Апеляційний суд Житомирської області
Справа №282/436/15-ц Головуючий у 1-й інст. Вальчук В. В.
Категорія 30 Доповідач Коломієць О. С.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді : Коломієць О.С.

суддів: Зарицької Г.В., Якухно О.М.,

при секретарі

судового засідання: ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу за позовом Колективного сільськогосподарського підприємства «Новочорторийське» до ОСОБА_2, за участю третьої особи Чуднівської міжрайонної державної фінансової інспекції про відшкодування майнової шкоди

за апеляційною скаргою Колективного сільськогосподарського підприємства «Новочорторийське» на рішення Любарського районного суду Житомирської області від 23 червня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2014 року Колективного сільськогосподарського підприємства «Новочорторийське» (далі КСП «Новочорторийське»), яке є правонаступником ДП «Новочорторийське», звернулось з позовом, в якому просила стягнути з колишнього директора ОСОБА_2 матеріальну шкоду, завдану з його вини підприємству у розмірі 75528,00 грн. На обґрунтування позовних вимог посилається на те, що в період з 01.07.2013 року по 08.07.2013 року Чуднівською міжрайонною державною фінансовою інспекцією було проведено ревізію окремих питань фінансово-господарської діяльності Державного підприємства «Новочорторийське» за період діяльності з 19.01.2009 року по 01.06.2013 року. Згідно акту №67-09/35 від 08.07.2013 року ревізією Чуднівської міжрайонної державної фінансової інспекції було встановлено, що ДП «Новочорторийське» завдана шкода у вигляді недостачі матеріальних цінностей на суму 75528,00 грн., що сталося з вини директора підприємства ОСОБА_2 Оскільки відповідач в добровільному порядку відмовляється відшкодувати заподіяну шкоду, позивач змушений був звернутись до суду з відповідним позовом.

Рішенням Любарського районного суду Житомирської області від 23 червня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі КСП «Новочорторийське», посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції, надаючи правову оцінку доказам по справі не врахував, що нестача матеріальних цінностей на підприємстві була допущена з вини відповідача, який займав посаду директора і розпоряджався усім його майном, що підтверджується актом ревізії від 08.07.2013 року. А тому останній, у відповідності до вимог ст.1166 ЦК України, повинен відшкодувати КСП «Новочорторийське» заподіяну з його вини шкоду.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч.1, 3 ст. 21 КЗпП України, трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов'язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України.

Відповідно до положень ч.ч. 1,2 ст. 130 КЗпП України, працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством.

Статтею 134 КЗпП України передбачено вичерпний перелік випадків у разі яких, відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації.

За умовами ч.1 ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до роз'яснень п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 29 грудня 1992 року № 14 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» суд у кожному випадку зобов'язаний вживати передбачених законом заходів до всебічного, повного й об'єктивного з'ясування обставин, від яких згідно зі статтями 130, 135-3, 137 КЗпП залежить вирішення питання про покладення матеріальної відповідальності та про розмір шкоди, що підлягає відшкодуванню. Зокрема, з'ясовувати: наявність прямої дійсної шкоди та її розмір; якими неправомірними діями її заподіяно і чи входили до функцій працівника обов'язки, неналежне виконання яких призвело до шкоди; в чому полягала його вина; в якій конкретно обстановці заподіяно шкоду; чи були створені умови, які забезпечували б схоронність матеріальних цінностей і нормальну роботу з ними; який майновий стан працівника. Якщо шкоду заподіяно кількома працівниками, в рішенні суду має бути зазначено, які конкретно порушення трудових обов'язків допустив кожен працівник, ступінь його вини та пропорційна їй частка загальної шкоди, за яку до нього може бути застосовано відповідний вид і межі матеріальної відповідальності.

Як вбачається з матеріалів справи, з 23 березня 2009 року по 29 березня 2014 року ОСОБА_2 перебував з ДП «Новочорторийське», правонаступником якого є КСП «Новочорторийське», у трудових відносинах та працював на посаді директора ДП «Новочорторийське» (а.с.7,25,26,113).

19 березня 2019 року між Міністерством аграрної політики України, іменоване далі Органом управління майном, в особі Міністра аграрної політики ОСОБА_3 і ОСОБА_2 укладено контракт, за умовами якого ОСОБА_2 призначено на посаду директора ДП «Новочорторийське» на строк з 23 березня 2009 року до 23 березня 2014 року включно. Додатковою угодою від 24.12.2009 року до вищевказаного контракту були внесені зміни (а.с.114-117).

Відповідно до п.п.1,2 контракту ОСОБА_2 зобов'язався безпосередньо і через адміністрацію ДП «Новочорторийське» здійснювати поточне управління (керівництво) підприємством, забезпечувати її прибуткову діяльність, ефективне використання і збереження закріпленого за підприємством державного майна, а Орган управління майном зобов'язався створювати належні умови для матеріального забезпечення і організації праці Керівника. На підставі контракту виникають трудові відносини між Керівником та Органом управління майном цього підприємства.

Згідно наказу по КСП «Новочорторийське» № 36 від 20.02.2015р. ОСОБА_2 звільнено з роботи (а.с.46).

Відповідно до акту ревізії №67-09/35 від 08.07.2013 року окремих питань фінансово-господарської діяльності Державного підприємства «Новочорторийське» за період з 19.01.2009р. по 01.06.2013р., складеного Чуднівською міжрайонною державною фінансовою інспекцію було встановлено, що ДП «Новочорторийським» недооприбутковано робочих та продуктивних тварин в кількості 11 голів загальною вагою 4815,0 кг на загальну суму 58132,00 грн., а саме: дев'ять корів вагою 4400,00 кг на суму 43564,00 грн.; одну свиноматку вагою 395,0 кг на суму 14055,00 грн.: одну вівцематку вагою 20,0 кг на суму 204,00 грн., а також занижено вартість хряка-плідника на 309.00 грн.

В порушення п. 7 Інструкції по інвентаризації основних засобів та товарно-матеріальних цінностей (споруд, будівель, автотранспорту, сільськогосподарської техніки, обладнання та тварин основного стада), затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 11.08.1994 року № 69, встановлено недостачу комбайна СК-5 1989 року випуску, інвентарний номер 10400002 на суму 9596,00 грн.

Також інвентаризацією встановлено, що Автобус КАВЗ 3270 (40-28) інвентарний №10500068 балансовою вартістю 11635,00 грн. розукомплектований (відсутні двигун, коробка передач, колеса) та розукомплектовані паливно-заправочні колонки, інвентарні номера № 10400090 та № 10400091 балансовою вартістю 3065,00 грн.

Як зазначено в акті ревізії від 08.07.2013 року № 67-09/35 відповідні порушення допущені з вини директора підприємства ОСОБА_2 (а.с.27-35)

Відповідно до ст. 134 КЗпП України, законодавець встановив чіткий перелік норм і обставин згідно з якими відшкодування шкоди завданої підприємству, установі, організації їх працівником проводиться у повному обсязі.

Проте, у контракті, укладеному з ОСОБА_2 відсутні норми, які встановлюють його повну матеріальну відповідальність. Інших договорів, які б встановлювали повну матеріальну відповідальність відповідача, між сторонами не укладалося.

Всупереч вимог ст. 60 ЦК України, позивач не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження заподіяння відповідачем прямої дійсної шкоди, його вини, наявності причинного зв'язку між шкодою і його протиправними діями, що призвели до завдання шкода підприємству в розумінні положень ст. 1166 ЦК України.

Крім того, як було встановлено під час розгляду справи, ОСОБА_2 перебував з ДП «Новочорторийське» у трудових відносинах і шкода, яку останній просить стягнути з відповідача, виникла, як зазначає позивач, при виконанні відповідачем своїх трудових (службових) обовязків. Отже, незважаючи на те, що відповідач звільнився, спір є індивідуально трудовим спором і підлягає розгляду за правилами КЗпП України. Проте, позивач, як в позовній заяві, так і в апеляційній скарзі наполягає на вирішенні спору на підставі ст.1166 КЗпП України.

Відповідно до положень ст. 11 ЦПК України суд не може вийти за межі позовних вимог, оскільки лише позивач згідно із ст.ст.27,31 ЦПК України визначає предмет і підставу, тобто обґрунтування, позову. А тому посилання позивача про застосування в даному випадку ст. 1166 ЦК України, як на підставу відшкодування шкоди, не відповідає вимогам закону.

Таким чином, колегія погоджується з висновком суду про безпідставність позовних вимог щодо стягнення із ОСОБА_2 матеріальної шкоди в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують і на законність ухваленого рішення не впливають.

Рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Колективного сільськогосподарського підприємства «Новочорторийське» відхилити.

Рішення Любарського районного суду Житомирської області від 23 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий : Судді :