РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 643/6377/15-ц

Провадження № 2/643/2856/15

11.09.2015 р. Московський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого - судді Довготько Т.М.

при секретарі Бахметьвій Ю.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України», Філії ПАТ «Укрексімбанк» в м.Харкові, третя особа ОСОБА_2 про визнання договору та додаткової угоди неукладеними, правовідносин такими, що не виникли та визнання іпотечного договору недійсним,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з вище вказаним позовом, в якому просить визнати кредитний договір № 6807С104 від 17.10.2007року між ним та ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» неукладеним; визнати кредитний договір №6807С104-1 від 01.04.2011року про внесення змін до кредитного договору № 6807С104 від 17.10.2007року між ним та ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» неукладеним; визнати правовідносини між ним та ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» за вказаними договорами, що не виникли; визнати іпотечний договір №6807Z244, укладений між ОСОБА_2 та ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» від 17.10.2007року недійсним, стягнути з відповідача судові витрати.

В обґрунтування позовної заяви позивач ОСОБА_1 зазначив, що у 2007році він звернувся до Філії Акціонерного товариства «Державний експортно - імпортний банк» в м. Харкові з метою отримання споживчого кредиту, ознайомився з типовою формою кредитного договору про отримання споживчих кредитів. Кредитний договір передбачав цільове призначення - для споживчих цілей - придбання нерухомого та рухомого майна. Що стосується економічної частини договору, після численних спорів з банком щодо процентів та штрафних санкцій він підписав заявку з проханням видати кредит та ще кілька документів. Однак він памятає, що вони домовились з банком підписати кредитний договір із зазначенням інших - ліпших для нього умов, ніж умови типової форми договору. Після чого банк надав йому кредитні ресурси у вигляді грошових коштів. Вважає, що договір № 6807С104 від 17.10.2007року та договір №6807С104-1 від 01.04.2011року про внесення змін до кредитного договору № 6807С104 від 17.10.2007року підроблені працівниками банку, оскільки ними не було досягнуто всіх істотних умов договору і договори ці він не підписував, оригінали йому не надавалися, а відтак кредитні договори є неукладеними. Крім того в забезпечення виконання вищевказаних договорів був укладений іпотечний договір №6807Z244, між ОСОБА_2 та ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» від 17.10.2007року, вважає, якщо кредитний договір не укладено, іпотечний договір, який має похідний характер не може бути спрямованим на забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором, тобто на реальне настання правових наслідків. Таким чином, іпотечний договір №6807Z244, від 17.10.2007року має бути визнаний недійсним на підставі п.5 ч.1 ст.203 та ч.1 ст.215 ЦК України, як такий, що не спрямований на реальне настання правових наслідків його укладання.

Представники позивача ОСОБА_1 ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили позов задовольнити з підстав викладених у ньому.

Представник відповідача ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» ОСОБА_5 в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог, просила у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити з підстав викладених у письмових поясненнях.

Суд, заслухавши сторін, дослідивши матеріали цивільної справи, приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що між Публічним акціонерним товариством «Державний експортно-імпортний банк України» та ОСОБА_1 17.10.2007 року укладено кредитний договір № 6807С104 на суму 450000,00 євро, з процентною ставкою EURIBOR (12m) + 7,44 %, але не нижче 12,00 відсотків річних з кінцевим терміном погашення кредиту до 16.10.2014 року для оплати поточних потреб. З умовами кредитного договору ОСОБА_1 ознайомився належним чином, про що свідчить його підпис.

Крім того Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 23.03.2015року у справі за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» про визнання правочину недійсним відмовлено у задоволенні позові ОСОБА_1 та встановлено, що кредитний договір № 6807С104 на суму 450000,00 євро, який укладено між сторонами для оплати поточних потреб, а не для придбання продукції, не є споживчим.

01.04.2011року між Публічним акціонерним товариством «Державний експортно-імпортний банк України» та ОСОБА_1 було укладено договір №6807С104-1 про внесення змін до кредитного договору № 6807С104 від 17.10.2007року. З умовами якого ОСОБА_1 ознайомився належним чином, про що свідчить його підпис.

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про визнання договору № 6807С104 від 17.10.2007року та договору №6807С104-1 від 01.04.2011року про внесення змін до кредитного договору № 6807С104 від 17.10.2007року неукладеними з тих підстав, що наявні на примірнику договорів його підписи є підробленими працівниками банку, ними не було досягнуто всіх істотних умов договору, договори він не підписував, і дані примірники не є оригіналами.

Відповідно до положень ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Як вбачається з ч.2 ст. 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до п.8 Постанови Пленуму Верховного суду України №9 від 06.11.2009року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину. Не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено. У зв'язку з цим судам необхідно правильно визначати момент вчинення правочину (статті 205 - 210, 640 ЦК України тощо). Зокрема, не є укладеними правочини (договори), у яких відсутні встановлені законодавством умови, необхідні для їх укладення (відсутня згода за всіма істотними умовами договору; не отримано акцепт стороною, що направила оферту; не передано майно, якщо відповідно до законодавства для вчинення правочину потрібна його передача тощо). Згідно із статтями 210 та 640 ЦК України не є вчиненим також правочин у разі нездійснення його державної реєстрації, якщо правочин підлягає такій реєстрації. Встановивши ці обставини, суд відмовляє в задоволенні позову про визнання правочину недійсним. Наслідки недійсності правочину не застосовуються до правочину, який не вчинено. Рішенням суду не може бути зобов'язано сторони здійснити державну реєстрацію правочину, оскільки це суперечить загальним засадам цивільного законодавства - свободі договору (пункт 3 частини першої статті 3 ЦК). Норма частини третьої статті 182 ЦК України щодо можливості оскарження до суду відмови у державній реєстрації, ухилення від державної реєстрації, відмови від надання

інформації про реєстрацію застосовується лише щодо дій (бездіяльності) органів, які здійснюють таку реєстрацію. Вимога про визнання правочину (договору) неукладеним не відповідає можливим способам захисту цивільних прав та інтересів, передбачених законом. Суди мають відмовляти в позові з такою вимогою. У цьому разі можуть заявлятися лише вимоги, передбачені главою 83 книги п'ятої ЦК України.

З огляду на вище викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги щодо визнання кредитного договору № 6807С104 від 17.10.2007року, визнання кредитного договору №6807С104-1 від 01.04.2011року про внесення змін до кредитного договору № 6807С104 від 17.10.2007року неукладеним та визнання правовідносин між ОСОБА_1 та ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» за вказаними договорами, що не виникли не підлягають задоволенню, оскільки є такими, що не відповідають положенням ст. 16 ЦК України.

Суд не надає оцінки та не досліджує обставини, на які посилається в обґрунтування своїх вимог позивач, зокрема щодо недійсності підпису на договорах, оскільки вказані обставини можуть слугувати підставою для визнання договору недійсним, водночас, не мають доказового значення під час розгляду справи з позовними вимогами, що не відповідають визначеним законодавством способам захисту.

Щодо позовної вимоги про визнання іпотечного договору №6807Z244, укладеного між ОСОБА_2 та ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» від 17.10.2007року недійсним суд вважає необхідним в задоволені позову відмовити, оскільки позивач не є стороною вказаного договору і відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України не має права звертатися до суду, оскільки ОСОБА_1 не є особою чиї права оспорюються чи порушуються.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 15, 16 ЦК України, п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», ст.ст. 3,10,11,57,60,61,154,208,213 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України», Філії ПАТ «Укрексімбанк» в м.Харкові, третя особа ОСОБА_2 про визнання договору та додаткової угоди неукладеними, правовідносин такими, що не виникли та визнання іпотечного договору недійсним відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя - Т.М.Довготько