У х в а л а

30 березня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.

суддів: Висоцької В.С., Гримич М.К., Мазур Л.М., Умнової О.В.,

розглянувши заяву ОСОБА_1, її представників ОСОБА_2, ОСОБА_3 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 грудня 2014 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4, виконавчого комітету Самарської районної у м. Дніпропетровську ради, треті особи: Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю у Дніпропетровській області, комунальне підприємство «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради, Головне управління державної служби з надзвичайних ситуацій України у Дніпропетровській області, публічне акціонерне товариство «Дніпрогаз» про визнання незаконним рішення про дозвіл на будівництво, усунення перешкод в користуванні власністю та зобов'язання вчинити дії,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2013 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, вимоги якого уточнила в ході розгляду справи та просила визнати незаконним рішення виконавчого комітету Самарської районної у м. Дніпропетровську ради від 20 листопада 2009 року № 642 «Про дозвіл на будівництво нового житлового будинку по АДРЕСА_1», усунути їй перешкоди в користуванні частиною домоволодіння АДРЕСА_1 шляхом зобов'язання ОСОБА_4 знести будівлі: сарай «Г» та розпочату прибудову до сараю «Г», фундамент ф-Т, димохід біля прибудови літ. а-1 за адресою: АДРЕСА_1, зобов'язати ОСОБА_4 протягом одного місяця після набрання рішенням суду законної сили провести такі ремонтні роботи: укріпити фундамент з вирівнюванням даху, провести ремонт гідроізоляції цоколя та облаштувати замощення навколо будинку зі сторони квартири № 2; правильно облаштувати водовідведення зі сторони квартири № 2; встановити димохід із металевих труб висотою не менше 4-х метрів.

Позов мотивовано тим, що позивачу на праві власності належить 71/100 частина домоволодіння АДРЕСА_1. Зокрема у домоволодінні їй належать: в житловому будинку А-1 - приміщення 1-5 площею 9,0 кв.м. та 1-4 площею 5,8 кв.м; житлова прибудова А-1 загальною площею (6,0 + 9,3 + 12,3) 27, 6 кв.м.; прибудова а-1 та прибудова а2-1; надвірні будівлі - літня кухня - Б; сарай - Ж; навіси - Р,Н,С; погріб з шийкою - К, що підтверджується технічним паспортом. Земельна ділянка площею 0,0518 га, на якій знаходиться належна позивачу частина домоволодіння, належить їй на праві власності на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку. ОСОБА_4 є співвласником домоволодіння АДРЕСА_1 і йому належить 29/100 частин цього домоволодіння. Незаконними діями відповідача порушуються законні права та інтереси позивача, оскільки будівлі на його земельній ділянці розташовані в порушення будівельних норм та правил, чим створюються небезпечна пожежна ситуація, затіняються вікна. Відповідно до будівельних норм і правил, які діяли з моменту зведення прибудов відстань між будівлями повинна була бути не менше 7-ми метрів. Від стіни частини будинку з вікнами позивача сарай Г знаходиться на відстані не більше 1,1 м.

До прибудови а-l прибудований димохід поблизу її вікна, внаслідок чого відкривати вікно в опалювальний сезон неможливо, тому що димохід знаходиться в аварійному стані, оскільки майже вся штукатурка відпала, зі щілин між цеглинами проходять продукти згорання, але ремонт димоходу відповідач не проводить, чим порушуються її права.

Позивач посилалася на те, що у них з відповідачем у власності знаходиться одна земельна ділянка за адресою АДРЕСА_1, тому користуватися своїми земельними ділянками, в тому числі і забудовувати їх, вони повинні таким чином, щоб не порушувалися їхні права. Відповідач неналежним чином утримує свою частину житлового будинку А-1, що негативно впливає на її частину будинку. Так, стіни будинку в приміщенні 2-3 через відсутність належного фундаменту просідають, у зв'язку з чим просідає увесь будинок, що тягне за собою порушення конструкції спільного даху.

Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 4 червня 2014 року позов задоволено частково. Усунуто ОСОБА_1 перешкоди в користуванні частиною домоволодіння АДРЕСА_1, зобов'язано ОСОБА_4 знести сарай літ. Г, розташований на його частині домоволодіння по АДРЕСА_1. Зобов'язано ОСОБА_4 протягом одного місяця з дня набрання законної сили рішенням суду провести за власний рахунок ремонтні роботи належної йому частини житлового будинку АДРЕСА_1: укріпити фундамент вирівнюванням даху, провести повний ремонт гідроізоляції фундаменту та облаштувати замощення навколо фундаменту, правильно облаштувати водовідведення даху. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 27 листопада 2014 року рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 4 червня 2014 року скасовано в частині зобов'язання ОСОБА_4 знести сарай літ. «Г», розташований на його частині домоволодіння АДРЕСА_1, та ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні цієї частини вимог. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 грудня 2014 року, ОСОБА_1 та ОСОБА_4 відмовлено у відкритті касаційних проваджень за касаційними скаргами на вказані рішення місцевого та апеляційного судів з підстав, передбачених п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України.

До Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшла заява ОСОБА_1, та її представників про перегляд даного рішення суду касаційної інстанції в порядку, визначеному главою 3 розділу 5 ЦПК України.

В обґрунтування заяви ОСОБА_1 посилається на неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, зокрема ст.ст. 16, 376, 386, 391 ЦК України, що в свою чергу, потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

Дослідивши подані заявником матеріали колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що у допуску справи до провадження Верховного Суду України слід відмовити, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.355 ЦПК України заява про перегляд судових рішень у цивільних справах може бути подана виключно з підстав: неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах; встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов'язань при вирішенні справи судом.

В обґрунтування своєї позиції щодо неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, заявник посилається на ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 грудня 2014 року, про перегляд якої ставиться питання, та ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 листопада 2013 року у справі про відшкодування завданої шкоди та усунення перешкод у здійсненні права власності, ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 січня 2015 року у справі про усунення перешкод у користуванні власністю, ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 лютого 2011 року у справі про визнання гаражів самочинним будівництвом та зобов'язання їх знести, ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 5 листопада 2013 року у справі про знесення самочинного будівництва, усунення перешкод у користуванні власністю, постанову Верховного Суду України від 19 листопада 2014 року, винесену в порядку перегляду судових рішень за правилами глави 3 розділу 5 ЦПК України.

Зі змісту поданих копій рішень суду касаційної інстанції, на які посилається заявник в обґрунтування заяви не вбачається наявність неоднакового застосування судами норм матеріального права у правовідносинах, подібних, вирішеним у даній цивільній справі.

Під подібними правовідносинами слід розуміти такі, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин. Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних судових рішеннях суду касаційної інстанції визначається обставинами кожної конкретної справи.

В даному випадку, зі змісту зазначених вище рішень, не вбачається тотожність підстав позову та фактичних обставин, встановлених судом у інших справах, ніж встановлені у даному спорі.

Доводи заяви про перегляд судового рішення зводяться до переоцінки встановлених судом обставин та доказів, на які він посилався ухвалюючи рішення.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 лютого 2011 року, ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 5 листопада 2013 року, на які посилається заявник в обґрунтування підстав для перегляду судового рішення, були скасовані рішення судів попередніх інстанцій з направленням справ на новий розгляд до суду першої або апеляційної інстанції. Вказаними ухвалами не відбулося застосування норм матеріального права.

Підставами скасування судових рішень з направленням справ на новий розгляд стало неповне встановлення судами фактичних обставин, які мають істотне значення для правильного вирішення спору, що в свою чергу свідчить про відсутність тотожності встановлених фактичних обставин у цих справах, зі справою про перегляд судового рішення у якій ставиться питання.

Постанова Верховного Суду України від 19 листопада 2014 року, винесена за результатами перегляду судових рішень в порядку, визначеному главою 3 розділу 5 ЦПК України з мотивів неоднакового застосування судом касаційної інстанції норм матеріального права у подібних правовідносинах. Вказана постанова не є рішенням, ухваленим судом касаційної інстанції, тому на неї не може здійснюватись посилання в обґрунтування підстав, передбачених п.1 ч.1 ст.355 ЦПК України.

Враховуючи наведене, у допуску справи до провадження Верховного Суду України слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 354, 355, 356, 360 ЦПК України, колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

У допуску справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4, виконавчого комітету Самарської районної у м. Дніпропетровську ради, треті особи: Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю у Дніпропетровській області, комунальне підприємство «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради, Головне управління державної служби з надзвичайних ситуацій України у Дніпропетровській області, публічне акціонерне товариство «Дніпрогаз» про визнання незаконним рішення про дозвіл на будівництво, усунення перешкод в користуванні власністю та зобов'язання вчинити дії, за заявою ОСОБА_1, її представників ОСОБА_2, ОСОБА_3 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 грудня 2014 року до провадження Верховного Суду України - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук
судді В.С. Висоцька
М.К. Гримич
Л.М. Мазур
О.В. Умнова