АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/9456/2015 Доповідач - Шиманський В.Й.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 листопада 2015 року колегія суддів Судової палати в цивільних справах апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого - Шиманського В.Й.

Суддів - Кравець В.А., Борисової В.М.

при секретарі - Крічфалуши С.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Подільського районного суду міста Києва від 10 грудня 2014 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки,-

В С Т А Н О В И Л А:

Із вказаним позовом до суду позивач звернувся у вересні 2012 року.

Зазначав, що 26.03.2007 року між сторонами укладено кредитний договір №K 2X6GK00260087 відповідно до умов якого відповідачу надано кредит у розмірі 132 000,00 дол. США., зі сплатою відсотків у розмірі 0, 84 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення коштів 25.03.2027 року.

26.03.2007 року в забезпечення виконання кредитних зобов'язань за договором іпотеки б/н відповідач передав банку в іпотеку квартиру АДРЕСА_1 належну йому на праві власності на підставі договору купівлі-продажу.

У зв'язку з порушенням відповідачем зобов'язань за кредитним договором, станом на 28.05.2013 року виникла заборгованість в загальній сумі 287 657,89 доларів США. На підставі викладеного просив в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором в розмірі 87 657,89 доларів США що еквівалентно 2 299 249,51 грн., звернути стягнення на квартиру АДРЕСА_1 у порядку ст. 38 Закону України «Про іпотеку», шляхом укладення від імені іпотекодавця будь-яким способом з іншою особою - покупцем договору купівлі - продажу за обумовленою початковою ціною в сумі 865 548 грн. 40 коп., з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності та дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість, з можливістю здійснення всіх дій, необхідних для продажу предмета іпотеки відповідно до повноважень та умов, передбачених застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя в договорі іпотеки. Та, одночасно із зверненням стягнення на предмет іпотеки, виселити відповідача та інших осіб, що проживають з ним, зі зняттям з реєстраційного обліку.

Рішенням Подільського районного суду міста Києва від 10 грудня 2014 року позов задоволено частково.

У рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 перед ПА КБ «ПриватБанк» за кредитним договором № K2X6GK00260087 від 26.03.2007 року на загальну суму 287657 дол. 89 центів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 28.05.2013 року еквівалентно сумі 2 299 249 грн. 51 коп., та складається з заборгованості: за кредитом - у сумі 132532 дол. 01 центів США, що еквівалентно сумі 1059328 грн. 36 коп., за відсотками - у сумі 79799 дол. 54 центи США, що еквівалентно сумі 637837 грн. 72 коп.; за комісією - у сумі 25185 дол. 60 центів США, що еквівалентно сумі 201308 грн. 50 коп.; нарахованої пені - у сумі 50140 дол. 74 центи США, що еквівалентно сумі 400774 грн. 93 коп., - звернути стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки б/н від 26.03.2007 р., а саме: двокімнатну квартиру № 90, загальною площею 49,30 кв. м, житловою площею 33,30 кв. м, розташовану по АДРЕСА_1, обумовленою в договорі вартістю 865548 грн. 40 коп., і належить іпотекодавцю на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 26.03.2007 р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу за реєстровим № 1420, та зареєстрованого 26.03.2007 р. в Державному реєстрі правочинів за № 1988721.

Визначено спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом застосування процедури продажу, передбаченої ст. 38 Закону України "Про іпотеку", з надання ПАТ КБ «ПриватБанк» права продажу та укладення договору купівлі-продажу квартири від свого імені з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, та також надання всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу, за початковою ціною, встановленою на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна.

В апеляційній скарзі, з посиланням на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, ставиться питання про скасування даного рішення в частині стягнення простроченої заборгованості та ухвалення нового про відмову у задоволенні позовних вимог в частині стягнення простроченої заборгованості по щомісячним платежам, яка складає 24 206,19 доларів США станом на 07.09.2009 року та зупинити виконання рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки на період дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Заслухавши доповідь судді, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню у зв'язку з наступним.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що 26.03.2007 року ПАТ КБ«Приват Банк», на підставі кредитного договору № K 2X6GK00260087, надав відповідачу кредит на придбання квартири у сумі 132 000,00 дол. США, а також сплату страхових платежів у сумі 26 993,60 доларів США, під процентну ставку за користування кредитними коштами у розмірі 0,84 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0% у момент надання кредиту, 0,36% щомісяця в період сплати з «20» по «25» число кожного місяця, з кінцевим терміном повернення коштів 25.03.2027 року.

Погашення заборгованості за цим договором здійснюється щомісяця в період сплати, позичальник повинен надавати банку кошти (щомісячний платіж) у сумі 1 768,33 доларів США для погашення заборгованості за кредитним договором, що складається із заборгованості по кредиту, відсотками, винагороди.

Відповідно до п. 2.1.3. договору позичальник звертається до банку про надання йому кредиту на оплату чергових страхових платежів відповідно до договору страхування, і доручає щорічно перераховувати необхідну для цього суму коштів.

Банк має право у односторонньому порядку збільшувати розмір процентної ставки за користування кредитом, при зміні кон»юктури ринку грошових ресурсів в Україні, а саме: зміні курсу долара США до гривні більше ніж на 10% у порівнянні з курсом долара США до гривні, встановленого НБУ на момент укладення договору, зміні облікової ставки НБУ, зміні розміру відрахувань у страховий (резервний) фонд тощо, при цьому надсилає позичальникові письмове повідомлення про зміну процентної ставки протягом 7 календарних днів з дати вступу в чинність зміненої процентної ставки ( п. 2.3.1. ).

При порушенні зобов'язань по погашенню кредиту, передбачених п. п. 1.1., 2.2.4., 2.3.3. цього договору позичальник сплачує банку відсотки за користування кредитом у розмірі, зазначеному у п. 7.4. зміненої частини договору на місяць (2.52%), розраховані на суму непогашеної в строк заборгованості за кредитом, понад зазначену в п. 1.1. суму щомісячного платежу за кредитним договором ( п. 3.2. ).

При непогашенні кредиту в строки, зазначені в п. п. 7.1, 2.3. цього договору, заборгованість в частині вчасно непогашеної суми кредиту вважається простроченою. На залишок заборгованості по простроченій сумі кредиту нарахування здійснюється згідно п. 3. 2. даного договору, з дати виникнення простроченої заборгованості ( п. 3.8).

При порушенні позичальником будь-якого зобов'язання, передбаченого п. п. 2.2.2., 2.2.3. даного договору банк має право нарахувати, а позичальник зобов'язується сплатити пеню в розмірі 0,15 % від суми простроченого платежу, але не менше 1 грн. за кожний день прострочення. Якщо кредит видається в іноземній валюті, пеня сплачується в гривневому еквіваленті по курсу НБУ на дату сплати.

26.03.2007 року у забезпечення виконання кредитних зобов'язань сторони уклали договір іпотеки б/н, за умовами якого відповідач передав банку в іпотеку двокімнатну квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 49,30 кв. м, жилою площею 33,30 кв. м, придбану ним на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 26.03.2007 р. за реєстровим № 1420, та зареєстрованого в Державному реєстрі правочинів 26.03.2007 р. за № 1988721, обумовленою первісною вартістю в сумі 865 548,40 грн.

Пунктом 16.7.1. договору іпотеки передбачено, що іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки у випадку, якщо у момент настання термінів виконання якого-небудь із зобов»язань, передбачених кредитним договором, вони не будуть виконані.

Як вбачається з матеріалів справи позивач неналежно виконує взяті на себе зобов'язання за кредитним договором, внаслідок чого утворилась заборгованість.

Так, станом на 28.05.2013 рок відповідач має заборгованість перед банком у загальній сумі 287 657,89 доларів США, з яких: за кредитом у сумі 132 532,01 доларів США ( у тому числі: суми кредиту на оплату страхових платежів у розмірі 6 238,63 доларів США), процентами у сумі 79 799,54 доларів США, комісією в сумі 25 185 доларів США, нарахована пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за період з 28.05.2012 року по 28.05.2013 року (за 365 днів) в сумі 50 140,74 доларів США.

Відповідно ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином і відповідно до умов договору.

Згідно ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно зі ст.3 Закону України «Про іпотеку» іпотечний договір є похідною угодою, яка укладається для забезпечення виконання іншої угоди, зокрема кредитного договору, і не може існувати самостійно.

Відповідно до ч.1 ст.7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачено умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання.

Відповідно до ч.1 ст.33, ст.39 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання, іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основними зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки; передбачено звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду.

Крім того, частиною 1 ст. 35 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що в разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги, якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення,

Згідно п. 37 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішення спорів, що виникають із кредитних правовідносин», невиконання вимог частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» про надіслання іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги про усунення порушення зобов'язання, не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду (на відміну від інших способів звернення стягнення (частина третя статті 33 цього Закону), оскільки іпотекодавець у судовому засіданні має можливість заперечувати проти вимог іпотекодержателя, що відповідає положенням статті 124 Конституції України.

Пунктом 22 договору іпотеки передбачено, що звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється у випадках, передбачених п. п. 16.7.1., 16.7.2., 16.9. цього договору, відповідно до розділу V Закону України «Про іпотеку» на підставі рішення суду, або виконавчого напису нотаріуса, або згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в цьому договорі.

Частиною 3 ст. 36 Закону України «Про іпотеку» визначено, що договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати, зокрема: право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому ст. 38 цього Закону.

Поряд з цим, застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в п. 27 договору іпотеки від 26.03.2007 року, передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі - покупцю на підставі договору купівлі-продажу в порядку ст. 38 Закону України «Про іпотеку», для чого іпотекодавець надає іпотекодержателю право укласти такий договір за ціною та на умовах, визначених на власний розсуд іпотекодержателя і здійснити всі необхідні дії, але не від свого імені, а від імені іпотекодавця, у тому числі отримати витяг з Державного реєстру прав власності на нерухоме майно.

Так, відповідно до положень ст. 38 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель зобов'язаний за 30 днів до укладення договору купівлі-продажу письмово повідомити, зокрема іпотекодавця про свій намір укласти цей договір.

Іпотекодержатель здійснюються продаж предмета іпотеки від свого імені, на підставі іпотечного договору, який містить застереження про задоволення вимог шляхом продажу, без необхідності отримання для цього будь-якого окремого уповноваження іпотекодавця.

Ціна продажу встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна.

Іпотекодержатель несе відповідальність перед іпотекодавцем за відшкодування різниці між ціною продажу предмета іпотеки та звичайною ціною на нього.

Іпотекодавець має право виконати основне зобов'язання протягом тридцятиденного строку, вказаного в частині першій цієї статті, згідно з умовами та з наслідками, встановленими статтею 42 цього Закону.

Встановивши фактичні обставини справи, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що, оскільки відповідачем умови кредитного договору не виконувались, звернення стягнення на предмет іпотеки передбачено умовами укладених договорів, а розмір кредитної заборгованості підтверджений наявними в матеріалах справи розрахунками, то позов підлягає задоволенню.

Колегія суддів не приймає до уваги посилання в апеляційній скарзі на незастосування судом першої інстанції наслідків пропущення строків позовної давності до вимог про стягнення боргу по щомісячним платежам до 07.09.2009 року з огляду на наступне.

Відповідно до ст.256 ЦК позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (ч.4 ст.267 ЦК).

За положеннями ст. ст. 257, 261, 264 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Згідно з розрахунком заборгованості за кредитним договором, в жовтні 2009 року та в листопаді 2009 року відповідачем вносили платежі на погашення кредитної заборгованості (т. І, а.с. 97).

Позивач звернуся до суду у вересні 2012 року а тому відсутні підстави для застосування строків позовної давності.

Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленої до винесення ним рішення.

В матеріалах справи наявна лише заява представника відповідача про застосування строку позовної давності в один рік до вимог про стягнення неустойки. Натомість заяви про застосування загального строку позовної давності матеріали справи не містять, а тому вказані доводи підлягають відхиленню.

Колегія суддів також погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відсутності підстав для застосування обмеження передбаченого Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» .

Так, 07 червня 2014 року набрав чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», згідно з яким протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про заставу», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами − резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. м для квартири та 250 кв. м для житлового будинку. Іпотекодавець чи позичальник не відноситься до категорії осіб, які є суб'єктами Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції».

Отже дія вказаного Закону поширюється на правовідносини що є предметом розгляду лише за наявністю певних умов серед яких, зокрема, що таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно.

Як вірно встановлено судом першої інстанції в ході розгляду справи відповідач зазначав постійне місце проживання саме за адресою АДРЕСА_2, що підтверджується зокрема його заявою про зміну адреси реєстрації та місяця проживання (т. І, а.с. 69).

Колегія суддів не приймає до уваги посилання в апеляційній скарзі на акт від 08.12.2014 року, з якого вбачається що за адресою АДРЕСА_2 відсутні будівлі та інші споруди, оскільки згідно ксерокопії паспорта відповідача, з 12.04.2013 року він перебував на реєстраційному обліку місця проживання в АДРЕСА_2., а 14.11.2014 року знявся з реєстраційного обліку та зареєструвався в іпотечній квартирі АДРЕСА_1.

Тобто відповідач зареєструвався в іпотечній квартирі за місяць до винесення оскаржуваного рішення, що спростовує його посилання що він постійно проживав за вказаною адресою і квартира АДРЕСА_1 є його єдиним місцем проживання.

З огляду на викладене, оскаржене у справі рішення постановлене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому це рішення не може бути скасованим з підстав що наведені в апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст.303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Подільського районного суду міста Києва від 10 грудня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: