АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №666/7912/14-ц Головуючий в І інстанції Рябова О.Д.
Провадження №22-ц/791/2531/15 Доповідач: Прокопчук Л.П.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

2015 року вересня місяця 29 дня колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Херсонської області в складі:

Головуючого:Прокопчук Л.П.
Суддів:Орловської Н.В.,
Воронцової Л.П.
При секретарі:Павловській Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Дніпровського районного суду м.Херсона від 14 серпня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_5 про поділ майна та встановлення порядку землекористування, за зустрічним позовом ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_8 до ОСОБА_6, третя особа - орган опіки та піклування виконкому Дніпровської районної ради у м.Херсоні про збільшення частки у праві спільної часткової власності на житловий будинок, припинення права власності на частку у спільному майні та визнання права власності на 13/24 часток будинку, -

ВСТАНОВИЛА:

20 листопада 2014 року ОСОБА_6 звернулася до суду з позовом про виділ частки зі спільної власності та встановлення порядку землекористування, посилаючись на те, що згідно з договором дарування від 21.08.2000 року, посвідченого державним нотаріусом Першої державної нотаріальної контори їй належить 13/24 частини житлового будинку АДРЕСА_1, власником 1/3 частини цього ж будинку є відповідач ОСОБА_5 на підставі договору дарування від 25.09.1997 року, посвідченого державним нотаріусом Першої державної нотаріальної контори.

З відповідачем не досягнуто згоди з приводу володіння спірним будинком та земельною ділянкою, на якій він розташований, що перешкоджає їй реалізувати гарантоване Конституцією України право отримати у власність земельну ділянку та користуватися належною їй частиною житлового будинку.

22 грудня 2014 року із зустрічним позовом до ОСОБА_6 звернулися ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_8, в якому просили збільшити частку ОСОБА_5 у житловому будинку АДРЕСА_1, припинити право ОСОБА_6 на 13/24 частини цього будинку та визнати право власності на них за ОСОБА_5

В обґрунтування посилалися на те, що позивачка з 1975 року не проживає у спірному житловому будинку, не приймає участі в ремонті та утриманні будинку, тому ОСОБА_5 змушений це робити за власні кошти; ним була здійснена перебудова прибудови до будинку, проведено газопостачання, зроблена підлога з підігрівом, замінений водопровід, виконана обробка фасаду та внутрішніх стін будинку, виконано гідроізоляцію, замінено електропроводку, оштукатурено стіни, замінено дах, вікна, двері, паркан тощо.

На думку позивача виконаний об'єм робіт по покращенню стану житлового будинку та згода відповідачки на таке покращення дає підстави для збільшення його частки та припинення права власності ОСОБА_6 на належну їй частку спірного житлового будинку.

Рішенням Дніпровського районного суду м.Херсона від 14 серпня 2015 року позов ОСОБА_6 задоволено.

Поділено житловий будинок та надвірні будівлі АДРЕСА_1 між співвласниками відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи №15/155 від 30.06.2015 року.

Виділено у власність ОСОБА_6 в житловому будинку літ. «А» приміщення: №1-1 коридор площею 4,0 кв.м вартістю 4916 грн.; №1-4 житлове приміщення площею 7,5 кв.м вартістю 9218 грн.; 1-5 житлове приміщення площею 21,4 кв.м вартістю 26 303 грн;

В прибудові літ «А» приміщення: №1- коридор площею 5,0 кв.м вартістю 10 637грн; №ІІ коридор площею 10,2 кв.м вартістю 21 699 грн.

Туалет літ «Д» вартістю 1 979 грн., огорожа №3 вартістю 1 084 грн.; навіс літ «З» вартістю 1 404 грн.; басейн для води №4 вартістю 10 025 грн. Вимощення І, ворота №1, хвіртка №2 - загального користування вартістю 1476 грн., що складає 63/100 частини від всього домоволодіння вартістю 88 747 грн.

У власність ОСОБА_5 виділено у житловому будинку літ «А» приміщення: №1-2 - кухня-їдальня площею 12,1 кв.м, вартістю 14 873 грн.; №1-3 житлове приміщення площею 7,4 вартістю 9 096 грн.

В прибудові літ «А» приміщення: № ІІІ кухня площею 8,0 кв.м вартістю 17 019 грн.: частину приміщення № IV санвузол площею 2,58 м х 1,65 м = 4,3 кв.м вартістю 9 148 грн.

Ворота №1, хвіртка №2, вимощення І - загального користування вартістю 1 475 грн., що складає 37/100 частини від всього домоволодіння , вартістю 51 611 грн.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 грошову компенсацію у розмірі 6 381 грн. за відступ від ідеальної долі домоволодіння.

Зобов'язано ОСОБА_6 виконати наступні перепланування і закласти дверний отвір цеглою з приміщення №1-2 в приміщення №1-1; закласти дверний проріз приміщення №ІІІ в приміщення №ІІ, вартість робіт по переплануванню становить 3 598 грн.

Зобов'язано ОСОБА_5 виконати наступні перепланування: влаштувати вхідний дверний отвір в капітальній стіні з встановленням нового дверного блоку з приміщення №ІІІ в приміщення №1-2, вартість робіт по переплануванню становить 1 757 грн.

Визначено порядок користування земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1 відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи №15/155 від 30.06.2015 року.

В користуванні ОСОБА_6 виділено земельну ділянку площею 265 кв.м;

в користування ОСОБА_5 виділено земельну ділянку площею 132 кв.м;

земельну ділянку площею 58,0 кв.м залишено в загальному користуванні.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_8 до ОСОБА_6, третя особа - орган опіки та піклування виконкому Дніпровської районної ради у м.Херсоні про збільшення частки у праві спільної часткової власності на житловий будинок, припинення права власності на частку у спільному майні та визнання права власності на 13/24 часток будинку відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь експерта ОСОБА_9 витрати, пов'язані з проведенням судової будівельно-технічної експертизи у розмірі 2 227,20 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, на неповне з'ясування судом обставин, які мають значення для справи, просив його скасувати і ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_6 та задовольнити його зустрічний позов у повному об'ємі.

В судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_5 та його представник апеляційну скаргу підтримали з підстав, викладених у ній.

Вважаючи рішення суду законним і обґрунтованим, представник ОСОБА_6 просив залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст.356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного із них у праві власності є спільною частковою власністю.

Із матеріалів справи вбачається і це встановлено судом, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 21.10.1988 року позивачка ОСОБА_6 є власником 1/8 частини житлового будинку АДРЕСА_1. Їй на праві власності у цьому ж будинку належить 13/24 частин згідно з договором дарування від 21.08.2000 року.

Отже, позивачка загалом є власником 2/3 частин (1/8+13/24=2/3) спірного житлового будинку.

Відповідачу у вказаному будинку належить 1/3 частина, що підтверджується договором дарування від 25.09.1997 року.

Частиною 3 ст.358 ЦК України визначено, що кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Також співвласник має право, згідно з ч.1 ст.364 ЦК України, на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

Саме із зазначених норм матеріального права і виходив суд першої інстанції, обґрунтовано задовольняючи позов ОСОБА_6, та виділяючи їй в натурі належні їй 2/3 частини житлового будинку згідно з висновком судової будівельно-технічної експертизи від 30.06.2015 року.

Зважаючи на те, що співвласниками спірного житлового будинку є дві особи, то суд підставно поділив будинок між ними, виділивши реально і належну відповідачу 1/3 частину вказаного будинку.

Відмовляючи ОСОБА_5, ОСОБА_10, ОСОБА_8 у задоволенні зустрічного позову, суд першої інстанції правильно виходив із безпідставності заявлених вимог.

Припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників врегульовано ст..365 ЦК України, згідно з якою право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо:

1.частка є незначною і не може бути виділена в натурі;

2.річ є неподільною;

3.спільне володіння і користування майном є неможливим;

4.таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї.

Жодної із зазначених підстав відповідачем не доведено, а з проведенням в житловому будинку ремонту зі значними грошовими затратами закон не пов'язує припинення права власності на належну співвласнику частку, тому доводи апеляційної скарги ОСОБА_5 у вказаній частині є безпідставними.

Крім того ч.2 ст.365 ЦК України передбачено, що суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Не внесення грошових коштів на депозитний рахунок суду підтверджено ОСОБА_5 і також є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до належних ОСОБА_11 і ОСОБА_5 часток у праві власності на житловий будинок, судом у відповідних частках виділено сторонам у користування і земельну ділянку, що розташована по АДРЕСА_1 згідно із запропонованим варіантом висновку №2 судової будівельно-технічної експертизи від 30.06.2015 року №15/15 (додаток №2) (а.с.68 т.2).

Колегією суддів не можуть бути прийняті до уваги доводи апеляційної скарги щодо постійного, з дня народження, проживання відповідача у спірному будинку як обставини, яка дає підстави для припинення права власності позивачки на належну їй частину житлового будинку, оскільки такі доводи не обґрунтовані законом.

Не підтверджені належними доказами і твердження ОСОБА_5 про те, що первісні власники житлового будинку бажали залишити спірний будинок за ним як і те, що такі наміри мали спадкоємці, а намагання останніх, за поясненнями самого апелянта, отримати компенсацію за належні їм частки, а також звернення позивачки у 2005 році до суду з аналогічним позовом, спростовують вказані ствердження апелянта.

Як зазначалося вище, витрати відповідача, які він поніс у зв'язку з ремонтом житлового будинку, не є підставою для припинення права власності на належну ОСОБА_6 частину житлового будинку, тому не можуть бути прийняті до уваги і доводи апеляційної скарги з цього приводу.

Твердження апелянта про те, що позивачка давала згоду апелянту на здійснення ремонту всього будинку не підтверджені та не визнаються ОСОБА_6 і її представником.

Неспроможними на думку колегії є і посилання в апеляційній скарзі на ст..344 ЦК України щодо набуття права власності на житловий будинок за набувальною давністю, т.я відповідачу був відомий власник 2/3 частини житлового будинку, який від своєї власності ніколи не відмовлявся.

Що стосується здійсненої відповідачем добудови до житлового будинку, яка на схемі позначена літ. «а'», то згідно з висновком судової будівельно-технічної експертизи від 30.06.2015 року вона не є предметом поділу і залишилася особистою власністю ОСОБА_5 (а.с.49, 96 т.2), що також випливає і зі змісту судового рішення та узгоджується з вимогами ч.4 ст.357 ЦК України.

Посилання ОСОБА_5 в апеляційній скарзі на ст.176 СК України, ч.2 ст.27 Конвенції «Про права дитини» також є неспроможними, оскільки за зазначеними нормами права саме батьки зобов'язані забезпечити належні житлові умови своїм дітям, і не зобов'язані це робити родичі за рахунок їхнього майна.

Оскільки здійсненні відповідачем поліпшення у зв'язку з ремонтом житлового будинку не є підставою для збільшення за рахунок позивачки частки відповідача, то висновок судової будівельно-технічної експертизи в частині вартості цих поліпшень у даних правовідносинах значення немає, так як при розгляді даного спору не вирішується питання компенсації цих витрат, і відповідно судом першої інстанції обґрунтовано відмовлено ОСОБА_5 у задоволенні клопотання про призначення повторної експертизи.

З урахуванням вищезазначеного колегія суддів приходить до висновку, що відмовляючи у задоволенні зустрічного позову та задовольняючи первісний позов ОСОБА_6, суд першої інстанції ухвалив законне і обґрунтоване рішення, висновки якого не спростовані доводами апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду м.Херсона від 14 серпня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і з цього ж часу може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: підпис

Судді: два підписи

З оригіналом згідно

суддя: Л.П.Прокопчук