_3 просила стягнути з ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_7 грошові кошти в розмірі 2701716,80 грн., в межах вартості майна, одержаного у спадщину від ОСОБА_5 у розмірі, який відповідає належній кожному частці у спадщині. Також, з урахуванням п.2 ч.2 ст.1282 ЦК України, ОСОБА_3 просила з метою забезпечення позовних вимог, в межах суми 2701716, 80 грн. накласти арешт та заборонити відчуження спадкового майна, що лишилось після смерті ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2.

29.07.2014 року представник позивачки ОСОБА_1 надав суду заяву про залишення позовних вимог до ОСОБА_6 та ОСОБА_7 без розгляду.

В подальшому ОСОБА_3 , керуючись положеннями ст.31 ЦПК України, звернулася до суду із заявою про зміну предмету позову, в якій просила накласти стягнення на спадкове майно, яке лишилося після смерті ОСОБА_5, а саме:

земельну ділянку, площею 0,1564 га, цільове призначення - для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, що розташована нна території АДРЕСА_2, яка належала ОСОБА_5 на підставі Державного акту про право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_5, виданого згідно рішення сесії Геронимівської сільської ради від 27.03.2009 р. № 26-8/V, зареєстрованого в Книзі записів Державних актів на право власності на землю 01.12.2009р., кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_4, з початковою ціною 80 000 (вісімдесят тисяч) грн.;

2/3 (двох третіх) часток у праві власності на житловий будинок з відповідною частиною господарсько - побутових будівель, що знаходяться в АДРЕСА_3, які належали ОСОБА_5 з яких 1/3 частка на підставі договору дарування, посвідченого Черкаською районною держнотконторою 25.09.1992 року за № 3394, зареєстрованого 25.09.1992 р. в Черкаському бюро технічної інвентаризації за № 57 в кн.№1, та 1/3 частка на підставі договору купівлі - продажу , посвідченого приватним нотаріусом Веліковим А.І. 23.12.2008р. за № 12010, зареєстрованого 05.01.2009р.в Черкаському бюро технічної інвентаризації за № 57 в кн.№1, житловий будинок з відповідною частиною господарсько - побутових будівель на частку у праві власності якої звертається стягнення складається з житлового будинку, з прибудовою під літ. « А-1,а» дерев'яний обкладений цеглою, житлова площа 43,1 кв. м., загальна площа 63,5 кв.м., з господарсько - побутовими будівлями : гараж з оглядовою ямою під літ. «Б», сарай під літ. «В», погріб під літ. «Г», вбиральня під літ. «Д», огорожа під №1,2, водоколонка під №3, свердловина під №4, з початковою ціною 400 000(чотириста тисяч) грн.

1/2 частку у праві власності на двох кімнатну квартиру АДРЕСА_4, яка належала ОСОБА_5 на підставі договору купівлі -продажу, посвідченого приватним нотаріусом Висоцькою С.І. 30.03.2000р. №1393, зареєстрованого 30.03.2000 в Черкаському бюро технічної інвентаризації за № 1 в кн.№1, початковою ціною 135000 ( сто тридцять п'ять тисяч) грн.

1/2 частку у праві власності на автомобіль марки MAZDA модель CX9, 2008 року випуску, шасі ( кузов рама) № НОМЕР_6, тип ТЗ - легковий універсал - В, державний номерний знак НОМЕР_7, який належав ОСОБА_5, на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_10, виданого Черкаським ВРЕВ при УДАІ УМВС України в Черкаській області 29.10.2008р., з початковою ціною 150000 (сто п'ятдесят тисяч) грн.

1/2 частку у праві власності на автомобіль марки IVECO-MAGIRUS модель 190Е470, 2000 року випуску, шасі ( кузов, рама) № НОМЕР_9, тип ТЗ - бортовий - С, державний номерний знак НОМЕР_1, який належав ОСОБА_5, на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_8, виданого Черкаським ВРЕВ при УДАІ УМВС України в Черкаській області 30.10.2009р., з початковою ціною 80 000 (вісімдесят тисяч) грн.

Шляхом продажу вказаного майна на прилюдних торгах в межах процедури виконавчого провадження, для задоволення вимог ОСОБА_3 ( іпн НОМЕР_2) в розмірі 2701716, 80 грн. ( два мільйони сімсот одна тисяча сімсот шістнадцять гривень 80 коп.). Також, просила відшкодувати судові витрати за рахунок ОСОБА_4.

ОСОБА_4 звернулася до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_3про визнання недійсним договору позики.

В обгрунтування зустрічного позову ОСОБА_4 послася на ст. 203 ЦК України, яка передбачає те, що зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою ст. 203 ЦК України. Відповідно до ч. 3 вказаної вище статті, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Порушення принципу ст.203 ЦК України: волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

ОСОБА_4 стверджує, що ОСОБА_3 помилково вказує на те, що оскаржуваний договір підписаний від імені ОСОБА_5, оскільки останній не підписував та не отримував кошти від ОСОБА_3

ОСОБА_4 вважає очевидним, що підпис зроблений іншою особою, а не особисто ОСОБА_5, через те що, навіть візуальне співставлення підпису на договорі та справжнього підпису ОСОБА_5 на інших документах за аналогічний період дає підстави для сумнівів в достовірності підпису зробленого на оскаржуваному договорі.

Відповідно до ст.203 ЦК України: особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

ОСОБА_4 вважає, що вказаний вище принцип ЦК України покликаний забезпечити захист прав юридичної особи від зловживання своїми правами одного з учасників юридичної особи. Відсутність в учасника оскаржуваного правочину достатньої дієздатності має перешкодити настанню за правочином очікуваного правового результату, в тому числі призвести до визнання його недійсним.

Оскаржуваний договір позики укладено нібито особисто ОСОБА_5. Пункт 1.4 договору містить положення в якому зазначено, що «гарантією повернення Позичальником позики є власне майно, а також майно ТОВ «Злагода», про що свідчить відтиск печатки на даному договорі». ТОВ «Злагода» є юридичною особою, зареєстрованою у відповідності до вимог законодавства України та діє з дотриманням положень Статуту товариства.

Відповідно до п. 8.2 Статуту ТОВ «Злагода» до компетенції зборів учасників товариства належить: з) затвердження угод, укладених на суму, що перевищує 50 000 (п'ятдесят тисяч) гривень. Таким чином, в разі якщо б оскаржуваний правочин дійсно мав місце, засновники товариства (станом на 26.10.2011року) ОСОБА_4 та ОСОБА_3, шляхом винесення рішення на Зборах учасників Товариства прийняли б рішення про затвердження вчинення оскаржуваної угоди. Вказане рішення відсутнє. Просить суд визнати недійсним договір позики укладений 26 жовтня 2011 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_5.

В судовому засіданні представник позивача за первісним позовом позовні вимоги первісного позову підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити. У задоволенні позовних вимог зустрічного позову просив відмовити в повному обсязі, так як дані позовні вимоги є не законними та не обґрунтованими.

Представник позивача за зустрічним позовом позовні вимоги первісного позову не визнала, пояснивши суду що договір позики від 26 жовтня 2011 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 був укладений із порушенням вимог чинного законодавства, а тому даний договір має бути визнаний недійсним, а тому у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 необхідно відмовити в повному обсязі. Позовні вимоги зустрічного позову підтримала в повному обсязі просили суд позов задовольнити та визнати недійсними договір позики.

Заслухавши представників сторін, розглянувши справу в межах заявлених вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з урахуванням того, що відповідно до ст.1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до частини 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Згідно вимог частини 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Статтею 60 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають ті обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у розгляді справи, виник спір.

Судом встановлено, що згідно договору позики, який надала суду позивачка ОСОБА_3, 26 жовтня 2011 року між нею та ОСОБА_5 було укладено договір позики. Відповідно до умов даного договору, ОСОБА_3 передала у власність ОСОБА_5 грошові кошти у сумі 200000 доларів США, а останній зобов'язувався повернути їй таку ж суму грошей. Пунктом 2.2. договору позики передбачалося, що позика надавалася з терміном остаточного погашення до 01.11.2013 року. Даний договір був скріплений підписами сторін та штрихом відтиску печатки ТОВ «Злагода».

28 жовтня 2013 року ОСОБА_5 помер.

ОСОБА_3, керуючись ч. 2 ст. 1281 ЦК України, направила до спадкоємців ОСОБА_5 та приватного нотаріуса Черкаського міського нотаріального округу Ворона О.О., вимоги про погашення спадкоємцями ОСОБА_5 заборгованості, шляхом здійснення виплати заборгованості, пропорційно до частки успадкованого майна. Даний факт підтверджується поштовими відправленнями наданими до суду.

Відповідно до наданого листа за № 211/02-14 від 22.05.2014 року приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Ворона О.О. було повідомлено , що спадкоємицею померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 є його дружина - ОСОБА_4.

ОСОБА_4 являється дружиною ОСОБА_5 згідно із свідоцтва про укладення шлюбу серії І-СР № 469360, виданим Геронимівською сільською радою 18.03.1989 року.

Відповідно до висновку експертів за результатами проведення судово-технічної експертизи документів та почеркознавчої експертизи за № 11655/14-33/11656/14-32 від 28.04.2015 року було встановлено, що «у наданому договорі позики на 200000 доларів США, що укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 і датований 26.10.2011 року відтиск печатки ТОВ «Злагода» нанесений не в той час, яким датований документ (26.10.2011) , а в інший час, ймовірно у вересні 2007 року»

Встановити, чи виконано досліджуваний підпис від імені ОСОБА_5, що міститься в графі: «Сторони та їх підписи Позичальник: ОСОБА_11, інш НОМЕР_3», проти друкованого запису: «ОСОБА_11» в договорі позики на 200000 доларів США, що укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 і датований 26.10.2011, самим ОСОБА_5 або цей підпис виконано іншою особою з ретельним наслідування підпису ОСОБА_5, не виявилось можливим з причин наведених в дослідницькій частині висновку.

Відповідно до ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.

Частиною 2 ст. 1282 ЦК України передбачено, що вимоги кредитора спадкоємці зобов'язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. Сторонами не було досягнуто будь-яких інших домовленостей стосовно порядку та способу задоволення вимог кредитора.

Відповідно до ст. ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Позивачем за первісним позовом та його представником належних доказів того, що вказаний договір позики був підписаний ОСОБА_5 та факт отримання ним коштів у сумі 200000 доларів США суду не надано, крім того даний факт спростовується і висновком експертів за результатами проведення судово-технічної експертизи документів та почеркознавчої експертизи за № 11655/14-33/11656/14-32 від 28.04.2015 року. Тому суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення із спадкоємців боржника заборгованості є безпідставними, необґрунтованими і такими, що не підлягають до задоволення.

Відповідно до п. 7 Постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 6 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними». Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3 вказаної вище статті, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах. Встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно ч. 1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_5 перебував у шлюбі з ОСОБА_4 з 18.03.1989 року.

Відповідно до норм ст. 65 Сімейного кодексу України: при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово.

При огляді договору позики від 26 жовтня 2011 року, судом було встановлено, що даний договір був укладений ОСОБА_5 без письмової згоди його дружини ОСОБА_4

Відповідно до ч. 4 ст. 369 ЦК України правочин щодо розпорядження спільним майном, вчинений одним із співвласників, може бути визнаний судом недійсним за позовом іншого співвласника у разі відсутності у співвласника, який вчинив правочин, необхідних повноважень. Аналогічна позиція зазначена у Постанові Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними».

Частина 5 ст. 203 ЦК України, передбачає, що правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Факт укладення померлим ОСОБА_5 договору позики від 26 жовтня 2011 року, який би був спрямований на реальне настання для нього правових наслідків: а саме отримання останнім коштів у сумі 200 000 доларів США і перебиранням на себе зобов'язання повернути дані кошти спростовується і висновком експертів за результатами проведення судово-технічної експертизи документів та почеркознавчої експертизи за № 11655/14-33/11656/14-32 від 28.04.2015 року, де вказано, що при ретельному вивчені досліджуваного підпису ОСОБА_5, встановлені збіжності транскрипції та загального вигляду підписів, форми рухів при виконанні малих безбуквенних штрихів підпису. Разом з тим, при порівняльному дослідженні з усіма зразками ОСОБА_5, експертом також встановлені розбіжності таких ознак почерку: темпу рухів (темп повільніший, а також в зразках відсутні зупинки при виконанні безбуквенних штрихів), протяжності рухів по вертикалі при виконанні безбуквенних штрихів (в зразках трохи більша) та те, що у наданому договорі позики на 200000 доларів США, що укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 і датований 26.10.2011 року відтиск печатки ТОВ «Злагода» нанесений не в той час, яким датований документ (26.10.2011) , а в інший час, ймовірно у вересні 2007 року.

Суд оцінивши наявні у справі докази на підставі свого внутрішнього переконання та за критеріями їх належності, допустимості і достовірності, давши належну їм оцінку, приходить до висновку що в позові ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення із спадкоємців боржника заборгованості необхідно відмовити, зустрічний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання недійсним договору позики підлягає задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 10, 60, 61, 208, 209, 213-215 ЦПК України, ст. ст. 203, 215, 610, 611, 1282 ЦК України, ст. 65 СК України, п. 7 Постанови Пленуму Верховного суду України №9 від 6 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», суд, -

в и р і ш и в :

В позові ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення із спадкоємців боржника заборгованості - відмовити.

Позов ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання недійсним договору позики - задовольнити.

Визнати недійсним договір позики укладений 26 жовтня 2011 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_5.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Черкаської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: В. В. Василенко