Справа № 298/427/15-ц
Номер провадження 2/298/153/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2015 року смт. Великий Березний

Великоберезнянський районний суд Закарпатської області в складі:

головуючого-судді Тарасевича П.П.,

при секретарі Брітовій Е.А.,

представника позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Великий Березний цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про встановлення прав користування чужою земельною ділянкою (земельного сервітуту),

ВСТАНОВИВ:

В позові йдеться про те, що рішенням Великоберезнянської селищної ради від 31.03.2009 р. № 586 позивачці було надано у приватну власність земельну ділянку площею 0,0600 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд про що видано державний акт Серії ЯЛ № 512010, зареєстрований в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 00158. Дана земельна ділянка була виділена в натурі на місцевості і на ній знаходиться частина будинку по вулиці Штефаника № 39 в смт. Великий Березний, а саме квартира № 2 та при будинкові споруди. Квартира знаходиться у приватній частковій власності (свідоцтво на право власності серії ССС № 910573), де на даний час проживають батьки та неповнолітня дитина позивачки. У одній будові на спільному фундаменті знаходиться квартира АДРЕСА_1, власником якої є ОСОБА_2 що придбав сусідню квартиру біля трьох років тому. До проведення приватизації земельна ділянка біля будинку була двором спільного користування. У цоколі будинку розташовані двері до підвалу, яким користується родина позивачки для зберігання продуктів та проходять деякі комунікації і які відносяться до квартири номер № 2 згідно технічного паспорта, виданого КП «Великоберезнянське РБТІ». Спочатку відповідач дотримувався вимог добросусідства і при розподілі двору загального користування нами не було зауважено, що вхід у підвал позивачки опинився на незначній відстані (приблизно 1-1,2 м.) на земельній ділянці відповідача.

Однак минулого року з незрозумілих причин ОСОБА_2 почав наполягати та не допускати позивача та його членів сім'ї до підвалу, а зараз взагалі загородив прохід до підвалу. Оскільки відповідач не дотримується вимог добросусідства, не дає можливості користуватись проходом до підвалу робить всілякі перешкоди. Декілька разів вона намагалась домовитись з відповідачем, однак від добровільного вирішення спору відповідач відмовляється. Тому вона змушена звернутись з позовом в суд.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав заявлені вимоги та пояснив в суді, що позивачу ОСОБА_3 було надано у приватну власність земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, про що видано державний акт. Дана земельна ділянка була виділена в натурі на місцевості і на ній знаходиться частина будинку по вулиці Штефаника № 39 в смт. Великий Березний, а саме квартира № 2 та господарські споруди. У одній будові на спільному фундаменті знаходиться квартира АДРЕСА_1, власником якої є ОСОБА_2, що придбав сусідню квартиру біля трьох років тому. До проведення приватизації земельна ділянка біля будинку була двором спільного користування. У цоколі будинку розташовані двері до підвалу, яким користується його родина для зберігання продуктів та проходять деякі комунікації і які відносяться до квартири номер № 2 однак відповідач не допускає його та його членів сім'ї до підвалу, загородивши прохід до підвалу.

Просить суд встановити земельний сервітут на його користь щодо земельної ділянки ОСОБА_2 для визначення права проходу до підвального приміщення.

Відповідач ОСОБА_2 позовні вимоги не визнав та пояснив в судовому засіданні, що до будинку позивача можливий прохід з іншої сторони, він не звертався для встановлення сервітуту і підтверджуючих документів для дозволу на прохід в нього немає. Крім того земельна ділянка приватизована в нього є відповідні документи. Вважає позов безпідставний і просить суд в позові відмовити.

Свідок ОСОБА_4 пояснила в судовому засіданні, що її родина проживає в ІНФОРМАЦІЯ_1, з 1987 року і користується входом зі сторони відповідача усі ці роки, коли приватизовували землю, та проводили обміри вона говорили, що в неї знаходиться підвал зі сторони відповідача.

Свідок ОСОБА_5 пояснив в судовому засіданні, коли проводилися заміри земльної ділянки, то жінка представника позивача, показувала де саме межі їх земельної ділянки, попаркану і до будинку про вхід у підвал розмови не було.

Свідок ОСОБА_6 пояснив в судовому засіданні, що він працює інженером землеупорядником фірми «Земля», до них звернувся ОСОБА_2, якому потрібно було виготовити документи, в його сусіда тобто ОСОБА_1 на той час вже були документи біля двох років, в електронних реєстрах є геодезитичні зйомки і вони знаходяться у координатора, які привязуються до тих хто перший зробив, розривів там не може бути. Оскільки документи були виготовлені у ОСОБА_1 раніше то він може лише привязати до зробленого обміру.

Суд, вислухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, вважає, що у задоволенні позову ОСОБА_3 про встановлення земельного сервітуту про встановлення земельного сервітуту слід відмовити з наступних підстав.

Судом встановлено, що 14.11.2012 року ОСОБА_2 отримав державний акт серії ЯМ №147565 на право власності на земельну ділянку площею 0,0455 га, яка розташована в смт. Великий Березний для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Державний акт був виданий на підставі рішення 16 сесії 6 скликання № 501 Великоберезнянської селищної ради від 19.10.2012 року (а.с. 34).

Відповідно до ст.98 Земельного кодексу України право земельного сервітуту - це право власника або землекористувача земельної ділянки на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою (ділянками). Земельні сервітути можуть бути постійними і строковими. Встановлення земельного сервітуту не веде до позбавлення власника земельної ділянки, щодо якої встановлений земельний сервітут, прав володіння, користування та розпорядження нею. Земельний сервітут здійснюється способом, найменш обтяжливим для власника земельної ділянки, щодо якої він встановлений.

Позивачем та її представником не надано жодних доказів що прохід до підвалу можливий тільки через земельну ділянку відповідача.

Стаття 99 ЗК України передбачає, що власники або землекористувачі земельних ділянок можуть вимагати встановлення таких земельних сервітутів:

а) право проходу та проїзду на велосипеді;

б) право проїзду на транспортному засобі по наявному шляху;

в) право прокладання та експлуатації ліній електропередачі, зв'язку, трубопроводів, інших лінійних комунікацій;

г) право прокладати на свою земельну ділянку водопровід із чужої природної водойми або через чужу земельну ділянку;

ґ) право відводу води зі своєї земельної ділянки на сусідню або через сусідню земельну ділянку;

д) право забору води з природної водойми, розташованої на сусідній земельній ділянці, та право проходу до природної водойми;

е) право поїти свою худобу із природної водойми, розташованої на сусідній земельній ділянці, та право прогону худоби до природної водойми;

є) право прогону худоби по наявному шляху;

ж) право встановлення будівельних риштувань та складування будівельних матеріалів з метою ремонту будівель та споруд;

з) інші земельні сервітути.

Відповідно до ст.100 ЗК України сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій конкретно визначеній особі (особистий сервітут). Земельний сервітут може бути встановлений договором між особою, яка вимагає його встановлення, та власником (володільцем) земельної ділянки. Договір про встановлення земельного сервітуту підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому для державної реєстрації прав на нерухоме майно.

Відповідно до ст.401 ЦК України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій, конкретно визначеній особі (особистий сервітут).

Відповідно до ст.402 ЦК України сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду.

Земельний сервітут може бути встановлений договором між особою, яка вимагає його встановлення, та власником (володільцем) земельної ділянки.

Договір про встановлення земельного сервітуту підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому для державної реєстрації прав на нерухоме майно.

У разі недосягнення домовленості про встановлення сервітуту та про його умови спір вирішується судом за позовом особи, яка вимагає встановлення сервітуту.

Таким чином, земельний сервітут може бути встановлений судом за позовом особи, яка вимагає встановлення сервітуту, у разі недосягнення домовленості між цією особою та власником (володільцем) земельної ділянки.

Отже, закон вимагає від позивача надання суду доказів того, що нормальне використання належної його нерухомості, неможливо без обтяження сервітутом чужої земельної ділянки.

Крім того слід довести, що задоволення потреб позивача неможливо здійснити яким-небудь іншим способом.

Встановлюючи земельний сервітут на певний строк чи без зазначення строку (постійний), необхідно враховувати, що метою сервітуту є задоволення потреб власника або землекористувача земельної ділянки для ефективного використання як ділянки, так і нерухомості розташованої на ній, а умовою встановлення є неможливість задоволення такої потреби в інший спосіб. Також слід чітко визначити обсяг прав особи, що звертається відносно обмеженого користування чужим майном.

Позивач не повідомляла відповідача про намір добровільно укласти договір про встановлення сервітуту між іншим, земельний сервітут здійснюється способом найменш обтяжливим для власника земельної ділянки, щодо якої він встановлюється.

У судовому засіданні сторонам роз'яснювалися їхні права та обов'язки. У тому числі право заявляти відповідні клопотання.

За таких підстав, суд вважає, що позивачу необхідно було звернутися до відповідача з пропозицією про укладення договору про земельний сервітут, у проекті якого запропонувати чіткі умови використання земельної ділянки, а у разі відмови укласти такий правочин - звернутися до суду.

У судовому засіданні позивачем (представником позивача) не було заявлено клопотання про призначення експертизи для вирішення питання щодо можливості встановлення сервітуту, розміру земельної ділянки необхідної для обслуговування частини будинку ОСОБА_3, встановлення проходу до підвалу, на яку поширюється сервітут тощо.

Статтею 10 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та проведення перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Проте, позивачем (представником позивача) не доведено можливості встановлення для нього земельного сервітуту, не наведено обґрунтованих доводів, у зв'язку з чим повинен бути встановлений сервітут, не запропоновано чітких умов використання земельної ділянки, не подано відповідної документації щодо встановлення земельного сервітуту.

З урахуванням викладеного суд вважає, що заявлений позов є передчасним та необґрунтованим.

Керуючись ст. ст. 10, 15, 57-60, 64, 208, 209, 212-215 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про встановлення прав користування чужою земельною ділянкою (земельного сервітуту) відмовити.

Рішення ухвалено у нарадчій кімнаті та проголошена його вступна і резолютивна частини у судовому засіданні 30 вересня 2015 року.

Повний текст рішення складено 2 жовтня 2015 року.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Закарпатської області через Великоберезнянський районний суд шляхом подачі протягом десяти днів з дня його проголошення апеляційної скарги (сторонами, які не були при цьому присутні - в той же строк з дня отримання ними копії цього рішення) і набере законної сили після закінчення вищезазначеного строку, якщо не буде оскаржене, а в разі оскарження - після апеляційного розгляду справи, якщо не буде скасоване.

Головуючий