Спр. № 621/2622/14-ц
Пр. № 2/621/52/15
РІШЕННЯ

іменем України 03 липня 2015 року м. Зміїв

Зміївський районний суд Харківської області

в складі: головуючого судді Вельможної І.В.,

за участю секретаря судового засідання Зубенко Л.С., Заводовського П.П.,

представника позивача адвоката ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в м. Змієві Харківської області цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом, третя особа - третя Дніпропетровська державна нотаріальна контора, зустрічний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_3, третя особа третя Дніпропетровська державна нотаріальна контора про усунення від права на спадкування за законом на обовязкову частину та усунення перешкод у користуванні власністю,

в с т а н о в и в:

10 вересня 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду із позовною заявою до ОСОБА_4 про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом, третя особа Третя Дніпропетровська державна нотаріальна контора, а 17 грудня 2014 року з уточненою позовною заявою. ОСОБА_3 просив визначити, що частка його померлої 27 липня 2011 року матері - ОСОБА_5 у праві спільної сумісної власності на: житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: Харківська обл., м. Зміїв, вул. Сизранцева, буд. № 29 та земельну ділянку, площею 0,1000 га в межах згідно з планом (кадастровий № :01:008:0052), що розташована за адресою: Харківська обл., м. Зміїв, вул. Сизранцева, 29, цілове призначення для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд становила 1/2 частину. Визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом на 7/16 часток: - житлового будинку з відповідною часткою надвірних будівель, що знаходяться за адресою: Харківська обл., м. Зміїв, вул. Сизранцева, буд. № 29; - земельної ділянки, площею 0,1000 га в межах згідно з планом (кадастровий № :01:008:0052), що розташована: Харківська обл., м. Зміїв, вул. Сизранцева, 29, цілове призначення для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, таким чином: 1) 1/4 частку вищевказаного житлового будинку з відповідною часткою надвірних будівель та 1/4 частку вищевказаної земельної ділянки в порядку спадкування за законом, як спадкоємця першої черги за законом, після померлої 27.07.2011 року матері ОСОБА_5; 2) 3/16 частки вищевказаного житлового будинку з відповідною часткою надвірних будівель та 3/16 частки вищевказаної земельної ділянки, в порядку спадкування за законом, як обовязкового спадкоємця, після померлого 03.06.2013 року батька ОСОБА_6.

В обгрунтування своїх вимог ОСОБА_3 зазначив, що їх з ОСОБА_4 батьками були ОСОБА_5 та ОСОБА_6. 27 липня 2011 року померла мати ОСОБА_5, яка на день смерті проживала та була зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1. Батьки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 перебували у зареєстрованому шлюбі, в період якого придбали наступне майно житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, а також земельну ділянку, розташовані за адресою Харківська обл., м. Зміїв, вул. Сизранцева, 29. Оскільки вказане майно вважається спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_4, то після смерті ОСОБА_5 відкрилася спадщина на 1/2 частину вказаного вище будинку з відповідною частиною надвірних будівель та 1/2 частину земельної ділянки. Заповіту спадкодавиця на випадок смерті не залишила, отже має місце спадкування за законом. Спадкоємцями за законом після смерті ОСОБА_5 є: переживший її чоловік - ОСОБА_6; та її діти ОСОБА_3, ОСОБА_4. ОСОБА_6 та ОСОБА_3 прийняли спадщину в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України, оскільки проживали та були зареєстровані за однією адресою зі спадкодавицею на день її смерті, однак, Свідоцтва про право на спадщину не отримали. Відповідач ОСОБА_4 на день смерті матері ОСОБА_5 проживала у м. Дніпропетровську, до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті матері не зверталася. Таким чином, відповідач не прийняла спадщину після смерті ОСОБА_5, а відповідно, спадкове майно підлягає розподілу між ОСОБА_6 та ОСОБА_3 Враховуючи вимоги Цивільного Кодексу України та Сімейного Кодексу України, ОСОБА_3 після смерті матері повинна належати 1/4 частина житлового будинку з відповідною часткою надвірних будівель та 1/4 частина земельної ділянки, загальною площею 0,1000 га, що розташовані за адресою: Харківська обл., м. Зміїв, вул. Сизранцева, 29, а ОСОБА_6 по 3/4 частин вказаного майна, з яких по 1/4 частині житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель та земельної ділянки в порядку спадкування за законом після смерті дружини ОСОБА_5 та 1/2 частина яка належала йому особисто, як частина спільного сумісного майна подружжя. У видачі Свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_5 ОСОБА_3 було відмовлено у зв'язку з тим, що останній не надав правовстановлюючих документів на спадкове майно, а саме на 1/4 частину спадкового будинку та земельної ділянки.

Крім того, 03 червня 2013 року у віці 80 років помер батько сторін ОСОБА_6, який на день своєї смерті проживав разом із відповідачем ОСОБА_4 у м. Дніпропетровськ. Спадщину після смерті батька позивач прийняв в установленому законом порядку та строки. Так, ОСОБА_3 звернувся до Третьої Дніпропетровської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини на майно померлого, його заява була прийнята та заведена спадкова справа № 499/2013, однак, Свідоцтво про право на спадщину він не отримав, оскільки, як зясувалося мало місце спадкування за заповітом, який був складений не на ім'я ОСОБА_3 Позивач вважає, що він має право на обов'язкову частку у спадщині, що відповідає положенням ст. 1241 ЦК України, так як він є повнолітньою непрацездатною дитиною спадкодавця, оскільки йому призначено пенсію за віком на пільгових умовах.

ОСОБА_3 зазначав, що спадковий будинок є єдиним житлом у нього, він постійно проживає та зареєстрований в ньому з 05.10.2006 року, володіє та користується житловим будинком з надвірними будівлями та земельною ділянкою, несе тягар утримання нерухомості. Також позивач повідомив, що всі витрати по похованню батьків, встановленню памятника, поминальні обряди, організація перевезення тіла батька для поховання з м. Дніпропетровська до м. Змієва здійснені за його рахунок, сестра ОСОБА_4 витрат не несла.

Враховуючи, що після смерті батька спадкоємцями за законом є його діти: позивач ОСОБА_3 та донька спадкодавця відповідач ОСОБА_4, інших спадкоємців, передбачених чинним законодавством України, немає ОСОБА_3 вказував, що його обовязкова частка у спадщині після смерті батька становить незалежно від змісту заповіту половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом. А саме, розмір спадкової масси після смерті батька становить 3/4 частки вищевказаного житлового будинку з відповідною часткою надвірних будівель та 3/4 частки вищевказаної земельної ділянки, що береться за основу, як база розрахунку часток спадкоємців. Тоді, 3/4 : 2 = 3/8 (частка кожного спадкоємця за законом); 3/8 : 2 = 3/16 (частка обовязкового спадкоємця).

З огляду на вищевикладене, загалом після смерті обох батьків ОСОБА_3 претендує на 7/16 часток вищевказаного спадкового майна, з яких 1/4 (або 4/16) частина після смерті матері + 3/16 частин після смерті батька = 7/16.

Таким чином, ОСОБА_3 вважає, що його права та законні інтереси як спадкоємця не визнані та порушені, у зв'язку з чим він змушений звернутися до суду з даним позовом.

14 грудня 2014 року до суду звернулася ОСОБА_4 із зустрічною позовною заявою до ОСОБА_3 про усунення від права на спадкування за законом на обов'язкову частину та усунення перешкод у користуванні власністю, третя особа Третя Дніпропетровська державна нотаріальна контора, в якому вказала, що вона не оспорює право відповідача ОСОБА_3 на отримання ним в спадщину 1/4 частини спірного майна після смерті їх матері - ОСОБА_5, померлої 27.07.2011 року. Однак, ОСОБА_4 вважала, що позов в цій частині не підлягає задоволенню, оскільки, по-перше, відповідачем не надано доказів його звернення до нотаріальної контори з метою оформлення своїх спадкових прав після смерті матері, по-друге, ОСОБА_3 не ставиться вимога про визначення частки майна, яка належала їх померлій матері на праві спільної сумісної власності подружжя. Інших рішень щодо визначення чи виділення частки з спірного майна ОСОБА_5 немає. Тому, з огляду на вищевказане, ОСОБА_4 вважала вимоги ОСОБА_3, викладені в його первісному позові, в цій частині безпідставними, не обгрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Стосовно своїх позовних вимог та заперечень на позовні вимоги ОСОБА_3 в його первісному позові про спадкування на обовязкову частину, ОСОБА_4 зазначила, що 03.06.2013 року помер їх з ОСОБА_3 батько ОСОБА_6, після смерті якого відкрилася спадщина на 3/4 частини житлового будинку № 29 по вул. Сизранцева в м. Змієві в Харківській області та земельної ділянки на якій він (житловий будинок) розташований, з яких 2/4 частини належали померлому на праві власності, а інша 1/4 частина належала йому внаслідок спадкування за законом після смерті його дружини ОСОБА_5, померлої 27.07.2011 року.

Ще за життя, а саме 24.12.2012 року, ОСОБА_6 склав заповіт, посвідчений Третьою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою та зареєстрований в реєстрі за № 5-2215, яким все своє майно заповідав своїй донці ОСОБА_4, яка, на підставі вказаного заповіту, після смерті батька, у встановлений законом строк, звернулася до нотаріуса за місцем відкриття спадщини із заявою про прийняття спадщини та видачу Свідоцтва про право на спадщину за заповітом.

29.08.2014 року державним нотаріусом Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори ОСОБА_7 були видані Свідоцтва про право на спадщину за заповітом ОСОБА_4 на 3/4 житлового будинку № 29 по вул. Сизранцева в м. Змієві в Харківській області та земельної ділянки на якій він (житловий будинок) розташований.

ОСОБА_3 не згодний з вищевказаними обставинами та звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_4 про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом на обовязкову частину.

ОСОБА_4 вважала дані вимоги необгрунтованими, просила відмовити у їх задоволенні, виходячи з того, що відповідач за зустрічним позовом не відноситься до осіб, які мають право на обов'язкову частку у спадщині, оскільки особи, які отримують пенсію на пільгових умовах не позбавлені права бути працевлаштованими, що свідчить про відсутність факту їх непрацездатності. Крім того, ОСОБА_4 стверджувала, що ОСОБА_3 взагалі підлягає усуненню від права на спадкування за законом на обов'язкову частину після смерті батька ОСОБА_6 Так, ОСОБА_3 нехтував своїми обов'язками здіснювати догляд за батьком, який був похилого віку, хворим на рак, відповідач не надав будь-якої допомоги ОСОБА_6, ані матеріальної, ані моральної, зловживав алкогольними напоями, вів антисоціальний спосіб життя, у зв'язку з чим між батьками та сином постійно виникали сварки. Через відсутсність порозуміння хворий ОСОБА_6 був змушений переїхати з м. Змієва до м. Дніпропетровська на проживання до своєї доньки ОСОБА_4, в її однокімнатну квартиру, в якій, також мешкав син позивача за зустрічною позовною заявою та онук померлого, в той час, коли в м. Змієві у ОСОБА_6 був нормальний просторий будинок. ОСОБА_4 доглядала за батьком, витрачала кошти на його утримання, лікування. Лише один раз за весь час ОСОБА_3 приїхав до м. Дніпропетровськ, але побачивши стан батька, він одразу поїхав та більше не зявлявся, навіть не телефонував батькові. Вищевказані обставини дуже засмучували ОСОБА_6 та ще більше поглибило відсторонення батька та відповідача один від одного.

ОСОБА_4 вказувала на те, що, дійсно після смерті своєї дружини, їх з відповідачем батько 05.09.2012 року склав заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Зміївського районного нотаріального округу Харківської області ОСОБА_8 та зареєстрований в реєстрі за № 836, яким все належне йому майно заповів у рівних частках своїм дітям. Проте, після всіх вищевказаних подій та поведінки відповідача ОСОБА_3, а саме байдужості до долі батька, не надання будь-якої допомоги, ОСОБА_6 вирішив скласти новий заповіт, який був посвідчений 24.12.2012 року Третьою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою та зареєстрований в реєстрі за № 5- 2215, яким вже все належне йому майно батько заповів особисто ОСОБА_4

Як зазначалося вище ОСОБА_4 свої спадкові права оформила належним чином та отримала Свідоцтва про право на спадщину за заповітом на 3/4 частини спадкового майна житлового будинку та земельної ділянки. ОСОБА_3 чинить перешкоди останній у користуванні та розпорядженні вказаним майно, зокрема, здійснив заміну вхідних дверей, не надавши ОСОБА_4 комплект нових ключів.

Що стосується витрат на поховання, то ОСОБА_4 зазначала, що всі витрати несла вона особисто, але відповідач дійсно надав частину коштів за перевезення тіла їх батька до м. Змієва. При цьому, він надав лише 1/3 частину коштів на перевезення тіла, а інші 2/3 частини цих коштів надали онуки ОСОБА_6, а памятник, про встановлення якого заявлено відповідачем, взагалі відсутній та не встановлювався.

Таким чином, з урахуванням всього вищевказаного та норм діючого законодавства, ОСОБА_4 просила в задоволенні первісного позову ОСОБА_3 відмовити в повному обсязі. Встановити факт ухилення ОСОБА_3 від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця - ОСОБА_6, померлого 03.06.2013 року. Усунути відповідача від права на спадкування за законом на обовязкову частину після смерті ОСОБА_6 Усунути ОСОБА_4 перешкоди у користуванні належними їй 3/4 частинами житлового будинку № 29 по вул. Сизранцева в м. Змієві в Харківській області та 3/4 частинами земельної ділянки, на якій він (житловий будинок) розташований, шляхом зобовязання ОСОБА_3 надати їй дублікат ключів від вхідних дверей до житлового будинку № 29 по вул. Сизранцева в м. Змієві в Харківській області та земельної ділянки, на якій він розташований. Всі судові витрати, включаючи витрати на прибуття представника ОСОБА_4 до м. Змієва, в порядку ст. ст. 79, 85 ЦПК України, стягнути з відповідача ОСОБА_3

Позивач за первісним позовом ОСОБА_3 у судовому засіданні від 14 травня 2015 року на задоволенні своїх позовних вимог наполягав в повному обсязі, у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 просив відмовити, посилаючись на те, що позивачем за зустрічним позовом викладено обставини, які не відповідають дійсності та не надано жодного доказу на їх підтвердження. Так, ОСОБА_3 стверджував, що поки батько ОСОБА_6 мешкав у м. Змієві він постійно здійснював за ним догляд, в тому числі, коли ОСОБА_6 перебував у лікарні, також допомогав йому по господарству. Син померлого знаходився поряд з батьком весь день, а вночі ночував в іншому домоволодінні, яке належить його співмешканці та розташоване неподалік. У випадку, коли батько потребував чогось вночі він дзвонив ОСОБА_3, який швидко приходив до батька. ОСОБА_6 надавав матеріальну допомогу своїй доньці ОСОБА_4 В період часу, коли батько позивача за первісним позовом мешкав разом із ОСОБА_4, ОСОБА_3 постійно цікавився його життям, пропонував свою допомогу, їздив у м. Дніпропетровськ відвідував батька, однак, сестра відмовилася від допомоги позивача, мотивуючи це, зокрема, тим, що брата ніде розмістити, оскільки вона мешкає у однокімнатній квартирі. ОСОБА_3, впевневшись, що все добре, вимушений був повернутися до м. Змієва. Позивач також вказував на те, що батько отримував постійну пенсію, розмір якої надавав йому можливість оплачувати свої ліки. ОСОБА_3 зазначав, що мав нормальні відносини із батьком. Витрати на поховання несли позивач та його сини, в т.ч. вони здійснили доставку тіла померлого з м. Дніпропетровська до м. Змієва, при цьому, ОСОБА_4 коштів на поховання батька не надавала. Щодо обставин переїзду ОСОБА_6 з м. Змієва до м. Дніпропетровська ОСОБА_3 пояснив, що батько перший раз їздив провідати друзів, а другий доньку ОСОБА_4 В м. Дніпропетровську померлий знаходився в нормальних умовах, а сестра позивача була змушена спати на кухні. На даний час ОСОБА_3 мешкає у будинку батька та здійснює його утримання.

Представник позивача за первісним позовом адвокат ОСОБА_1 у судовому засіданні позовні вимоги ОСОБА_3 підтримала, наполягала на їх задоволенні, проти вимог зустрічного позову ОСОБА_4 заперечувала, вказуючи на те, що жодного доказу про наявність перешкоди та доказів, що підтверджують ухилення ОСОБА_3 від надання батьку допомоги не надано. ОСОБА_6 жодного разу не звертався до ОСОБА_3 з проханням надати йому матеріальну допомогу, оскільки мав гідну пенсію, близько 4000 грн., навпаки, час від часу, сам пропонував сину частину своєї пенсії. Крім того, ОСОБА_1 посилалася на рішення Конституційного Суду України від 11 лютого 2014 року по справі № 1-рп/2014 як на підтвердження того факту, що ОСОБА_3 має право на обов'язкову частку у спадщині після смерті батька ОСОБА_6 як повнолітня непрацездатна дитина спадкодавця.

Відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним ОСОБА_4 у судове засідання не з'явилася, свої інтереси довірила представляти ОСОБА_2, яка у судовому засіданні позовні вимоги своєї довірительниці підтримала та просила їх задовольнити, посилаючись на наявність заповіту, складеного ОСОБА_6 на ім'я ОСОБА_4 Стверджувала, що ОСОБА_3 не є непрацездатною особою, крім цього, відповідач за зустрічним позовом не надавав належної допомоги та підтримки своєму батькові ОСОБА_6, який її потребував, оскільки мав тяжку хворобу на онкологію та перебував у безпорадному стані. В той же час, ОСОБА_2 вимоги первісного позову ОСОБА_3 визнала частково, а саме не заперечувала проти визнання за позивачем за первісним позовом права власності в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_5 на 1/4 частини: - житлового будинку з відповідною часткою надвірних будівель, що знаходяться за адресою: Харківська обл., м. Зміїв, вул. Сизранцева, буд. № 29; - земельної ділянки, загальною площею 0,1000 га, в межах згідно з планом (кадастровий № :01:008:0052), що розташована за тією ж адресою, цілове призначення для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд. В іншій частині первісного позову просила відмовити.

Вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок наявних у справі доказів у їх сукупності, дійшов наступного висновку:

Так, судом встановлено, що ОСОБА_6 та ОСОБА_5 з 26 квітня 1955 року перебували у зареєстрованому шлюбі. (а.с. 131)

Батьками ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, відповідно до Свідоцтва про народження серії ЯБ № 336026, виданого 19 травня 1956 року, є ОСОБА_6 та ОСОБА_5 (а.с. 131)

ОСОБА_3 народився 15 квітня 1960 року, його батьками є ОСОБА_6 та ОСОБА_5, що підтверджується копією Свідоцтва про народження серії ІІ-ЯА № 065248. (а.с. 10)

У період перебування у зареєстрованому шлюбі, а саме 17 червня 2006 року, ОСОБА_6 було укладено договір купівлі-продажу житлового будинку № 29 по вул. Сизранцева в м. Зміїв Харківської області з надвірними будівлями та спорудами та земельної ділянки, площею 0,1000 га, для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, за вказаною вище адресою. (а.с. 30)

Право власності ОСОБА_6 на зазначений будинок зареєстровано КП «Зміївське БТІ» 11 липня 2006 року, про що свідчить витяг про реєстрацію права власності. Земельна ділянка площею 0,1000 га, розташована по вул. Сизранцева, 29 в м. Зміїв Харківської області, належить ОСОБА_6 на підставі державного акту серії ЯМ № 959897 від 05 листопада 2012 року. (а.с. 31, 34)

ОСОБА_5 померла 27 липня 2011 року в м. Зміїв, що підтверджується копією свідоцтва про смерть, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Зміївського районного управління юстиції Харківської області серії 1-ВЛ № 319686 від 27 липня 2011 року. (а.с. 12)

На час смерті ОСОБА_5 була зареєстрована та постійно мешкала за адресою вул. Сизранцева, б. 29 м. Зміїв Харківської області. Разом із нею з 05.10.2006 року за вказаною адресою був зареєстрований син ОСОБА_3 та чоловік ОСОБА_6, якого знято з реєстрації в звязку з вибуттям в м. Дніпропетровськ 15 грудня 2012 року. (а.с. 169)

У відповідності до ст. 22 КпШС України (чинного на час придбання спірного нерухомого майна) майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.

Відповідно до змісту ст. 60 СК Укрїни, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Таким чином, після семерті ОСОБА_5 відкрилась спадщина у виді 1/2 частини житлового будинку № 29 по вул. Сизранцева в м. Зміїв Харківської області та 1/2 частина земельної ділянки, розташованої за вказаною вище адресою.

Спадкоємцями першої черги за законом, після смерті ОСОБА_5 є її чоловік ОСОБА_6 та син ОСОБА_3, які з огляду на положення ч. 3 ст. 1268 ЦК України, прийняли спадщину, шляхом постійного проживання разом зі спадкодавцею на час смерті.

Донька спадкодавці ОСОБА_4, як спадкоємиця першої черги, спадщину після смерті матері не прийняла, оскільки не виконала дії, визначені ст. 1269 ЦК України, а саме не звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини.

Постановою приватного нотаріуса Зміївського районного нотаріального округу ОСОБА_9 від 06 листопада 2014 року, ОСОБА_3 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після помелої 27 липня 2011 року матері ОСОБА_5 (а.с. 182)

Встановлено, що ОСОБА_6 із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після померлої дружини ОСОБА_5 до нотаріуса не звертався.

03 червня 2013 року в м. Дніпропетровськ помер ОСОБА_6, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-КИ № 523118, виданого відділом державної реєстрації смерті реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції 08 серпня 2013 року. (а.с. 16)

За життя, 05 вересня 2012 року, ОСОБА_6 склав заповіт, яким заповідав належне йому майно дітям - ОСОБА_4 та ОСОБА_3, а в подальшому 24 грудня 2012 року ОСОБА_6 зроблено заповідальне розпорядження, яким, усе належно йому майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося, усі майнові права та обовязки, земельну ділянку по вул. Сизранцева, 29 в м. Зміїв Харківської області заповів ОСОБА_4 (а.с. 106)

29 серпня 2014 року на імя ОСОБА_4, видані свідоцтва про право на спадщину за заповітом, після померлого батька ОСОБА_6 на 3/4 частини житлового будинку № 29 з надвірними будівлями та спорудами по вул. Сизранцева в м. Зміїв Харківської області та 3/4 частини земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд. (а.с. 92-95)

ОСОБА_3 постановою від 24 березня 2014 року було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого батька. Розяснено, що він не має права, з огляду на зміст ст. 1241 ЦК України, права на обовязкову частку у спадщині та рекомендовано звернутися до суду. (а.с. 25, 26)

Як розяснив Пленуму Верховного Суду України у постанові «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 р. № 7, якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні.

Таким чином, між сторонами виник спір з приводу спадкового майна.

ОСОБА_3 вважає, що має право на 1/4 частину спірного майна після померлої матері та обовязкову частку у заповіті померлого 03 червня 2013 року батька ОСОБА_6, яка складає 3/16 частини. В свою чергу позивач за зустрічним позовом ОСОБА_4 обґрунтовує свої вимоги тим, що ОСОБА_3 повинен бути усунутий від спадкування на підставі ч. 5 ст. 1224 ЦК України та просить усунути перешкоди у користуванні власністю.

На підтвердження зустрічних позовних вимог ОСОБА_4 надано до суду:

Довідку від 03 грудня 2012 року, відповідно до якої ОСОБА_6 мешкав без реєстрації за адресою м. Дніпропетровськ, вул. Чичерина, б. 40б, кв. 66. (а.с. 97)

З довідки КП «Зміїв-сервіс» від 22 вересня 2014 року вбачається, що ОСОБА_6 з 05 травня 2007 року по 15 грудня 2012 року проживав та був зареєстрований за адресою вул. Сизранцева, б. 29 м. Зміїв Харківської області. Разом з ним, з 05 жовтня 2006 року зареєстрований та проживав ОСОБА_3 (а.с. 98)

ОСОБА_6 з 03 січня 2013 року зареєстрований за адресою вул. Чичеріна, б. 40 б, кв. 66 м. Дніпропетровськ разом з донькою ОСОБА_4, та онуком ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_3. (а.с. 100)

Квартира АДРЕСА_1 належить ОСОБА_4, загальна площа квартири 28,7 м.кв., житлова площа 16 м.кв. ( а.с.107-109)

З медичних документів ОСОБА_6, вбачається, що йому встановлено діагноз дисцикулярна гіпертонічна енцефалопатія 1-П ступеню, гіпертонічний криз, з приводу чого він перебував на стаціонарному лікуванні у Зміївській ЦРЛ. (а.с. 103)

Причиною смерті ОСОБА_6, відповідно до лікарського свідоцтва про смерть № 101 від 03 червня 2013 року стало прогресування захворювання раку передміхурової залози. (а.с. 113)

У судовому засіданні були допитані свідки:

Так, свідок ОСОБА_11 показала суду, що вона два рази на місяць відвідувала надомного пацієнта ОСОБА_6, який мешкав у м. Дніпропетровську у відділеній частині однокімнатної квартири своєї доньки ОСОБА_4, в якій також мешкає її син ОСОБА_10 ОСОБА_6 мав серцево-судинне захворювання та онкопотологію, перебував у тяжкому стані, практично не пересувався, раніше знаходився на стаціонарному лікуванні у м. Змієві після чого був переведений до м. Дніпропетровська. Так, у період з 02.05.2013 року по 24.05.2013 року перебував у лікарні м. Дніпропетровська, а невдовзі помер вдома. Догляд за ОСОБА_6 здійснювала його донька, яка придбувала всі необхідні ліки, продукти харчування тощо.

Свідок ОСОБА_12, показала про те, що у 2012 році ОСОБА_6 переїхав в м. Дніпропетровськ. Стан його здоровя був незадовільний, окрім того, він хвилювався з приводу сина, який за його словами, зловживав спиртними напоями. Догляд за ОСОБА_6, який був у безпорадному стані, здійснювала його донька ОСОБА_4 Вони мешкали у однокімнатній квартирі в край скрутних умовах, в свою чергу ОСОБА_3 будь-якої допомоги батькові не надавав.

Свідок ОСОБА_13 вказав, що знає родину ОСОБА_3 з 1984 року. Останні місяці життя він спілкувався з ОСОБА_6Н, який вказував про те, що не має змоги знайти спільну мову з сином, а тому змушений виїхати з м. Зміїв до доньки, яка і здійснювала за ним догляд.

Свідок ОСОБА_14 суду показала, що ОСОБА_4 хвилювалась за свого брата, який за її словами зловживав спиртними напоями та не міг порозумітися з батьком в звязку з чим ОСОБА_6 вимушений був переїхати до м. Дніпропетровська. ОСОБА_4 здійснювала догляд за батьком та неодноразово зверталась до неї за допомогою, у тому числі вона запозичувала їй кошти на ліки.

ОСОБА_15, допитана як свідок зазначила, що працює разом із ОСОБА_4, а тому їй відомо, що її батько приїхав у м. Дніпропетровськ у тяжкому стані, оскільки відносини сина і батька не склалися. ОСОБА_3 зловживав спиртним на грунті чого вчиняв сварки та бив батька. Догляд за ОСОБА_6 здійснювала його донька, повністю опікувалася, забезпечувала всім необхідним, хоча й сама перебувала у вкрай скрутному матеріальному стані.

ОСОБА_16 суду показала, що декілька разів робила інєкції ОСОБА_6, який мешкав разом з донькою, власне на її прохання. ОСОБА_6 приїхав в м. Дніпропетровськ у тяжкому стані, потребував допомоги, яку надавала йому донька. ОСОБА_4 купувала ліки, продукти харчування тощо. Зазначила, що їй не відомо про те чи звертався ОСОБА_6 за допомогою до сина.

ОСОБА_17 у суді показала, що вона, як приватний лікар, надавала медичну допомогу батькам ОСОБА_4 спочатку матері, а потім і батькові ОСОБА_6, який перебував у тяжкому стані.

Свідок ОСОБА_18 вказала, що є стоматологом, надавала допомогу батьку ОСОБА_4, який хворів на онкологію та приїздив до доньки у м. Дніпропетровськ у тяжкому стані, оскільки у власному домі не знаходив спільної мови із сином ОСОБА_3, який зловживав алкогольними напоями. ОСОБА_4 витрачала великі кошти на лікування та догляд за батьком, забезпечуючи його всім необхідним.

Допитана як свідок ОСОБА_19 показала, що батько ОСОБА_4 проживав разом із нею, перебував у тяжкому стані, ображався на свого сина, який дуже пиячив та не бажав доглядати за батьком, однак, ОСОБА_6 не звертався до ОСОБА_3 з метою отримання матеріальної допомоги. ОСОБА_19 зазначала, що ОСОБА_4 двічи їздила до м. Змієва, спершу, у грудні 2013 року, з метою знайти спільну мову з родичами, зокрема, з братом ОСОБА_3, вдруге в серпні.

Згідно з ч. 5 ст. 1224 ЦК України, за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Відповідно до п. 4 листа ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», для постановлення рішення про усунення від спадкування у справі повинні бути надані належні та допустимі докази, які б свідчили про те, що спадкодавець потребував допомоги відповідача, останній мав можливість її надати, проте ухилявся від обов'язку щодо її надання.

Власне в ході розгляду справи встановлено, а також підтверджено дослідженою медичною документацією, що ОСОБА_6 страждав низкою хвороб у тому числі онкологічним захворюванням.

Однак, з аналізу повідомлених свідками (з боку ОСОБА_4А.) даних, суд дійшов висновку про те, що обставини, повідомлені ними, не вказують на те, що ОСОБА_6 був у безпорадному стані у звязку з чим потребував сторонньої допомоги.

Так, свідок ОСОБА_20 показав суду, що його дід ОСОБА_6 поїхав до м. Дніпропетровськ в гості до своєї доньки ОСОБА_4 та друзів. На момент даної поїздки дід перебував у нормальному стані, завжди мав ативну життєву позицію. В той період, коли ОСОБА_6 мешкав у м. Змієві, за ним доглядав ОСОБА_3, надаючи йому всю необхідну допомогу, піклувався про стан здоровя діда, возив його, за потреби, у лікарню. ОСОБА_20, його брат та батько відвідували ОСОБА_6 у м. Дніпропетровськ, а після смерті діда здійснили його поховання, зокрема, вони несли витрати на транспортацію тіла померлого з м. Дніпропетровськ до м. Змієва. Після смерті ОСОБА_6 ОСОБА_4 приїздила до м. Зміїв, будь-яких перешкод у користуванні будинком померлого їй ніхто не чинив, зокрема, ОСОБА_20 особисто відчиняв їй дім, де вона ночувала, фотографувала з метою подальшого його продажу.

Свідок ОСОБА_21 надав аналогічні показання, зокрема, зазначав, що ОСОБА_6 не потребував допомоги, мав змогу себе забезпечити всім необхідним. Свідком сварок між ОСОБА_3 та ОСОБА_6 він ніколи не був.

Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який її потребував, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю. Тобто ухилення, пов'язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов'язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Крім цього, підлягає з'ясуванню судом питання, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб, чи мав спадкоємець матеріальну та фізичну змогу надавати таку допомогу.

Для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно до ч. 5 ст. 1224 ЦК України має значення сукупність обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання, перебування спадкодавця в безпорадному стані, потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів в їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування.

Таким чином, ОСОБА_4 в обґрунтування позовних вимог не надано суду належних та допустимих доказів умисного ухилення ОСОБА_3 від надання ОСОБА_6 допомоги і існування сукупності обставин, які обумовлюють усунення спадкоємців від права на спадкування та доказів на їх підтвердження.

Надаючи оцінку показанням, допитаних у судовому засіданні свідків ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, достеменно стверджувати про підтвердження ними існування сукупності фактів, передбачених ч. 5 ст. 1224 ЦК України, підстав не має, зокрема, дані особи не зазначили достатніх фактів, що ОСОБА_6 перебував у безпорадному стані, в той же час ОСОБА_3 ухилявся від надання батькові допомоги та мав можливість її надавати, а також даних про те, що ОСОБА_6 потребував в допомозі саме ОСОБА_3

У суду є підстави вважати, що вказані свідки заінтересовані у результатах розгляду справи, оскільки їх показання є тотожніми, а зазначені особи не можуть бути обізнаними у обставинах укладу життя померлого ОСОБА_6, його потребах, веденні господарства, фінансових статках, намірах розпорядження своїм майном, потреби та отриманні відповідної допомоги тощо.

Слід також зазначити, що посилання ОСОБА_4 про те, що її брат ОСОБА_3 зловживає спритними напоями та веде аморальний спосіб життя спростовуються довідкою Зміївської центральної районної лікарні від 20.11.2014 року про те, що ОСОБА_3 не перебуває на обліку у наркологічному на психіатричному кабінетах та перевіркою «Амор» про відсутність фактів складання адміністративних протоколів відносно нього. (а.с. 188)

Більш того, ОСОБА_3 характеризується за місцем проживання як особа відносно якої заяв та скарг на протязі 2011-2014 років до Зміївської міської ради не надходило. (а.с. 105)

Що стосується тверджень ОСОБА_4 та її представника ОСОБА_2 стосовно того, що ОСОБА_3 не є непрацездатною особою, то в п. 2.3 рішення Конституційного Суду України від 11 лютого 2014 року по справі № 1-рп/2014 міститься наступні розяснення. Так, Конституційний Суд України, розкриваючи зміст поняття „повнолітні непрацездатні діти, що використовується в абзаці першому частини першої статті 1241 Кодексу щодо права на обовязкову частку у спадщині, ґрунтується на положеннях Сімейного кодексу, а також пенсійного законодавства та законів України, які регулюють соціальне страхування і визначають поняття «непрацездатний».

З довідки № 3485-02/09 від 12 травня 2014 року за підписом заступника начальника Управління пенсійного фонду України в Зміївському районі Харківської області вбачається, що ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, перебуває на обліку в Управлінні та отримує пенсію за віком (список № 1) шахтар, загальний стаж 22 р. 08 міс. 21 день, в тому числі пільговий за сп. № 1 10 років 03 міс. 26 днів. (а.с. 11)

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» непрацездатні громадяни - особи, які досягли встановленого законом пенсійного віку або визнані інвалідами, у тому числі діти-інваліди, а також особи, які мають право на пенсію у зв'язку з втратою годувальника відповідно до цього Закону.

Положеннями ст. 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення» громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв'язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Крім того, п. «а» ч. 1 ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» встановлено, що на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Як зазначалося вище, ОСОБА_3 є пенсіонером та отримує пенсію за віком (список № 1) шахтар.

На момент смерті батька позивачу за первісним позовом виповнилося 53 роки.

Законом України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» розкрито поняття непрацездатної особи, в якому наведено три категорії осіб яких законодавець вважає непрацездатними: особи, що досягли встановленого законом пенсійного віку; інваліди, а також особи, які мають право на пенсію у зв'язку з втратою годувальника. Цим же законом визначено вік особи, з якого особі може бути призначено пенсію за віком, так для чоловіків визначено вік у 60 років. Однак, Законом України «Про пенсійне забезпечення» знижено пенсійний вік до 50 років, оскільки особи були зайняті на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці.

Відтак, суд доходить висновку, що пенсія призначена за віком та пенсія за віком на пільгових умовах, які виникають з різних підстав, є тотожними і породжують відповідні цивільно-правові наслідки для особи.

На підставі аналізу наведених положень суд дійшов висновку, що незалежно від змісту заповіту право на обовязкову частку у спадщині мають повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, які в установленому законодавством порядку визнані пенсіонерами та отримують відповідну пенсію.

Таким чином, суд вважає достатним для визнання ОСОБА_3 непрацездатним, а відповідно таким, що має право на обовязкову частку у спадщині, наявність факту перебування його на обліку в управлінні Пенсійного фонду України, отримання ним пенсії, в т.ч. пенсії за віком на пільгових умовах, оскільки дана пенсія призначається саме за умови досягнення встановленого пенсійного віку, хоча його і знижено.

Крім того, ОСОБА_4 не подано на розсуд суду будь-ких доказів на підтвердження наявності перешкод у користуванні власністю належною їй часткою житлового будинку № 29 по вул. Сизранцева в м. Зміїв Харківської області, що в свою чергу, в контексті ст. 60 ЦПК України є підставою для відмови в задоволенні позову в цій частині.

З аналізу вищевикладеного, суд дійшов висновку про необхідність задоволення первісного позову ОСОБА_3 в повному обсязі та необхідність відмови в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 з огляду на те, що нею не наведено обставин та не надано до суду належних доказів, що дають підстави для задоволення її зустрічних позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 203,215,1216, 1224, 1264,1268 ЦК України, Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», та ст.ст. 10, 11 ,60, 209, 212 - 213 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом, третя особа - третя Дніпропетровська державна нотаріальна контора задовольнити у повному обсязі.

Визнати за ОСОБА_3 право власності в порядку спадкування за законом на 7/16 часток житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, розташованого по вул. Сизранцева 29 в м. Зміїв Харківської області та відповідну частину земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд з яких:

-на 1/4 частку житлового будинку №29 по вул. Сизранцева в м. Зміїв Харківської області, та 1/4 частку земельної ділянки, розташованої по вул. Сизранцева, 29 в м. Зміїв, цільове призначення будівництво та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, в порядку спадкування за законом після померлої 27 липня 2011 року матері ОСОБА_5,

-як обовязкову частку у спадщині на 3/16 частки житлового будинку №29 по вул. Сизранцева в м. Зміїв Харківської області, та 3/16 частки земельної ділянки, розташованої по вул. Сизранцева, 29 в м. Зміїв, цільове призначення будівництво та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд після померлого 03 червня 2013 року батька ОСОБА_6.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 до ОСОБА_3, третя особа третя Дніпропетровська державна нотаріальна контора про усунення від права на спадкування за законом на обовязкову частину та усунення перешкод у користуванні власністю відмовити у повному обсязі.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 витрати по оплаті судового збору в сумі 1078 (одна тисяча сімдесят вісім) грн. 23 коп.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через Зміївський районний суд Харківської області шляхом подачі апеляційної скарги в десятиденний строк з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий: