Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/2383/15 Головуючий у суді І-ї інстанції Гармаш Т. І.
Доповідач Мурашко С. І.
УХВАЛА

Іменем України

03.11.2015 колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого - судді Мурашка С.І.

суддів - Бубличенко В.П., Сукач Т.О.

при секретарі - Савченко Н.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кіровограді цивільну справу за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 до ОСОБА_10 про стягнення коштів за апеляційною скаргою ОСОБА_2, яка діє в своїх інтересах та інтересах ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 на рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 18 серпня 2015 року і

В С Т А Н О В И Л А :

У лютому 2015 року ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 звернулися до суду позовом до ОСОБА_10 та просили стягнути борг та проценти за користування коштами в період з 26 чи 28 червня 2014 року до 31 січня 2015 року, а саме: на користь ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 по 18117 грн. 12 коп., кожному, а на користь ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 по 21730 грн. 03 коп.

Зазначали, що 26 та 28 червня 2104 року банківськими переказами кожен із них перерахував відповідачці ОСОБА_10 кошти, щоб вона передала їх громадянину Йорданії ОСОБА_12, для того щоб він вклав ці кошти у спільний з ОСОБА_4 та ОСОБА_2 бізнес.

Але, відповідачка взятого на себе обов'язку передати кошти не виконала і фактично привласнила їх, оскільки не надала їм доказів передачі коштів.

Враховуючи, що відповідачка не надала їм доказів, що вона передала їхні кошти громадянину Йорданії ОСОБА_12, вважають, що вона незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа їхніми коштами, а тому відповідно до ст. 387 ЦК України має повернути їм кошти разом з процентами за користування ними, як це передбачено ст. 1048 ЦК України.

Рішенням Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 18 серпня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, яка діє в своїх інтересах та інтересах ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 просить скасувати рішення суду першої інстанції з підстав невідповідності висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права і ухвалити нове рішення, яким повністю задовольнити позовні вимоги.

В судовому засіданні апеляційного суду представник позивачів Близнюк І.В. підтримав апеляційну скаргу з посиланням на викладені в ній обставини, представник ОСОБА_10, ОСОБА_15, заперечував проти доводів апеляційної скарги.

Заслухавши доповідача, представників сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги у встановлених ст.303 ЦПК України межах, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно заяв на відправлення коштів (а.с.18-22, 63-65) на ім'я одержувача ОСОБА_10 були переказані кошти, відповідно: ОСОБА_2 - 1000 доларів США, ОСОБА_4 - 1000 доларів США, ОСОБА_3 - 1000 доларів США, ОСОБА_9 - 1200 доларів США, ОСОБА_5 1200 доларів США, ОСОБА_7 - 1200 доларів США, ОСОБА_8 - 1200 доларів США, ОСОБА_6 - 1200 доларів США.

Згідно відповіді тимчасової адміністрації «Златобанк» на запит адвоката Близнюк І.В., (а.с.83) грошові кошти у сумі 3000 доларів США були внесенні ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 для отримувача ОСОБА_10. У зв'язку із введенням тимчасової адміністрації та тимчасовим призупиненням співпраці з системою Western Union надати вірогідну інформацію стосовно виплат цих грошових переказів неможливо.

На запис суду ПрАТ «Українська фінансова група» надала відповідь (а.с.120,133) про здійснення операцій з виплати на території Об'єднаних Арабських Еміратів на ім'я отримувача ОСОБА_10 переказів грошових коштів відправниками яких є ОСОБА_5, ОСОБА_9, ОСОБА_8, ОСОБА_6, ОСОБА_7 у сумі по 1200 доларів США.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що вимоги позивачів про стягнення з відповідачки коштів з підстав вказаних в позовній заяві задоволенню не підлягають.

Як на підставу стягнення з відповідачки коштів позивачі у позовній заяві вказують на те, що відповідачка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа їхніми коштами, а тому має повернути їх з процентами за користування, як це передбачено ст.1048 ЦК України.

Набуття, збереження майна без достатньої правової підставі врегульовано нормами глави 83 ЦК України.

В апеляційній скарзі позивачі також посилаються на норми глави 83 ЦК України.

Відповідно до змісту ст. 1212 ЦК України зазначена норма закону застосовується лише в тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуто з допомогою інших, спеціальних способів захисту. Зокрема, у разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень частини першої статті 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов'язання повернути майно потерпілому.

Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 24.09.2014 року у справі №6-122 цс 14.

Як в судовому засіданні першої інстанції так і апеляційної інстанції представник відповідачки не заперечував факт отримання ОСОБА_10 коштів від позивачів, а тому відповідно до ч.1 ст.61 ЦПК України ці обставини не підлягають доказуванню.

У позовній заяві позивачі вказують, що 26 та 28 червня 2014 року вони банківськими переказами перераховували відповідачці ОСОБА_10 кошти щоб вона передала їх громадянину Йорданії ОСОБА_12, але відповідачка взятого на себе обов'язку передати кошти не виконала і фактично привласнила їх.

Зі змісту позовних вимог вбачається, що позивачі доручили відповідачці від їх імені передати кошти громадянину Йорданії, а відповідачка погодилася виконати доручення позивачів.

З огляду на викладене можна зробити висновок, що правовідносини які склалися між сторонами врегульовані главою 68 ЦК України, так як фактично в усній формі між сторонами було укладено договір доручення.

Колегія суддів виходить з того, що за змістом статті 1000 ЦК України за договором доручення одна сторона (повірений) зобов'язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії.

Статтею 205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Які правочини можуть вчиняться усно, а які належить вчиняти у письмовій формі визначено статтями 206, 208 ЦК України.

Відповідно до ст.639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Аналізуючи матеріали справи можна зробити висновок, що сторони уклали між собою договір доручення за яким відповідачка, як повірена особа, зобов'язалася отримати кошти від позивачів, як довірителів, банківськими переказами та передати їх громадянину Йорданії.

Відсутність укладеного між сторонами договору доручення у письмовій формі не є підставою вважати, що такий договір не укладався, так як для договору доручення не передбачено обов'язкової письмової форми.

Факт укладення між сторонами договору доручення підтверджується діями обох сторін, а саме: здійснення позивачами банківських переказів на ім'я відповідачки та отримання відповідачкою коштів.

Позивачі мали право укласти з відповідачкою договір у письмовій формі в якому обумовити права, обов'язки та відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання договору, але цього не зробили.

Будь-яких доказів, що відповідачка відповідно до вимог ст.1006 ЦК України зобов'язалася надати звіт або інші підтверджуючі документи про виконання доручення, тобто про передачу коштів громадянину Йорданії, позивачами не надано.

Враховуючи, що правовідносини які склалися між позивачами та відповідачкою носять договірний характер, з відповідачки не можуть бути стягнуті кошти з підстав визначених главою 83 ЦК України.

Про стягнення з відповідачки коштів з інших підстав позивачами таких позовних вимог не заявлялося.

Таким чином позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Доводи апеляційної скарги позивачів висновків суду першої інстанції не спростовують.

Керуючись ст.ст. 209, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, яка діє в своїх інтересах та інтересах ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 відхилити.

Рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 18 серпня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя:

Судді: