Справа № 346/6662/14-ц
Провадження № 22-ц/779/2218/2015
Головуючий у 1 інстанції Хільчук І. І.
Суддя-доповідач Меленко О.Є.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2015 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого: Меленко О.Є.

суддів: Васильковського В.М., Малєєва А.Ю.

секретаря: Яковин М.Я.

з участю: представників ОСОБА_2- ОСОБА_3, ОСОБА_4,

позивача ОСОБА_5, його представника ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_7, ОСОБА_2, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: П'ядицька сільська рада про визнання права власності на спадщину за заповітом, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Коломийського міськрайонного суду від 14 травня 2015 року,-

в с т а н о в и л а :

Рішенням Коломийського міськрайонного суду від 14 травня 2015 року задоволено позов ОСОБА_5 до ОСОБА_7, ОСОБА_2, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: П'ядицька сільська рада про визнання права власності на спадщину за заповітом.

Встановлено факт постійного проживання ОСОБА_5 зі спадкодавцем ОСОБА_8 на час відкриття спадщини.

Визнано за ОСОБА_5 право власності на спадщину за заповітом, яка складається з 2/3 частин житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель та споруд, що знаходиться в АДРЕСА_1 Коломийського району Івано-Франківської області, земельної ділянки площею 0,3645 га., яка знаходиться в с. П'ядики, Коломийського району, Івано-Франківської області, земельної ділянки площею 0,1237 га., яка знаходиться в с. П'ядики, Коломийського району Івано-Франківської області та земельного паю розміром 10,87 в умовних кадастрових гектарах, що знаходиться в с. П'ядики, Коломийського району Івано-Франківської області.

На дане рішення ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій посилається на неповне з'ясування судом обставин справи, неналежну оцінку судом доказів по справі та порушення норм матеріального і процесуального.

Зазначає, що позивач ОСОБА_5 ніколи постійно не проживав разом із спадкодавцем ОСОБА_8, а тільки навідував останнього перед смертю з метою надання допомоги спадкодавцю. Згідно довідки №129/06-05/05 від 22.07.2013 року господарство по АДРЕСА_1, яке входить до складу спадщини, рахується як закинутий об'єкт, що спростовує твердження позивача про те, що він опікувався вказаним домоволодінням та дійсно спільно проживав із спадкодавцем до дня смерті.

Судом не враховано, що позивач вже звертався до суду з позовом щодо визначення йому додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини і в той час не вказував на постійне місце проживання з спадкодавцем.

Також апелянт зазначає, що доводи позивача про погане здоров'я спадкодавця не відповідають дійсності, та спростовуються довідкою КЗКРР «КРЦ ПМСД» від 04.08.2014 року; показання свідків ОСОБА_9. ОСОБА_8, ОСОБА_10 з цього приводу є суперечливими.

Рішення суду першої інстанції апелянт просить скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

В судовому засіданні представники ОСОБА_2- ОСОБА_3, ОСОБА_4 вимоги підтримали з тих же мотивів, що зазначені у апеляційній скарзі.

Позивач ОСОБА_5 та його представник ОСОБА_6 доводи апеляційної скарги не визнали, просять її відхилити, а рішення суду першої інстанції вважають законним та обгрунтованим.

Представник П'ядицької сільської ради, будучи належно повідомленими про розгляд справи, в судове засідання не з'явився. Надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності представника та відхилення апеляційної скарги ОСОБА_2

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_5, доводи представників, дослідивши письмові матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає, виходячи з наступного.

Згідно ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Задовольняючи позов ОСОБА_5, суд першої інстанції виходив з того, що позивач перед смертю спадкодавця спільно проживав із ним, а після його смерті фактично вступив в управління та володіння належним спадкодавцю майном.

З таким висновком погоджується і колегія суддів Апеляційного суду Івано-Франківської області.

Згідно до ч. 1 ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. За ст. 1270 ЦК для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з дня відкриття спадщини.

Як встановлено судом першої інстанції, та підтверджується матеріалами справи позивач ОСОБА_5 є спадкоємцем за заповітом після смерті свого батька ОСОБА_8, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Зазначеної обставини, як і того, що на час смерті ОСОБА_8 на праві власності належали 2/3 частини житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель та споруд, що знаходиться в АДРЕСА_1 Коломийського району Івано-Франківської області, земельна ділянка площею 0,3645 га., яка знаходиться в с. П'ядики, Коломийського району Івано-Франківської області, земельна ділянка площею 0,1237 га., яка знаходиться в с. П'ядики, Коломийського району Івано-Франківської області та земельний пай розміром 10,87 в умовних кадастрових гектарах, що знаходиться в с. П'ядики, Коломийського району Івано-Франківської області, апелянт ОСОБА_2 не оспорює.

Частиною 3 статті 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово (ч.1 ст. 29 ЦК України.)

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 23 постанови від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», будь-яка особа, яка постійно проживала разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається такою, що своєчасно прийняла спадщину.

На підставі пояснень відповідача ОСОБА_7, що визнав позов ОСОБА_5 в повному обсязі; показань свідків ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, колишнього сільського голови с. П'ядики ОСОБА_9 стосовно стану здоров'я спадкодавця ОСОБА_8 та його потреби у сторонньому догляді, неспроможність самостійно пересуватися; довідки адміністрації КЗКРР «КРЦ ПМСД» від 04.08.2014 року про спостереження за хворим ОСОБА_8; оплачених рахунків за житлово-комунальні послуги, зокрема, спожиту електроенергію за період з 2005 по 2014 роки; довідки УПФУ в м. Коломиї від 18.02.2015 року про виплату позивачу допомоги на поховання ОСОБА_8, судом першої інстанції було встановлено, що останні роки перед смертю спадкодавець ОСОБА_8 хворів на серцево-судинну недостатність, потребував постійного догляду, а позивач ОСОБА_5 здійснював догляд за батьком та проживав з ним постійно до дня його смерті в житловому будинку АДРЕСА_1 Коломийського району, вів домашнє господарство за вказаною адресою.

Що стосується доводів апелянта в частині місця реєстрації позивача за іншою адресою, то такі, не заслуговують на увагу. Так, з матеріалів справи вбачається, що місце реєстрації позивача, є відмінним від місця його фактичного проживання, однак зазначене не суперечить положенням Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зокрема ст. 2 (Реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження) та ст.. 29 ЦК України згідно з якою фізична особа може мати кілька місць проживання.

Саме тому, в порядку визначеному главою 6 розділу 4 ЦПК України та відповідно до п.23 «Постанови Пленуму Верховного Суду України, від 30.05.2008р. № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» ОСОБА_5 звернувся з вимогою про встановлення юридичного факту, зокрема постійного місця проживання з спадкодавцем ОСОБА_8 до дня його смерті, і такий факт знайшов своє підтвердження.

Не заслуговують також на увагу посилання апелянта на суперечливі показання свідків, оскільки такі оцінені судом згідно з вимогами ст. 212 ЦПК України.

Відповідно до вимог ч.2 ст.303 ЦПК України, суд апеляційної інстанції не вправі переоцінювати докази, які судом першої інстанції були досліджені у встановленому законом порядку. Апеляційна скарга не містить посилання на нові докази, які б давали підставу для зміни чи скасування судового рішення.

Розглянувши справу в межах заявленого позову та в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала суду постановлена з додержанням вимог матеріального і процесуального права, підстав для її скасування чи зміни з мотивів зазначених апелянтом, немає.

Керуючись ст.,ст. 307; 312; 313- 315; 317 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Коломийського міськрайонного суду від 14 травня 2015 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий О.Є. Меленко

Судді: В.М. Васильковський

А.Ю. Малєєв