У Х В А Л А

Іменем України

28 вересня 2015 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Закарпатської області в складі:

головуючого - судді Куштана Б.П. (доповідача),

суддів: Мацунича М.В. і Панька В.Ф.,

при секретарі: Дашковська С.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Ужгородського міськрайонного суду від 24 квітня 2015 р. за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі Закарпатського обласного управління, третя особа без самостійних вимог на стороні відповідачів - ОСОБА_4, і третя особа без самостійних вимог на стороні позивача - орган опіки та піклування в особі виконавчого комітету Ужгородської міської ради, про застосування наслідків нікчемності правочину, -

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_2 (ОСОБА_5) звернулася у суд із позовом до ОСОБА_3 і публічного акціонерного товариства Державний ощадний банк України» в особі Закарпатського обласного управління (надалі - Банк) у вересні 2012 р.

Після зміни предмету вимог (а.с.147-149) просила:

- застосувати наслідки нікчемного правочину - іпотечного договору серії ВКО № 527380 від 27.06.2008 р. між Банком і ОСОБА_3 (її матір'ю), предметом якого є житловий будинок АДРЕСА_1 загальною площею 229.6 кв. м (житловою - 106.1 кв. м) на земельній ділянці площею 0.08 га;

- виключити запис № 2604 від 27.06.2008 р. із Державного реєстру іпотек і Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна;

- визнати за нею право проживання у частині будинковолодіння АДРЕСА_1.

На обґрунтування зазначала, що проживала та проживає дотепер у цьому будинку. Указаний договір іпотеки є нікчемним, оскільки укладений без згоди органу опіки та піклування, хоча на той момент вона була неповнолітньою (мала 16 років).

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 24.04.2015 р. у позові відмовлено (а.с.181-184).

Апелянт просить скасувати це рішення суду та ухвалити нове по суті позовних вимог про повне задоволення позову. Доводить про невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права (а.с.189-194).

Письмових заперечень або пояснень на скаргу відповідачі не подали. У судовому засіданні представник Банку - ОСОБА_6, не визнав скарги як безпідставної і просить залишити рішення суду без змін як законне та обґрунтоване.

Суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_4 у відповідному законом порядку був наданий дозвіл на отримання кредиту й укладення спірного іпотечного договору, включно від імені позивачки. Скасування у подальшому п.2.12 рішення виконавчого комітету Ужгородської міської ради від 19.09.2912 р. про надання дозволу на передачу житлового будинку в іпотеку не є підставою для іпотечного договору недійсним, оскільки в момент його вчинення сторонами були дотримані всі, передбачені Законом, вимоги. Окрім того, судовими рішеннями в справах № 712/12541/12 і № 712/20032/12, які набрали законної сили, порушень житлових прав неповнолітніх дітей при укладенні спірного договору іпотеки не встановлено.

Апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення - залишенню без змін, із таких мотивів.

Установлено, що для отримання банківського кредиту в сумі 1000000 грн. ОСОБА_3 і ОСОБА_4 18.06.2008 р. звернулися із заявою до Ужгородського міського голови про надання дозволу на укладення договору іпотеки від імені неповнолітніх ОСОБА_5 та ОСОБА_5 (а.с.35).

Рішенням виконавчого комітету Ужгородської міської ради № 245 від 25.06.2008 р. «Про укладення договорів іпотеки» надано дозвіл ОСОБА_4 на отримання споживчого кредиту в сумі 1000000 грн. строком на 120 місяців із подальшою передачею указаного житлового будинку в іпотеку від імені малолітнього ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, і неповнолітньої ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.100).

26.06.2008 р. між Банком і ОСОБА_4 був укладений кредитний договір на суму 1000000 грн., а 27.06.2008 р. - іпотечний договір із ОСОБА_3, предметом якого є житловий будинок АДРЕСА_1 загальною площею 229.6 кв. м (житловою - 106.1 кв. м), розташований на земельній ділянці площею 0.08 га (а.с.12-29).

Рішенням виконавчого комітету Ужгородської міської ради № 312 від 19.02.2012 р. «Про протест прокурора м. Ужгорода» скасовано п.2.12 рішення виконавчого комітету Ужгородської міської ради № 245 від 25.06.2008 р. (а.с.49).

Рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 12.12.2013 р. у цивільній справі за первісним позовом ПАТ «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_4 і ОСОБА_3 про стягнення кредитної заборгованості та зустрічним позовом ОСОБА_4 і ОСОБА_3 до ПАТ «Державний ощадний банк України» про визнання частково недійсним кредитного договору, визнання недійсним іпотечного договору та договору поруки в задоволенні зустрічного позову відмовлено (а.с.66-71).

Рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 07.06.2012 р. у цивільній справі за первісним позовом ВАТ «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_4 і ОСОБА_3 про дострокове стягнення кредитної заборгованості та зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 і ВАТ «Державний ощадний банк України» про визнання недійсним договору іпотеки, договору поруки та частково недійсним кредитного договору рішення Ужгородського міськрайонного суду від 26.01.2012 р. у частині відмови в задоволенні зустрічного позову залишено без змін (а.с.107-111).

Ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 21.08.2014 р. у цивільній справі за позовом ОСОБА_5 до ПАТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_3 про визнання іпотечного договору недійсним рішення Ужгородського міськрайонного суду від 18.03.2014 р. про відмову в позові залишено без змін (а.с.152-158)..

При цьому судами встановлено, що права неповнолітніх дітей пру кладенні договорів порушені не були через наявність відповідної згоди органу опіки та піклування, а також ними не встановлено факту порушення прав неповнолітнього ОСОБА_5 (рідного брата позивачки) при укладенні спірного іпотечного договору.

Указані судові рішення набрали законної сили, є чинними та відповідно до приписів ст. 61 ч.3 ЦПК України мають преюдиціальне значення.

За таких обставин колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції через його відповідність повно з'ясованим і належно доведеним обставинам справи, дотримання норм матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги про недійсність згоди органу опіки та піклування через її подальше скасування як підставу для застосування наслідків нікчемного правочину суперечать нормам матеріального права.

Так, згідно з положеннями ст. 215 ч.1, ч.2 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Оскільки на момент укладення договору іпотеки згода органу опіки та піклування була чинною, то немає підстав стверджувати про його нікчемність.

Твердження апелянта з посиланням на ст. 171 СК України про те, що суд самовільно звузив коло суб'єктів, які беруть участь у вирішенні питань щодо житлових прав дитини, не заслуговують на увагу, оскільки вказана норма взагалі не має правового стосунку до спірних правовідносин.

Доводи апелянта щодо неправильності висновку суду з приводу вимоги про визнання права проживання у частині будинковолодіння АДРЕСА_1 не можуть бути підставою для скасування оскарженого рішення, оскільки зводяться до питань виконавчого провадження, а саме право проживання ОСОБА_2 в указаному будинку ніким не оспорюється.

За правилами ст. 303 ч.1 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

У контексті наведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення. Неправильного застосування норм матеріального чи порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, не встановлено.

Керуючись ст.ст. 303 ч.1, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 314 ч.1 п.1, 315, 317, 319 ЦПК України, -

у х в а л и л а :

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

2. Рішення Ужгородського міськрайонного суду від 24 квітня 2015 р. залишити без змін.

3. Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подачі скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді: