Справа № 740/4264/15-ц
Провадження № 6/740/97/15
УХВАЛА

16 вересня 2015 року м.Ніжин

Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області в складі:

головуючого судді Пантелієнко В.Г.,

при секретарі Філоненко О.В.,

головного державного виконавця Романченка Р.В.

розглянувши подання головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби Ніжинського міськрайонного управління юстиції ОСОБА_1 про встановлення тимчасового обмеження ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України до виконання зобовязань,

В С Т А Н О В И В:

Головний державний виконавець звернувся до суду з поданням про встановлення тимчасового обмеження ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України до виконання зобовязань по рішенню суду.

В обґрунтування подання зазначив, що на виконанні у ВДВС Ніжинського МРУЮ знаходяться виконавче провадження по виконанню виконавчого листа № 2/740/836/13 виданого Ніжинським міськрайонним судом Чернігівської області 02.10.2013 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання малолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дня подачі позову 12.06.2013 року і продовжуючи до досягнення сином повноліття. Боржником аліменти сплачуються не регулярно та не в повному обємі, станом на 01.09.2015 року він має борг зі сплати аліментів в розмірі 7183,59 гривень. В звязку з тим, що боржник не погашає в добровільному порядку зазначену заборгованість державний виконавець звернувся до суду з даним поданням.

В судовому засіданні головний державний виконавець Романченко Р.В. подання підтримав та просив задовольнити з викладених в ньому підстав.

Суд заслухавши головного державного виконавця та дослідивши матеріали справи приходить до наступних висновків.

Наданими письмовими доказами встановлено, що на примусовому виконанні у ВДВС Ніжинського МРУЮ Чернігівської області знаходиться виконавчий лист № 2/740/836/13 виданий Ніжинським міськрайонним судом Чернігівської області 02.10.2013 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання малолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дня подачі позову 12.06.2013 року і продовжуючи до досягнення сином повноліття.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Заборона виїзду за кордон є одним з найсуворіших заходів, що сприяє примусовому виконанню судових рішень, так як повязаний з обмеженням конституційного права людини на вільне пересування та вибір місця проживання.

Згідно ч.1 ст. 377-1 ЦПК України питання про тимчасове обмеження боржника фізичної особи або керівника боржника юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби.

Статтею 11 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що з поданням про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон державний виконавець ДВС вправі звертатись лише у разі ухилення боржника від виконання зобовязань. Аналогічні вимоги передбачені нормами ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і вїзд в Україну громадян України».

Отже, при розгляді подання про тимчасове обмеження конституційного права громадянина у виїзді за межі України має бути доведеним факт ухилення від виконання судового рішення та умисел боржника на вчинення таких дій чи бездіяльності, оскільки законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявності факту невиконаних зобовязань, а за ухилення від їх виконання.

Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Аналізуючи вказані норми чинного законодавства суд приходить до висновку, що тільки в разі ухилення боржника від виконання зобовязань, покладених на нього рішенням суду може бути застосовано до нього тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, а не з підстав лише наявності у особи невиконаних зобовязань, покладених на неї судовим рішенням, так як така підстава законодавством не передбачена.

Доказів ухилення боржника від виконання своїх зобовязань, а саме доказів отримання боржником викликів про явку до відділу ДВС, ознайомлення боржника з матеріалами виконавчого провадження та інших, державний виконавець ДВС не надав. Крім того боржником на адресу ДВС 26.08.2015 року, направлені копії чеків, які свідчать про переказ ним коштів на імя стягувача в рахунок сплати аліментів. Отже факт ухилення боржником від виконання боргових зобовязань не доведено.

З огляду на викладене підстав для задоволення подання суд не вбачає.

Керуючись ст. 377-1 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

В задоволенні подання головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби Ніжинського міськрайонного управління юстиції ОСОБА_1 про встановлення тимчасового обмеження ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України до виконання зобовязань, відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Чернігівської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 5-денний строк апеляційної скарги.

Суддя В.Г. Пантелієнко