Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 червня 2015 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Рівненської області в складі: головуючого судді - Боймиструка С.В., суддів: Буцяка З.І., Гордійчук С.О.,

секретар судового засідання Демчук Ю.Ю.,

з участю ОСОБА_1, ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Банк Форум» на рішення Здолбунівського районного суду від 27 квітня 2015 року в справі за позовом публічного акціонерного товариства «Банк Форум» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Здолбунівського районного суду від 27 квітня 2015 року позов публічного акціонерного товариства «Банк Форум» (надалі ПАТ «Банк Форум») до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Банк Форум» заборгованість по кредитному договору № 0042/06/49-Z від 06.03.2006 року, що складається із заборгованості за тілом кредиту 3657,42 доларів США, заборгованості по процентам за користування кредитом 76,80 доларів США, пені за несвоєчасність виконання зобовязань за договором 3000 грн. В решті позовних вимог відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір в розмірі 518,24 грн.

Не погодившись з вказаним рішенням, ПАТ «Банк Форум» подав апеляційну скаргу, в якій покликався на його незаконність та необгрунтованість через порушення судом норм матеріального та процесуального права.

В апеляційній скарзі ПАТ «Банк Форум» вказував, що в порушення вимог ст.213 ЦПК України, щодо законності та обґрунтованості судового рішення, суд першої інстанції не зясував повно та всебічно обставини справи, а висновки суду не відповідають обставинам справи.

Апелянт стверджував, що договір поруки не є припиненим, оскільки боржник частково погашав заборгованість за кредитом до кінця строку користування кредитними коштами, тому банк не застосовував своє право на дострокове повернення кредиту, а днем настання строку виконання зобовязань за кредитним договором є день закінчення строку користування коштами 04.03.2014 року. Зобовязання ОСОБА_4 за договором поруки припинились, якби банк не предявив позову до поручительки протягом одного року від дня настання строку виконання зобовязань до 04.03.2015 року, однак банком предявлено позов до позичальника та поручительки вчасно - 26.09.2014 року.

Зазначав, що судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення не правильно застосовано норми матеріального права, оскільки підстави для застосування ч.3 ст.551 ЦК України та зменшення пені відсутні.

______________________________________________________________________________________________________________

Справа 562/2799/14-ц Головуючий у 1-й інст. Шуляк А.С.

Провадження №22-ц/787/1236/2015р. Доповідач Боймиструк С.В.

Вказував, що зменшуючи розмір пені нарахованої банком за порушення умов кредитного договору суд першої інстанції враховував лише покликання відповідача на те, що розмір пені значно перевищує розмір простроченої заборгованості, однак це не відповідає обставинам справи, оскільки розмір пені (1499,53 долари США) більш ніж у двічі менший за розмір простроченої заборгованості (3734,22 долари США), а покликання відповідача на зростання курсу долара США саме по собі не може вважатись обставиною, яка має істотне значення та бути єдиною і достатньою підставою для зменшення розміру пені.

Зауважував, що порушення судом першої інстанції норм процесуального права призвели до неправильного вирішення справи.

Просив скасувати рішення Здолбунівського районного суду від 27 квітня 2015 року і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ПАТ «Банк Форум» до ОСОБА_3 та ОСОБА_4, як солідарних боржників про стягнення заборгованості за кредитним договором № 0042/06/49-Z від 06.03.2006 року у повному обсязі.

Представник ПАТ «Банк Форум» ОСОБА_1 просила апеляційну скаргу задовольнити, а рішення місцевого суду скасувати і ухвалити нове про повне задоволення позовних вимог.

Представник ОСОБА_3 просив апеляційну скаргу відхилити, а рішення місцевого суду залишити без змін.

ОСОБА_4 до суду не зявилась, однак подала заперечення на апеляційну скаргу та просила її відхилити.

За результатами апеляційного розгляду колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Задовольняючи позов банку частково та стягуючи з ОСОБА_3 суму боргу за кредитом, суд першої інстанції встановив обовязок позичальника повернути отримані ним кошти за кредитним договором та посилаючись на норму ч.3 ст.551 ЦК України, зменшив розмір нарахованої пені, а також вважав договір поруки припиненим в силу закону, що виключило можливість солідарного стягнення боргу з позичальника та поручителя.

Такий висновок не відповідає обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до ст.ст. 1054, 1050, 526, 530, 599 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то вразі прострочення повернення чергової частини кредитодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048. Зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно ст. 553, 554 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку і у разі порушення ним зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором, як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову /субсидіарну/ відповідальність поручителя.

Відповідно до ч.4 ст.559 ЦК України, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки

Згідно розяснень, що міститься в п.24 Постанови №5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ „Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин від 30 березня 2013 року, при вирішенні таких спорів суд має враховувати, що згідно зі статтею 526 ЦК зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Отже, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов'язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов'язання у повному обсязі або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково.

В договорі поруки встановлено строк припинення поруки, а саме в абзаці 2 п.4.1 цього договору зазначено, що порука припиняється, якщо кредитор протягом одного року з дня настання виконання зобовязань за кредитним договором не предявить вимогу до поручителя.

Відповідно до ч.1 ст.251 та ч.1 ст.252 ЦК України, строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами.

Як в кредитному договорі так і в договорі поруки зазначена дата виконання зобовязань 4 березня 2014 року, тобто у позивача існувало право вимоги до поручителя до 4 березня 2015 року, чим він і скористався подавши протягом встановленого договором поруки річного строку позов до суду 01 жовтня 2014 року, що підтверджується реєстраційним штампом (а.с.1).

Банк не використовував своє право на дострокове повернення кредиту.

Отже, висновок місцевого суду про необхідність обрахунку річного строку предявлення вимоги до поручителя, передбаченого абзацом 2 п.4.1 договору поруки, від часу коли позичальник перестав виконувати належним чином свої зобовязання в 2010 році є хибним, а тому в частині позовних вимог щодо поручителя ОСОБА_4 в позові відмовлено безпідставно.

Відповідно до ч.3 ст.551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Згідно розяснення даного в п.27 згаданої Постанови Пленуму ВССУ № 5 від 30 березня 2012 року, положення частини третьої статті 551 ЦК України про зменшення розміру неустойки може бути застосовано судом лише за заявою відповідача до відсотків, які нараховуються як неустойка, і не може бути застосовано до сум, які нараховуються згідно з частиною другою статті 625 ЦК, які мають іншу правову природу. При цьому проценти, які підлягають сплаті згідно з положеннями статей 1054, 1056-1 ЦК, у такому порядку не підлягають зменшенню через неспівмірність із розміром основного боргу, оскільки вони є платою за користування грошима і підлягають сплаті боржником за правилами основного грошового боргу.

Істотними обставинами в розумінні частини третьої статті 551 ЦК можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов'язання).

Розмір пені не тільки значно, а й взагалі не перевищує розмір боргу за кредитом. Істотних обставин для зменшення пені місцевим судом не наведено, а тому розмір пені було зменшено безпідставно.

Отже, заявлені банком позовні вимоги підлягають до задоволення в повному обсязі і їх розмір підтверджується розрахунком банку та випискою з договору (а.с.19-29).

Згідно з ч.1ст.192 ЦК України, законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня.

Відповідно до ст.533 ЦК України, грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях.

Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Як випливає з п. 14 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року „Про судове рішення у цивільній справі місцевий суд у резолютивній частині рішення повинен був зазначити розмір суми, що підлягає стягненню з відповідача, у грошовій одиниці України гривні, а в разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення.

Оскільки, при поданні позову, суму боргу за доларовим кредитом, банк самостійно визначив в еквіваленті в національній валюті за існуючим на той час курсом, то до стягнення підлягає сума боргу визначена позивачем саме в національній валюті в сумі 68469,52 грн., що за офіційним курсом НБУ станом на 17.09.2014 року відповідало: 5233,75 доларів США, з них простроченої заборгованості за тілом кредиту 3657,42 доларів США (еквівалент 47847,52 грн.), заборгованості по процентам за користування кредитом 76,80 доларів США (еквівалент 1004,72 грн.), пені за несвоєчасність виконання зобовязань за договором 1499,53 доларів США (еквівалент 19617,27 грн.).

Відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України, оскільки в силу закону позивач уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Форум» звільнений від сплати судового збору, то сума судового збору, що підлягала до сплати в суді першої інстанції 684,7 грн. та в суді апеляційної інстанції 342,35 грн. підлягає до стягнення солідарно з відповідачів в розмірі 1027,05 грн..

За таких обставин, оскільки місцевим судом неповно зясовано обставини, що мають значення для справи, його висновки не відповідають обставинам справи, рішення місцевого суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, воно не може залишатись чинним, підлягає скасуванню, а позовні вимоги банку підлягають до задоволення в повному обсязі.

Керуючись п.2 ч.1 ст. 307, 309, 313, 314, 316, 317,324,325 ЦПК України, колегія суддів

В І Р И Ш И Л А :

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Банк Форум» задовольнити.

Рішення Здолбунівського районного суду від 27 квітня 2015 року скасувати.

Позов публічного акціонерного товариства «Банк Форум» до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ПАТ «Банк Форум» заборгованість за кредитним договором № 0042/06/49-Z від 06.03.2006 року в сумі 68469,52 грн., з них прострочена заборгованість за тілом кредиту 47847,52 грн., заборгованість за процентами за користування кредитом 1004,72 грн., пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором 19617,27 грн. та на користь держави судовий збір в розмірі 1027,05 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: