Провадження №2/761/5501/2015
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

13 серпня 2015 року Шевченківський районний суд м.Києва у складі:

головуючого судді Савицького О.А.

при секретарі Личак М.К.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом Державного підприємства «Головний навчально-методичний центр Держпраці» до Головного редактору журналу «Все про охорону праці» ОСОБА_1 про захист ділової репутації, спростування недостовірної інформації та відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и в:

23.04.2015 року ДП «Головний навчально-методичний центр Держгірпромнагляду України» звернулася в суд з позовом до Головного редактору журналу «Все про охорону праці» ОСОБА_1, в якому просить визнати відомості поширені в статті «ГНМЦ - як приклад дискредитації навчання з охорони праці», опублікованої у всеукраїнському журналі «Все про охорону праці» №11 за 2014 рік недостовірними та такими, що порушують особисте немайнове право ДП «Головний навчально-методичний центр Держгірпромнагляду України» на недоторканість ділової репутації, зобов'язати відповідача спростувати відомості, що не відповідають дійсності та завдають шкоду діловій репутації позивача способом, найбільш близьким до способу їх поширення, а саме: опублікувати спростування відомостей у найближчому випуску журналу тим же тиражем, шрифтом і помістити під заголовком «Спростування» на тому ж місці шпальти, де була розміщена стаття «ГНМЦ - як приклад дискредитації навчання з охорони праці», стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 100000 грн. та судові витрати.

Крім того, стороною позивача було заявлено клопотання про заміну найменування позивача у справі з Державного підприємства «Головний навчально-методичний центр Держгірпромнагляду України» на Державне підприємство «Головний навчально-методичний центр Держпраці» у зв'язку з перейменування останнього, у зв'язку з чим судом було змінено найменування позивача.

Свої вимоги позивач мотивує тим, що вказана інформація, поширена журналом «Все про охорону праці» в статті під назвою «ГНМЦ - як приклад дискредитації навчання з охорони праці» №11 за 2014 рік, автором якої являється ОСОБА_1, який також є головним редактором і засновником цього журналу, є неправдивою та такою, що принижує честь, гідність та ділову репутацію, у зв'язку з чим він просить суд визнати її недостовірною та зобов'язати відповідачів спростувати цю інформацію.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити у повному обсязі з підстав викладених в позові.

Відповідач проти задоволення позову заперечив, вважає його безпідставним та необґрунтованим, надав суду письмові заперечення, у яких зазначив, що позивач просить визнати недійсною інформацію, публічно поширену відповідачем, при цьому частина висловлювань, є достовірною інформацією, яка цитує офіційні джерела, а інша частина - містить або запитання журналіста, або оціночні судження журналіста у вигляді його власних висновків. З урахуванням викладеної позиції просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Вислухавши пояснення представника позивача, відповідача, дослідивши письмові докази зібрані в матеріалах справи, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Відповідно до ст. 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

В свою чергу ст. 34 Конституції України передбачено, що кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.

Разом з тим відповідно до ст. 68 Конституції України кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов'язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію.

Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що у всеукраїнському журналі «Все про охорону праці» №11 за 2014 рік надрукована стаття під назвою «ГНМЦ - як приклад дискредитації навчання з охорони праці». Автором даної статті є ОСОБА_1, який є головним редактором та засновником журналу «Все про охорону праці» (а.с.4 - 6). Вказані обставини не заперечувалися сторонами.

На думку позивача, у вказаній статті міститься недостовірна інформація, яка є негативною та такою, що ганьбить ділову репутацію юридичної особи, ДП «Головний навчально-методичний центр Держгірпромнагляду України», а саме: «Яке моральне право має ГНМЦ контролювати щось, указувати іншим на якісь недоліки, коли ці люди самі цинічно порушують законодавство?»; «Шановні товариші з ГНМЦ! На сьогодні ваш статус - у пристойному місці, але без штанів! Ви ганьбите систему та повагу до закону.»; «…десятки тисяч посадових осіб, які пройшли навчання з охорони праці в ГНМЦ починаючи з листопада 2011 року, навчались незаконно. Вони підлягають повторному навчанню та повторній атестації.»; «На керівника ГНМЦ потрібно накласти адмінштраф за порушення законодавства про охорону праці.»; «Інспектори системи Держгіпромнагляду до усунення недоліків не мають права брати участь у роботі комісії з перевірки знань тих, хто пройшов навчання в ГНМЦ.»; «У разі, якщо протягом місяця ГНМЦ не усуне зазначені порушення, має сенс розпочати процедуру скасування державної реєстрації цього підприємства як такого, яке несе потенційну загрозу життю та здоров'ю працівників.»; «…не варто навчатися в ГНМЦ, поки частина діяльності останнього, що пов'язана з навчанням, перебуває поза правовим полем».

Оскільки на думку позивача вказані вислови містять недостовірну інформацію, ця інформація є негативною, тому він просить суд визнати вказані відомості такими, що порушують його ділову репутацію.

Згідно з ч. 2 ст. 9 Закону України «Про інформацію» реалізація права на інформацію громадянами, юридичними особами і державою не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.

Відповідно до п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27 лютого 2009 року за №1, при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. … Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Статтею 201 ЦК України визначено, що особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є: здоров'я, життя; честь, гідність і ділова репутація; ім'я (найменування); авторство; свобода літературної, художньої, наукової і технічної творчості, а також інші блага, які охороняються цивільним законодавством.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 30 Закону України «Про інформацію», ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень.

Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Якщо суб'єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на особу, яка таким чином та у такий спосіб висловила думку або оцінку, може бути покладено обов'язок відшкодувати завдану моральну шкоду.

Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням (п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27 лютого 2009р. за № 1).

Проаналізувавши перелічені норми законів, а також роз'яснення, що містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27 лютого 2009р. за № 1, оцінивши належність, достовірність, допустимість кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що вислови відповідача які позивач просить суд спростувати фактично є його оціночними судженнями, які він висловив в своїй статті «ГНМЦ - як приклад дискредитації навчання з охорони праці», а тому з урахуванням викладеного, суд вважає, що заявлені позовні вимоги про визнання інформації недостовірною, спростування недостовірної інформації є безпідставними і такими, що не ґрунтуються на вимогах закону, у зв'язку з чим не підлягають задоволенню.

Крім того, суд вважає, що вказані оціночні судження відповідача ОСОБА_1, по відношенню до особи позивача, містять його суб'єктивну думку відносно особи та дій позивача, і ця думка викладена не в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що могло би принизити ділову репутацію позивача, а тому підстави для задоволення вимог про відшкодування моральної шкоди також відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 57 - 60, 179, 208, 209, 212 - 215, 218, 223, 294 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Відмовити в задоволенні позову Державному підприємству «Головний навчально-методичний центр Держпраці» до Головного редактора журналу «Все про охорону праці» ОСОБА_1 про захист ділової репутації, спростування недостовірної інформації та відшкодування моральної шкоди.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м.Києва шляхом подачі апеляційної скарги через Шевченківський районний суд м.Києва протягом 10 днів з дня проголошення рішення, а особами, які не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: