Справа № 760/8378/15-ц
Провадження № 2/760/4101/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 травня 2015 року Солом`янський районний суд м. Києва

в складі: головуючого - судді - Лазаренко В.В.

при секретарі - Пономарьові М.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: Головне управління юстиції у м. Києві про визначення часток у спільному сумісному майні, -

В С Т А Н О В И В:

23.04.2015 позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_2 звернулися до суду з вимогами до ОСОБА_3, третя особа: Головне управління юстиції у м. Києві, про визначення часток у спільному сумісному майні.

Обґрунтовуючи вказані вимоги, позивачі посилаються на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла їх мати ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 09.09.2013, серія НОМЕР_1. За життя ОСОБА_4 належали на праві власності 1/2 частина житлового будинку АДРЕСА_1 з відповідними господарськими будівлями та спорудами, а також, на праві спільної власності зі ОСОБА_3, земельна ділянка, площею 0,0735 га. кадастровий номер НОМЕР_2, на якій розташований вказаний будинок.

Після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина, яку прийняли у рівних частинах ОСОБА_1 та ОСОБА_2.

14.03.2014, П'ятою київською державною нотаріальною конторою м. Києва, видане свідоцтво про право на спадщину за законом на спадкове майно, а саме: 1/4 частину житлового будинку АДРЕСА_1 з відповідними господарськими будівлями та спорудами ОСОБА_1, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом, посвідченого державним нотаріусом П'ятої київської державної нотаріальної контори Коробановою О.В., спадкова справа №570/2013, зареєстровано за номером №2-107, та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності індикаційний номер витягу №19023930.

14.03.2014, П'ятою київською державною нотаріальною конторою, видане свідоцтво про право на спадщину за законом на спадкове майно, а саме: 1/4 частину житлового будинку АДРЕСА_1 з відповідними господарськими будівлями та спорудами ОСОБА_2, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом, посвідченого державним нотаріусом П'ятої київської державної нотаріальної контори Коробановою О.В., спадкова справа № 570/2013, зареєстровано за номером № 2-110, та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності індикаційний номер витягу №19024581.

У видачі свідоцтва про право на спадщину на частину земельної ділянки, розташованої за адресою АДРЕСА_1, позивачам П'ятою київською державною нотаріальною конторою було відмовлено, що підтверджується Постановою про відмову у вчиненні нотаріальних дій вих. №1050/02-31 від 03.04.2014 року.

Підставою для відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину стало те, що згідне державного акту на земельну ділянку, остання передана у спільну приватну власність спадкодавця ОСОБА_4 та гр. ОСОБА_3, при цьому частка померлої у спільному майні не визначена.

Позивачі є єдиними спадкоємцями першої черги після смерті ОСОБА_4 та спадкують у рівних частинах.

Однак через те, що частки ОСОБА_7 та ОСОБА_4 у праві спільної приватної власності на земельну ділянку, розташовану за адресою АДРЕСА_1, залишаються не визначеними, ОСОБА_1 та ОСОБА_1 позбавлені можливості оформити право власності на належну їм частину вказаної земельної ділянки в порядку спадкування за законом.

Відповідно до державного акту НОМЕР_3 земельна ділянка площею 0,0735 га, кадастровий номер НОМЕР_2, що розташована за адресою АДРЕСА_1, передана ОСОБА_3 та ОСОБА_4 для обслуговування жилого будинку і господарських будівель у спільну приватну власність, на підставі рішення Київської міської ради від 20.05.1999 №250/351.

Враховуючи те, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 набули право власності на земельну ділянку спільно та без виділення часток, то відповідно до чинного на момент приватизації законодавства, вони набули право спільної сумісної власності на земельну ділянку.

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_3, якому, окрім вказаного вище права сумісної власності на земельну ділянку, за життя належала на праві власності 1/2 частина житлового будинку з відповідними будівлями та спорудами АДРЕСА_1.

Враховуючи те, що частки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у праві власності на житловий будинок визначені та фактично встановлені як 1/2 та 1/2 відповідно, позивачі вважають, що наявні всі підстави для встановлення судом часток у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку у такому ж співвідношенні: 1/2 частка земельної ділянки у праві спільної сумісної власності за ОСОБА_3 та 1/2 частка земельної ділянки у праві спільної сумісної власності за ОСОБА_4

В зв'язку з вище викладеним просять суд позов задовольнити.

28 травня 2015, в судовому засіданні, позивачі позовні вимоги підтримали повністю та просили їх задовольнити.

28 травня 2015 відповідач, в судовому засіданні, позов визнала і просила його задовольнити.

28 травня 2015 представник третьої особи в судове засідання не з'явився. Про розгляд справи повідомлений належним чином. Про причини неявки суд до відома не поставив.

Суд, вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивачів ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 09.09.2013 року серія НОМЕР_1.

За життя ОСОБА_4 належали на праві власності 1/2 частина житлового будинку АДРЕСА_1 з відповідними господарськими будівлями та спорудами, а також на праві спільної власності з ОСОБА_3 - земельна ділянка, площею 0,0735 га. кадастровий номер НОМЕР_2, на якій розташований вказаний будинок.

Після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина, яку прийняли у рівних частинах ОСОБА_1 та ОСОБА_1

Судом встановлено, що 14.03.2014 року П'ятою київською державною нотаріальною конторою м. Києва видане свідоцтво про право на спадщину за законом ОСОБА_1 на спадкове майно, а саме: на 1/4 частину житлового будинку АДРЕСА_1 з відповідними господарськими будівлями та спорудами, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом, посвідченого державним нотаріусом П'ятої київської державної нотаріальної контори Коробановою О.В., спадкова справа №570/2013, зареєстровано за номером №2-107, та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності індикаційний номер витягу № 19023930.

Судом встановлено, що 14.03.2014 року П'ятою київською державною нотаріальною конторою видане свідоцтво про право на спадщину за законом ОСОБА_2 на спадкове майно, а саме: на 1/4 частину житлового будинку АДРЕСА_1 з відповідними господарськими будівлями та спорудами, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом, посвідченого державним нотаріусом П'ятої київської державної нотаріальної контори Коробановою О.В., спадкова справа № 570/2013, зареєстровано за номером №2-110, та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності індикаційний номер витягу №19024581.

У видачі свідоцтва про право на спадщину на частину земельної ділянки, розташованої за адресою АДРЕСА_1, позивачам П'ятою київською державною нотаріальною конторою було відмовлено, що підтверджується Постановою про відмову у вчиненні нотаріальних дій вих. №1050/02-31 від 03.04.2014 року.

Підставою відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину стало те, що згідне державного акту на земельну ділянку, остання передана у спільну приватну власність спадкодавця ОСОБА_4 та гр. ОСОБА_3, при цьому частка померлої у спільному майні не визначена.

Згідно п. 23 постанови Пленуму ВСУ № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно з ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Позивачі є єдиними спадкоємцями першої черги після смерті ОСОБА_4 та спадкують у рівних частинах.

Через те, що частки ОСОБА_7 та ОСОБА_4 у праві спільної приватної власності на земельну ділянку, розташовану за адресою АДРЕСА_1, залишаються не визначеними, ОСОБА_1 та ОСОБА_1 позбавлені можливості оформити право власності на належну їм частину вказаної земельної ділянки.

Відповідно до державного акту НОМЕР_3, земельна ділянка площею 0,0735 га, кадастровий номер НОМЕР_2, що розташована за адресою АДРЕСА_1, передана ОСОБА_3 та ОСОБА_4 для обслуговування жилого будинку і господарських будівель у спільну приватну власність, на підставі рішення Київської міської ради від 20.05.1999 № 250/351.

Враховуючи те, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 набули право власності на земельну ділянку спільно та без виділення часток, то відповідно до чинного на момент приватизації законодавства, вони набули право спільної сумісної власності на земельну ділянку.

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_3, якому, окрім вказаного вище права сумісної власності на земельну ділянку, за життя належала на праві власності 1/2 частина житлового будинку з відповідними будівлями та спорудами АДРЕСА_1.

Відповідно до ч. 2 ст. 89 Земельного кодексу (в редакції, що діяла на момент відкриття спадщини) у спільній сумісній власності перебувають земельні ділянки: а) подружжя; б) членів фермерського господарства, якщо інше не передбачено угодою між ними; в) співвласників жилого будинку.

Відповідно до ч. 4 ст. 120 Земельного кодексу, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди.

Таким чином, частки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у праві власності на житловий будинок визначені та фактично встановлені як 1/2 та 1/2 відповідно, позивачі вважають, що наявні всі підстави для встановлення судом часток у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку у такому ж співвідношенні: 1/2 частка земельної ділянки у праві спільної сумісної власності за ОСОБА_3, та 1/2 частка земельної ділянки у праві спільної сумісної власності за ОСОБА_4

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 06 квітня 2009 року, посвідченого державним нотаріусом П'ятої київської державної нотаріальної контори Романюк О.А., зареєстровано в реєстрі за № 3-848, ОСОБА_3 на праві спільної сумісної власності належить ? частина житлового будинку з відповідними будівлями та спорудами АДРЕСА_1, зареєстровано у реєстровій книзі за №д 147-218 за реєстровим №1900 від 05 червня 2009 року.

Ст. 1216 ЦК України встановлено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять всі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом.

Відповідно до ст. 1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Суб'єкт права спільної сумісної власності має право заповідати свою частку у праві спільної сумісної власності до її визначення та виділу в натурі.

Відповідно до ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Відповідно до ч.1 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Відповідно до ст. 370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 4 ст. 364 ЦК України договір про виділ у натурі частки з нерухомого спільного майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до ч. 1, ч. 4 ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. Договір про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Згідно ч. 1 ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Відповідно до ст. 89 ЗК України встановлено, що поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦК України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Таким чином, для поділу часток майна, що знаходиться у спільній сумісній власності за домовленістю співвласників або виділ частки такого майна, необхідне укладання договору у письмовій формі про такий поділ чи виділ з обов'язковим нотаріальним посвідченням такого договору, як того вимагають норми ст. ст. 364, 370, 372 ЦК України.

У відповідності до п.12 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року N 7 «Про судову практику у справах про спадкування» у разі смерті співвласника приватизованого будинку (квартири) частки кожного із співвласників у праві спільної власності є рівними, якщо інше не було встановлено договором між ними (частина друга статті 370, частина друга статті 372 ЦК). Частка померлого співвласника не може бути змінена за рішенням суду.

Виходячи з того, що за життя спадкодавець ОСОБА_4 не укладала зі ОСОБА_3 письмовий договір щодо поділу часток майна, що знаходиться у спільній сумісній власності або виділ частки такого майна, частки співвласників спірної земельної ділянки, є рівними.

Разом з цим, частиною 2 ст. 89 Земельного Кодексу України визначено, що у спільній сумісній власності перебувають земельні ділянки, зокрема, співвласників жилого будинку.

Частиною 4 ст. 120 Земельного Кодексу України встановлено, що у разі набуття право власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди.

Як зазначено вище, згідно свідоцтв про право на спадщину виданих ОСОБА_1, ОСОБА_1 та ОСОБА_3 слідує, що житловий будинок з відповідними будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1, належав на праві приватної власності ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в рівних частинах.

Відповідно до п. 3.4. Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 р. відповідно до ст. 1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Суб'єкт права спільної сумісної власності має право заповідати свою частку у праві спільної сумісної власності до її визначення та виділу в натурі. У разі відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину спадкоємці учасника спільної сумісної власності мають право звернутися з позовом про визначення частки майна, належної померлому на праві спільної сумісної власності.

Зі змісту ст. 357 ЦК вбачається, що під терміном "визначення часток" законодавець розуміє визначення (встановлення) розміру частки співвласника у спільному сумісному майні. Отже, резолютивну частину судового рішення в цій категорії справ має бути викладено наступним чином: "Визначити, що частка померлого (П.І.Б.) в праві спільної сумісної власності на квартиру (будинок, садибу) становила -1/2".

Враховуючи вище зазначене, дослідивши письмові докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що частка померлої ОСОБА_4, у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку розташовану за адресою: АДРЕСА_1, кадастровий номер НОМЕР_2, (загальна площа земельної ділянки 0,0735 га) складала - 1/2 частку.

З огляду на викладене, позов підлягає задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись Постановою Пленуму Верховного Суду "Про судову практику у справах про спадкування" від 30 травня 2008 р. № 7, ст. 89, 120 Земельного Кодексу України, ст. ст. 355, 364, 368, 370, 372, 639, 1216, 1218, 1223, 1225, 1226, 1235, 1241, 1268, 1270, 1297, 1298, 1296 ЦК України, ст.ст. 3, 4, 10, 11, 57-60, 169, 209, 212-215 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: Головне управління юстиції у м. Києві про визначення часток у спільному сумісному майні - задовольнити.

Визначити, що частка померлої ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року, в праві спільної сумісної власності на земельну ділянку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, площею 0,0735 га, кадастровий номер НОМЕР_2, складає 1/2 частина цієї земельної ділянки.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва через суд першої інстанції протягом 10 днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: