АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 червня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого: Корчевного Г.В.,

суддів: Слободянюк С.В., Лапчевської О.Ф.,

при секретарі Івченко О.М.,

Розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 02 квітня 2015 року в справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Європейський страховий альянс» до ОСОБА_1 про стягнення збитків, -

УСТАНОВИЛА:

Унікальний номер справи: 761/33980/14-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/7273/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Маліновська В.М.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Корчевний Г.В.
В листопаді 2014 року Приватне акціонерне товариство «Європейський страховий альянсе» (Позивач) звернулось до Шевченківського районного суду м.Києва з позовом до ОСОБА_1 (Відповідач) про стягнення збитків в розмірі 11072,78 грн. В обгрунтування позову зазначено, що 30 листопада 2013 року в м. Києві сталася дорожньо- транспортна пригода за участю двох автомобілів: 1) «Шевроле» д.н. НОМЕР_1, яким керував ОСОБА_1, 2) «Фольксваген» д.н. НОМЕР_2, власником якого є ОСОБА_4 Внаслідок зазначеного ДТП автомобіль потерпілої - ОСОБА_4 отримав механічні пошкодження. На момент ДТП між ОСОБА_5 та Позивачем був укладений договір страхування ризиків, пов'язаних з експлуатацією наземних транспортних засобів №35090 від 08.07.2013р., а саме автомобіля «Фольксваген» д.н. НОМЕР_2. Постановою Дніпровського районного суду м.Києва ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні ДТП. Вартість відновлювального ремонту, що настав у зв'язку з пошкодженням застрахованого автомобіля, склала 61072,78 грн., відповідно до Звіту автотоварознавчого дослідження № 138/13 матеріальний збиток завданий застрахованому автомобілю становить 62688,07 грн., а за рахунком-фактурою СТО від 09.12.2013р. - 61 072,78грн. Оскільки цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 була застрахована у ПрАТ «Інкомстрах», Позивач звернувся до ПрАТ «Інкомстах» з заявою про виплату страхового відшкодування в межах ліміту відповідальності у розмірі 50 000 грн., а решту страхового відшкодування у розмірі 11 072,78 грн. просив в порядку ст. 1194 ЦК України стягнути з Відповідача, також просив стягнути понесені судові витрати.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 02 квітня 2015 року позов Приватного акціонерного товариства «Європейський страховий альянс» до ОСОБА_1 про стягнення збитків - задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Європейський страховий альянс» грошові кошти у розмірі 11072,78 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Європейський страховий альянс» судовий збір, сплачений при звернені до суду, у розмірі 243,60грн.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 звернулася з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 02 квітня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Свою апеляційну скаргу мотивує тим, що рішення суду 1-ї інстанції ухвалено при неправильному застосуванні норм матеріального права та з порушенням норм процесуального права.

Зазначає, що 31.03.2015 р. в судовому засіданні, після завершення стадії надання доказів та подання клопотань, при дослідженні матеріалів справи судом було виявлено, що позовні вимоги не підтверджені належними доказами, а саме в матеріалах справи були відсутні квитанції, які б підтверджували проведення виплат ОСОБА_4 Виявивши цю обставину суд, в порушення норм процесуального законодавства оголосив не передбачену процесом стадію «надання додаткових доказів та подання додаткових клопотань», доказом чого є аудіо-запис судових засідань.

Апелянт вказує, що в подальшому, 02.04.2015 р. в судове засідання Позивач не з'явився, жодного клопотання про розгляд справи за його відсутністю не подав. Не зважаючи на відсутність вказаних доказів, суд незаконно прийняв рішення про стягнення з відповідача цих коштів.

Колегія суддів, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено, що 08 липня 2013 року між Позивачем та ОСОБА_4 був укладений Договір страхування ризиків, пов'язаних з експлуатацією наземних транспортних засобів №35090, відповідно до умов якого Страховик зобов'язувався відшкодувати збитки, що могли настати у зв'язку з пошкодженням, знищенням чи втратою автомобіля «Фольксваген» д.н. НОМЕР_2 (а.с.З).

Також встановлено, що постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 20 грудня 2013 року встановлено, що 30.11.2013р. приблизно в 12 год. 30 хв. ОСОБА_1 керуючи автомобілем «Шевролет» д.н.з.НОМЕР_1 в м. Києві по пр.Ватутіна, ТЦ «Ашан» не надав дорогу автомобілю «Фольксваген», д.н. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_4, який рухався з правого боку, наслідок чого здійснив з ним зіткнення, що призвело до пошкодження транспортних засобів. В діях водія ОСОБА_1 вбачається порушення п.п.10.11. ПДР. Згідно даної постанови Відповідача було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та піддано адміністративному стягненню у вигляді штрафу на користь держави в розмірі 25 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 425,00 грн. (а.с.6).

Мотивуючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що в результаті ДТП, що сталася 30.11.2013р., було пошкоджено автомобіль страхувальника, при цьому вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Фольксваген», д.н. НОМЕР_2 відповідно до Звіту № 138/13 від 18.12.2013р. становить 62688 грн. (а.с. 9-32).

Разом з тим, вартість відновлювального ремонту, зазначена в рахунку - фактурі фірмової СТО Фольксваген - TOB «АвтоСоюз» від 09.12.2013р. становить 61072,78 грн. (а.с.7-8).

Таким чином, судом першої інстанції вірно встановлено, що вказана подія була визнана страховою, про що 10.01.2014 року було складено Страховий акт (а.с.33) та проведено розрахунок суми страхового відшкодування, виходячи з рахунку-фактури СТО (а.с.32).

Як вбачається з матеріалів справи Позивач провів ОСОБА_4 виплату страхового відшкодування, а саме: - перерахував на рахунок ТОВ «АвтоСоюз» грошові кошти у розмірі 55 535,78 грн., що підтверджується платіжними дорученнями від 24.01.2014р. № 1265, №520, від 27.01.2014р. №2082, від 11.04.2014р. №2326 (а.с.33 зворот, 34, 55,56), а решту суми у розмірі 5 537,00грн. зарахував в якості несплачених ОСОБА_4 часток страхового платежу за наступним договором страхування №35090 від 09.07.2013р. (а.с.33).

Також враховано судом першої інстанції, що станом на момент ДТП автомобіль «Шевролет» державний номер НОМЕР_1, який належить Відповідачу - ОСОБА_1, був застрахований в ПрАТ «Інкомстрах» згідно полісу № АС/5509848.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до ч. 1,2 ст. 9 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов'язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Розмір страхової суми за шкоду, заподіяну майну потерпілих, становить 50 тисяч гривень на одного потерпілого.

Відповідно до ч. 1 ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», якщо розмір заподіяної шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеним лімітом.

Згідно ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до ч. 1 та ч.2 ст. 22 Цивільного кодексу України, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права(реальні збитки).

Відповідно до ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи відповідальної за завданні збитки.

При відшкодуванні страховиком шкоди, завданої особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, така особа сплачує потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що оскільки цивільно-правова відповідальність Відповідача була застрахована ПрАТ «СК «Інкомстрах» з урахуванням положень ст. 27 Закону України «Про страхування», закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», в межах ліміту відповідальності у розмірі 50 000 грн., як вказує Позивач, він вправі звернутись з вимогою на цю суму до ПрАТ «СК «Інкомстрах», а сума яка перевищує 50 000,00грн., підлягає стягненню саме з Відповідача.

З огляду на фактичні обставини справи, вірним задоволення позову Приватного акціонерного товариства «Європейський страховий альянс» до ОСОБА_1 та є стягнення з Відповідача на користь Позивача суми у розмірі 11 072,78грн.

Також вірним, у відповідності до ст. 88 ЦПК України, стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат по сплаті судового збору в сумі 243,60 грн.

Установлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд повинен свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 4 ст. 60 ЦПК України).

Статтею 57 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів і висновків експертів.

Відносно доводів апеляційної скарги колегія суддів зазначає, що вони необґрунтовані та не доведені належними доказами, оскільки судом першої інстанції було повно та всебічно з'ясовано обставини справи.

Зокрема доводи апелянта про те, що позовні вимоги не підтверджені належними доказами, а саме в матеріалах справи відсутні квитанції, які б підтверджували проведення виплат ОСОБА_4, не знайшли підтвердження матеріалами справи, з яких вбачається, що Позивачем було проведено відновлювальний ремонт пошкодженого автомобіля ОСОБА_4, при цьому згідно її заяви до Позивача, виплата грошових коштів за ремонтні роботи проведена безпосередньо на СТО. Докази проведення такої виплати саме за ремонт автомобіля ОСОБА_4, а саме рахунок-фактура, доказ перерахування коштів, заява ОСОБА_4, тощо були надані і суду першої інстанції, і надані для огляду в суді апеляційної інстанції.

Згідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Колегія суддів зазначає, що ні апелянтом, ні його представником не надано належних та допустимих доказів на обґрунтування апеляційної скарги, та вважає, що за таких обставин підстави для її задоволення відсутні.

Відповідно до вимог ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.

Згідно положень ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Враховуючи викладене та оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, колегія суддів вважає законними й обґрунтованими висновки районного суду про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Справа судом розглянута повно та об'єктивно. Норми матеріального і процесуального права застосовано правильно. Інші доводи апеляційної скарги недоведені та містяться лише на формальних міркуваннях.

Відповідно до ч.1 ст. 308 ЦПК України Апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 308, 312, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 02 квітня 2015 року- залишити без змін.

Ухвала набирає чинності негайно, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 20 днів з моменту проголошення шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: