Справа № 2-3580/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
07 серпня 2015 року Солом?янський районний суд м. Києва у складі:
головуючого судді Кізюн Л.І.
при секретарі: Рахімовій Н.В., Слепусі О.П.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Міський комерційний банк», третя особа: Головне управління соціального захисту населення м. Києва, про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-
в с т а н о в и в:
20 березня 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку.
Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначав, що з 27 березня 2014 року відповідачем його було звільнено з роботи у зв`язку з призовом на військову службу. На прохання поновити його на роботі, з яким позивач звернувся 24 серпня 2014 року, відповідач відмовив.
Позивач зазначав, що йому було відмовлено у поновленні на роботі незаконно, просив поновити його на роботі на посаді охоронника-адміністратора Відділу з питань організації майнової та особистої безпеки ПАТ «Міський комерційний банк» з 27 березня 2014 року та стягнути з відповідача на його користь середній заробіток з 27 березня 2014 року протягом року у розмірі 42 000 грн.
Пізніше позивач доповнив позовні вимоги, просив скасувати наказ відповідача про звільнення №206-П від 27 березня 2014 року, поновити його на роботі на посаді охоронника-адміністратора Відділу з питань організації майнової та особистої безпеки ПАТ «Міський комерційний банк» з 27 березня 2014 року, стягнути з відповідача на його користь середній заробіток з 25 березня 2014 року протягом року у розмірі 44 205, 41 грн., без урахування обов`язкових відрахувань до бюджету, та середній заробіток за час вимушеного прогулу за 42 дні у розмірі 7032, 48 грн.
Позивач також просив допустити негайне виконання рішення в частині стягнення на його користь середнього заробітку за один місяць у розмірі 3 683, 78 грн. та поновлення його на роботі.
При цьому, позивач зазначав, що копію наказу про звільнення його з роботи та трудову книжку отримав 07 травня 2015 року.
Під час розгляду справи позивач збільшував позовні вимоги в частині розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу, просив стягнути з відповідача на його користь 9 739, 86 грн., а пізніше з 09 квітня 2015 року по день винесення рішення суду, але не менше 10 988, 56 грн.
Ухвалою суду від 15 липня 2015 року у якості третьої особи у справі залучено Головне управління соціального захисту населення м. Києва.
У судовому засіданні представник позивача підтримала позов та просила про його задоволення, посилаючись на викладені у позовній заяві обставини.
Представник відповідача позовні вимоги не визнала, посилаючись на їх безпідставність, та просила у задоволенні позову відмовити.
Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 18 постанови від 06 листопада 1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» (із послідуючими змінами) при розгляді справ про поновлення на роботі судам необхідно з`ясовувати, з яких підстав проведено звільнення працівника згідно з наказом (розпорядженням), і перевіряти їх відповідність законові.
Суд не вправі визнати звільнення правильним виходячи з обставин, з якими власник або уповноважений ним орган не пов`язували звільнення.
У судовому засіданні встановлено, що відповідно до наказу військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 (по стройовій частині) №58 від 25 березня 2014 року старшого сержанта ОСОБА_1 , призваного Рівненським ОМВК Рівненської області, з 25 березня 2014 року зараховано до списків особового складу ІНФОРМАЦІЯ_2 та вважати таким, що з 25 березня 1014 року приступив до виконання службових обов`язків (а.с. 5).
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №99 від 09 квітня 2015 року ОСОБА_1 виключено із списків особового складу та всіх видів забезпечення як звільненого у запас (а.с.17).
Згідно з даними довідки Рівненського ОМВК від 14 квітня 2015 року ОСОБА_1 проходив службу в Збройних Силах по частковій мобілізації з 25 березня 2014 року по 09 квітня 2015 року (а.с.18).
Наказом Голови Правління ПАТ «Міський комерційний банк» №206-П від 27 березня 2014 року звільнено ОСОБА_1 , охоронника-адміністратора Відділу з питань організації майнової та особистої безпеки Департаменту безпеки, з займаної посади 27 березня 2014 року у зв`язку з призовом на військову службу, згідно з п.3 ст. 36 КЗпП України (а.с. 22).
24 серпня 2014 року ОСОБА_1 звернувся до відповідача з заявою про поновлення на займаній посаді та виплату середнього заробітку (а.с.7).
Листом Голови Правління ПАТ «Міський комерційний банк» від 04 вересня 2014 року ОСОБА_1 було повідомлено про те, що оскільки його звільнення з займаної посади відбулося 27 березня 2014 року, то воно відповідає вимогам чинного законодавства (а.с. 8).
07 травня 2015 року ОСОБА_1 отримав трудову книжку (а.с. 59) та ознайомився з наказом про звільнення з роботи (а.с.69).
Згідно статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього кодексу.
Відповідно до вимог статті 214 ЦПК під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.
Згідно з п.3 ст. 36 КЗпП України підставою припинення трудового договору є призов або вступ працівника або власника - фізичної особи на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу, крім випадків, коли за працівником зберігаються місце роботи, посада відповідно до частин третьої та четвертої статті 119 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 3 ст. 119 КЗпП України за працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану на строк до закінчення особливого періоду або до дня фактичної демобілізації, зберігаються місце роботи, посада і компенсується із бюджету середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, в яких вони працювали на час призову, незалежно від підпорядкування та форми власності. Виплата таких компенсацій із бюджету в межах середнього заробітку проводиться за рахунок коштів Державного бюджету України в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Порядком виплати компенсації підприємствам, установам, організаціям у межах середнього заробітку працівників, призваних на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, затвердженим постановою Кабінету Міністру України від 04 березня 2015 року №105 передбачено, що для виплати компенсації підприємство, установа або організація подає щомісяця до 15 числа органу соціального захисту населення звіт про фактичні витрати на виплату середнього заробітку працівникам згідно з додатком 1, погоджений районним (міським) військовим комісаріатом, який здійснював працівника на військову службу, в частині підтвердження призову та проходження військової служби, для подання до 19 числа їх копій, а також зведених звітів про фактичні витрати на виплату середнього заробітку працівникам згідно з додатком 2 структурним підрозділам соціального захисту населення.
Частиною 2 статті 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначено, що громадяни України, призвані на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, або прийняті на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану, користуються гарантіями, передбаченими частинами третьою та четвертою статті 119 Кодексу законів про працю України, а також частиною першою статті 51, частиною п`ятою статті 53, частиною третьою статті 57, частиною п`ятою статті 61 Закону України "Про освіту".
Пунктом 2 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації» поширено дію частини другої і третьої статті 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», частини третьої статті 2 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та частини третьої статті 119 КЗпП України в редакції цього Закону на громадян України, які починаючи з 18 березня 2014 року були призвані на військову службу на підставі Указу Президента України від 17 березня 2014 року №303 «Про часткову мобілізацію», затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про часткову мобілізацію».
Згідно з ч. 1 ст. 233 КЗпП працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.
Позивач подав позов до суду в межах передбаченого законом строку.
Відповідно до ст. 235 КЗпП України уразі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.
При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
Оцінивши належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку позивача за один рік - з 27 березня 2014 року по 27 березня 2015 року, в межах заявлених позовних вимог, та за час вимушеного прогулу з 09 квітня 2015 року по день винесення рішення суду підлягають задоволенню.
Згідно з п.32 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 р. №9 Про практику розгляду судами трудових спорів у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. Для працівників, які пропрацювали на даному підприємстві менш двох місяців, обчислення проводиться з розрахунку середнього заробітку за фактично пропрацьований час.
Суд визначає середній заробіток, виходячи із середнього заробітку позивача за останні два календарні місяці роботи, згідно з даними наданої відповідачем довідки (а.с. 49) та розрахункового листа (а.с.58): за лютий 2014 року 4750,00 грн., за березень 2014 року 4275,00 грн. У лютому 2014 року 20 робочих днів, у березні 2014 року 18 робочих днів. Таким чином, середньоденна заробітна плата позивача становить 9025,00 грн. (4750,00 грн. + 4275,00 грн./ 37 днів).
Тому середній заробіток за один рік перебування ОСОБА_1 на військовій службі становить 61 223,92 грн. (243,92 грн. х 251 робочі дні).
Таким чином, враховуючи, що позов повинен бути розглянутий в межах заявлених позовних вимог, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за один рік перебування його на військовій службі у розмірі 44 205, 41 грн.
При цьому суд враховує положення Порядку виплати компенсації підприємствам, установам, організаціям у межах середнього заробітку працівників, призваних на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністру України від 04 березня 2015 року №105.
Також, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 09 квітня 2015 року по день винесення рішення суду у розмірі 19 757,52 грн. (243,92 грн. х 81 робочі дні).
Що стосується позовних вимог про скасування наказу про звільнення з роботи, то ці вимоги необґрунтовані, а тому суд вважає, що в цій частині у позові потрібно відмовити.
Суму судового збору у розмірі 883,23 грн. (243,60 грн. + 639,63 грн.), відповідно до ст. 88 ЦПК України, необхідно стягнути з відповідача на користь держави.
Згідно зі ст. 367 ЦПК України рішення в частині поновлення на роботі підлягає негайному виконанню.
Що стосується вимоги про допущення негайного виконання рішення в частині середнього заробітку за один місяць , то вона задоволенню не підлягає, оскільки ст.. 367 ЦПК України передбачено негайне виконання рішення в справах присудження працівникові виплати заробітної плати, а позивачем вимог про стягнення заробітної плати не заявлялося.
Керуючись ст.ст. 36, 119, 233, 235 КЗпП України, ч. 2 ст. 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», пунктом 2 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації», постановою Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 р. №9 Про практику розгляду судами трудових спорів, статтями 10, 11, 27, 31, 209, 212- 215, 218, 367 ЦПК України, суд,
в и р і ш и в :
Позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Міський комерційний банк», третя особа: Головне управління соціального захисту населення м. Києва, про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу задовольнити частково.
Поновити ОСОБА_1 на роботі на посаді охоронника-адміністратора Відділу з питань організації майнової та особистої безпеки Департаменту безпеки Публічного акціонерного товариства «Міський комерційний банк» з 27 березня 2014 року.
Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Міський комерційний банк» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час перебування на військовій службі у розмірі 44 205 (сорок чотири тисячі двісті п`ять) грн. 41 коп.
Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Міський комерційний банк» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 19 757 (дев`ятнадцять тисяч сімсот п`ятдесят сім) грн. 52 коп.
В решті позовних вимог відмовити.
Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Міський комерційний банк» на користь держави судовий збір у розмірі 883 (вісімсот вісімдесят три) грн. 23 коп.
Допустити негайне виконання рішення в частині поновлення на роботі.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду м. Києва через районний суд. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.
Суддя Л.І. Кізюн