АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№ а/п 22-ц/796/353/15 Головуючий у 1 інстанції: Чередніченко Н.П.
Доповідач: Нежура В.А.
У Х В А Л А

Іменем України

24 лютого 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді: Нежури В.А.

суддів: Соколової В.В., Усика Г.І.

при секретарі: Троц В.О.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 15 жовтня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні квартирою та вселення.

В С Т А Н О В И Л А

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 15 жовтня 2014 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні квартирою та вселення задоволено.

Зобов'язано ОСОБА_1 не чинити перешкоди ОСОБА_2 у користуванні квартирою АДРЕСА_1 .

Вселене ОСОБА_2 у квартиру АДРЕСА_1 .

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 243,60 грн.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, ОСОБА_1 звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити посилаючись на те, що рішення суду є незаконним, необґрунтованим таким, що винесено з грубим порушенням норм матеріального та процесуального права.

Зокрема вказує на те, що суд у рішенні лише обмежився посиланням на норми права, чим порушив вимоги ст. 215 ЦПК України, щодо змісту судового рішення, не навів фактів про вчинення відповідачем перешкод у вселенні до квартири, відсутні докази намагання позивача користуватися жилою площею в ній, не вказано, які права позивача порушені.

Апелянт в суд апеляційної інстанції не з'явилась, надіслала телеграму, відправлену за день до засідання (23.02.2015р.) про перенесення слухання справи, у зв'язку із не укладенням договору про надання правової допомоги, яка була відхилена колегією суді із тих причин, що судову повістку апелянт отримала 31.01.2015 р. і за бажанням мала достатньо часу для отримання кваліфікованої правової допомоги і укладання відповідних договорів із правниками.

Представник позивача проти задоволення апеляційної скарги заперечував, просив залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

У відповідно до ст. 41 Конституції України і ст. 321 ЦК України, кожен має право володіти користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності . Право власності є непорушним .

Згідно вимогами статей 317, 318, 319 ЦК України власнику належать права володіння ,користування та розпорядження своїм майном.

Усі суб'єкти права власності є рівними перед законом .

Власник володіє, користується розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав .

Згідно ст. 155 ЖК УPCP жилі будинки, що є в приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком ( квартирою), крім випадків, установленим законодавством .

Як вбачається з матеріалів справи і встановлено судом, позивач по справі ОСОБА_2 є власником 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 на підставі Договору дарування від 14 серпня 2008 року, власником іншої 1/2 частини спірної квартири є відповідач по справі ОСОБА_1 на підставі Договору дарування від 19 серпня 2006 року (а.с.6-10)

Але позивач, не може вселитися до спірної квартири і користуватися належним йому на праві власності на майно, оскільки в цьому з боку відповідачки йому чиняться перешкоди.

Повно з'ясувавши обставини справи, і дав оцінку зібраним у справі доказам суд обґрунтовано задовольнив пред'явлений позов.

Доводи апелянта про те, що позивачем не були надані докази порушення його права на користування власністю, а також докази наміру користуватися цією власністю відхиляються колегією суддів, оскільки сама апелянт заперечувала проти правомірності набуття позивачем права власності на частину спірної квартири, про що свідчить поданий нею позов про визнання удаваним укладеного договору дарування частини квартири між ОСОБА_3 і позивачем 14.08.2008 р., у задоволенні якого було відмовлено рішенням Апеляційного суду м. Києва від 06.10.2011 р.

Крім того, подання апеляції на дане рішення є свідченням не згоди апелянта із висновком суду про вселення позивача до спірної квартири, і підтвердженням існування спору між співвласниками квартири щодо користування нею.

Інші доводи апеляційної скарги на законність ухваленого рішення не впливають і до уваги колегією суддів не приймаються.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстав для його зміни або скасування не встановлено

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313 - 315 ЦПК України , колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 15 жовтня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий:

Судді: