Справа № 202/5268/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

03 листопада 2015 року Індустріальний районний суд міста Дніпропетровська в складі: головуючої - судді Марченко Н.Ю. за участю секретаря судового засідання Старовойтова Є.В., Шишляннікова О.В., позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3, представника відповідача ОСОБА_4, представника відповідача ОСОБА_5, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_6, треті особи: орган опіки та піклування Індустріальної районної у місті Дніпропетровську ради, приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Яковлєва Інна Миколаївна, про визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому зазначає, що з відповідачем ОСОБА_3 перебував у зареєстрованому шлюбі з 8 січня 2000 року. Мають сина ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1. Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 2 вересня 2009 року шлюб між ним та ОСОБА_3 розірвано. Після розірвання шлюбу ОСОБА_3 виїхала до міста Макіївки Донецької області, де створила нову сім'ю та народила другу дитину. З моменту народження та по сьогоднішній день неповнолітній ОСОБА_8 проживає разом з ним у м. Дніпропетровську в квартирі АДРЕСА_1, де відвідує школу, гуртки, тягар матеріального утримання повністю покладений на нього як батька. Зазначена квартира належала на праві особистої власності ОСОБА_3 Маючи намір її продати, ОСОБА_3 16 квітня 2013 року без його відома зняла з реєстрації за місцем свого на той час проживання сина ОСОБА_8, про що позивачу стало відомо лише 9 жовтня 2014 року. Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25 листопада 2014 року визнано протиправними дії Головного управління міграційної служби у Дніпропетровській області щодо зняття з реєстрації ОСОБА_8 та зобов'язано поновити його реєстрацію за місцем проживання АДРЕСА_1. На виконання вказаної постанови 23 січня 2015 року було поновлено реєстрацію ОСОБА_8 за вказаною адресою. Але згодом йому стало відомо, що ще 20 жовтня 2014 року ОСОБА_3 відповідно до договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Яковлєвою І.М., продала вищевказану квартиру ОСОБА_6 Статтею 17 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що батьки та особи, які їх замінюють, не мають права без дозволу органів опіки та піклування укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобов'язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання. Згідно зі статтею 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» неприпустиме зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо жилих приміщень; для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Частиною 6 статті 203 ЦК України передбачено, що правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам і інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. За наведених підстав позивач просить визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, укладений 20 жовтня 2014 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_6 і посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Яковлєвою І.М.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 позов підтримали та наполягали на його задоволенні.

Відповідач ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_4 позов не визнали, посилаючись на те, що квартира АДРЕСА_1 належала їй на праві особистої приватної власності. З квітня 2013 року син ОСОБА_8 був зареєстрований у належному їй на праві власності будинку в м. Макіївка Донецької області, тому укладенням 20 жовтня 2014 року договору купівлі-продажу квартири його права не порушені. У зв'язку з проведенням на території Донецької області антитерористичної операції син ОСОБА_8 мешкає в м. Дніпропетровську.

Представник відповідача ОСОБА_6 - ОСОБА_9 у судовому засіданні проти позову також заперечувала.

Третя особа - приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Яковлєва І.М. у судове засідання не з'явилася, надала заяву, в якій просила справу розглянути в її відсутність, а також зазначила, що при посвідченні договору нею була отримана довідка ЖЕП № 49 від 14.10.2014 року за вих. № 2223, відповідно до якої за адресою: АДРЕСА_1 з 16.04.2013 року прописана лише одна особа - ОСОБА_1, про що доведено до відома покупця. Будь-які відомості щодо наявності права користування квартирою малолітнім ОСОБА_8 їй не були доведені до відмова.

Представник третьої особи - органу опіки та піклування Індустріальної районної у місті Дніпропетровську ради в судове засідання також не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи в його відсутність.

Суд, з'ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, вважає, що позовні вимоги є необґрунтованими та задоволенню не підлягають з огляду на наступне:

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_3

Від шлюбу мають сина ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1.

У 2010 році шлюб між сторонами розірвано.

Також судом встановлено, що на підставі договору дарування, посвідченого 25 березня 2005 року Першою дніпропетровською державною нотаріальною конторою за реєстровим № 4-833, відповідачу ОСОБА_3 на праві особистої приватної власності належала квартира АДРЕСА_1.

За вказаною адресою до 16 квітня 2013 року був зареєстрований син сторін - ОСОБА_8

16 квітня 2013 року ОСОБА_3 зняла сина з реєстрації за вказаною адресою та зареєструвала його 26 квітня 2013 року в належному їй на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 11 квітня 2013 року житловому будинку за адресою: АДРЕСА_2.

20 жовтня 2014 року ОСОБА_3 уклала договір купівлі-продажу належної їй квартири АДРЕСА_1, відповідно до якого продала вказану квартиру відповідачу ОСОБА_6 Цей договір був посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Яковлєвою І.М.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25 листопада 2014 року за позовом ОСОБА_1 визнано протиправними дії Головного управління Державної міграційної служби у Дніпропетровській області щодо зняття неповнолітнього ОСОБА_8 з реєстрації за місцем проживання АДРЕСА_1 та зобов'язано поновити реєстрацію неповнолітнього ОСОБА_8 за вказаною адресою у зв'язку з недотриманням процедури зняття його з реєстрації, а саме ненаданням письмової згоди батьком ОСОБА_1

На підставі вказаного судового рішення 23 січня 2015 року було поновлено реєстрацію ОСОБА_8 в квартирі АДРЕСА_1.

Звертаючись до суду з вимогою про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, позивач як на підставу свого позову посилається на положення частини 6 статті 203 ЦК України та статті 215 ЦК України, оскільки при його укладенні не було отримано згоду органу опіки та піклування на відчуження житла у зв'язку з проживанням у ньому дитини ОСОБА_8

Відповідно до частини 1 статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частиною 6 статті 203 ЦК України передбачено, що правочин, який вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Згідно з частиною 2 статті 177 СК України батьки малолітньої дитини не мають права без дозволу органу опіки та піклування вчиняти такі правочини щодо її майнових прав: укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, в тому числі договори щодо поділу або обміну житлового будинку, квартири; видавати письмові зобов'язання від імені дитини; відмовлятися від майнових прав дитини.

Аналогічне закріплено й у статті 17 Закону України "Про охорону дитинства", відповідно до якої батьки або особи, які їх замінюють, не мають права без дозволу органів опіки і піклування, наданого відповідно до закону, укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та/або державній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати поділ, обмін, відчуження житла, зобов'язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання.

Статтею 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» також передбачено, що неприпустиме зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо жилих приміщень. Для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону.

Таким чином при вирішенні питання щодо недійсності правочину, необхідно виходити з того, чи мала дитина право власності чи право користування майном, яке є предметом оспорюваного договору, на момент його укладення, а також чи були даним правочином порушені майнові права дитини.

Як встановлено судом, на момент укладення 20 жовтня 2014 року договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 неповнолітній ОСОБА_8 не був зареєстрований за вказаною адресою, а з 26 квітня 2013 року зареєстрований за іншою адресою в належному ОСОБА_3 на праві власності житловому будинку в м. Макіївка. Крім того, неповнолітній ОСОБА_8 не був співвласником даної квартири.

Отже при укладенні договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 норми закону не вимагали отримання дозволу органу опіки і піклування для вчинення цього правочину, оскільки цим правочином права ОСОБА_8 не порушувалися.

Зі змісту оспорюваного договору купівлі-продажу вбачається, що при його укладенні представник продавця ОСОБА_3 повідомила нотаріуса та іншу сторону правочину, що малолітні або неповнолітні діти, недієздатні або обмежено дієздатні особи, які мають право користування квартирою, що відчужується, відсутні /пункт 4.3/.

Суд вважає, що поновлення в січні 2015 року реєстрації неповнолітнього ОСОБА_8 в квартирі АДРЕСА_1 не може бути підставою для визнання договору-купівлі-продажу квартири недійсним, оскільки захист прав дітей на користування жилим приміщенням відбувається на стадії укладення договорів щодо розпорядження майном, якими можуть бути порушені їхні права, а судом встановлено, що на момент укладення правочину щодо розпорядження вищевказаною квартирою неповнолітній ОСОБА_8 з 26 квітня 2013 року був зареєстрований за іншою адресою, укладенням цього договору його права порушені не були. Суд звертає увагу, що постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25 листопада 2014 року зобов'язано державну міграційну службу поновити реєстрацію ОСОБА_8 в квартирі АДРЕСА_1 саме у зв'язку з недотриманням процедури його зняття з реєстрації через ненадання письмової згоди батьком ОСОБА_1, а не у зв'язку з порушенням його права власності чи користування цією квартирою. Той факт, що неповнолітній ОСОБА_8 продовжує проживати в місті Дніпропетровську не може бути підставою для визнання недійсним правочину, який на момент його вчинення відповідав вимогам закону.

З урахуванням наведеного, підстави для визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, укладеного 20 жовтня 2014 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_6, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Яковлєвою І.М., відсутні та у задоволенні позову ОСОБА_1 необхідно відмовити.

Керуючись ст. ст. 209, 212-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_6, треті особи: орган опіки та піклування Індустріальної районної у місті Дніпропетровську ради, приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Яковлєва Інна Миколаївна, про визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області шляхом подання апеляційної скарги через Індустріальний районний суд міста Дніпропетровська протягом 10 днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Н.Ю. Марченко