Єдиний унікальний номер 725/1545/15-ц
Номер провадження 2/725/325/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.09.2015 року.Першотравневий районний суд м.Чернівці

в складі:

головуючої судді Вольської-Тонієвич О.В.

при секретарі Бакун Л.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Чернівці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного Багатопрофільного підприємства «Кліпсидра» про стягнення заборгованості по заробітній платі, виплату компенсації за невикористану відпустку та виплату середнього заробітку за весь час затримки розрахунку по день фактичного розрахунку,-

ВСТАНОВИВ:

У березні 2015 року позивачка ОСОБА_1 звернулась до Першотравневого районного суду м.Чернівці з позовом до відповідача про стягнення заборгованості по заробітній платі, виплату компенсації за невикористану відпустку та виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

У позові посилалась на те, що відповідно до наказу №8-к від 23.01.2012 року була прийнята на роботу на ПБП «Кліпсидра» на посаду головного бухгалтера з посадовим окладом 1500 грн. на місяць.

Наказом від 08.05.2014 року №11-к її звільнено з роботи на підставі п.1 ст.36 КЗпП України за згодою сторін. Проте звільнення було вимушеним, оскільки відповідач не виплачував їй заробітну плату за лютий, березень та квітень 2014 року. У своїй заяві про звільнення від 08.05.2014 року вона просила директора ПБП «Кліпсидра» виплатити їй всі належні при звільненні платежі, в тому числі, й невиплачену зарплату.

Однак відповідачем, всупереч вимогам чинного законодавства та, незважаючи на її заяву, не здійснено належні їй при звільненні виплати.

Відмовившись від позовних вимог в частині стягнення з відповідача на її користь заробітної плати та компенсації за невикористану відпустку, просила суд задовольнити позовні вимоги про стягнення з ПБП «Кліпсидра» середнього заробітку за весь час затримки розрахунку по день фактичного розрахунку.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 позов підтримала та підтвердила викладені у ньому обставини. Додатково пояснила, що рішення про звільнення з ПБП «Кліпсидра» було прийняте нею через постійні затримки у виплаті заробітної плати та її невеликий розмір. Вона неодноразово зверталася до директора підприємства з вимогою виплатити їй заборгованість по зарплаті, але він ігнорував її звернення. Таким чином, 08 травня 2014 року вона звернулася із заявою про звільнення з підприємства та в цей же день, наказом директора ПБП «Кліпсидра» була звільнена з роботи. Проте, незважаючи на вимогу сплатити всі необхідні при звільненні платежі, кошти їй так і не були виплачені. Не заперечувала, що в день звільнення вона знаходилась на роботі, оскільки особисто заповнила свою трудову книжку. Однак стверджувала що пропозиції в день звільнення отримати кошти в касі їй не надходило. Крім того, вказувала на те, що на підприємстві систематично не виплачувалася заробітна плата працівникам, але вони боялися куди-небудь скаржитися. Директором підприємства на неї також чинився тиск, проте до правоохоронних органів вона не зверталася.

Представник позивачки - адвокат Дронь А.В. позов підтримав та просив його задовольнити.

Представники відповідача ПБП «Кліпсидра» позовні вимоги не визнали, про що надали свої письмові заперечення. Вважають, що позивачка свідомо не хотіла отримати в касі підприємства кошти в день звільнення. Неодноразово керівництво підприємства пропонувало ОСОБА_1 з'явитись до бухгалтерії підприємства для отримання грошей, однак остання відмовлялася, про що щоразу складалися відповідні акти. Вказували, що підставою звільнення позивачки з підприємства стало те, що директор відмовився збільшувати їй заробітну плату. Таким чином, вона принципово відмовлялася отримувати заробітну плату, яка була їй встановлена та чекала на її збільшення. Просили у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши пояснення сторін та їх представників, покази свідків, дослідивши та проаналізувавши письмові докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову ОСОБА_1 слід відмовити, виходячи з наступного:

Так, судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1 на підставі наказу директора ПБП «Кліпсидра» №8-К від 23.01.2012 року була прийнята на роботу з 23 січня 2012 року на посаду бухгалтера з окладом 1500 грн. на місяць, згідно штатного розкладу (а.с.5).

08 травня 2014 року ОСОБА_1 звернулася до директора ПБП «Кліпсидра» із заявою про звільнення з роботи на підставі ч.3 ст.38 КЗпП України, а саме у зв'язку із порушенням законодавства про працю, пов'язаного із невиплатою заробітної плати в повному обсязі за лютий-квітень 2014 року. Окрім цього, в заяві позивачка просила виплатити їй всі належні до сплати в день звільнення кошти, з урахуванням затримки виплати заробітної плати (а.с.6).

Таким чином, наказом директора ПБП «Кліпсидра» від 08 травня 2014 року №11-К ОСОБА_1 звільнено з роботи на підставі п.1 ст.36 КЗпП України, тобто за згодою сторін (а.с.4).

Згідно ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Статтею 117 КЗпП України встановлено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Частиною 2 ст.117 КЗпП України передбачено, що за наявності спору про розмір належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене у частині першій відшкодування у тому разі, коли спір вирішено на користь працівника, а в разі вирішення спору частково, розмір відшкодування визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день звільнення цього працівника. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов'язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать; при невиконанні такого обов'язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає відповідальність, передбачена ст.117 КЗпП України.

Як було встановлено судом, в день звільнення позивачки ОСОБА_1 їй не було здійснено виплату належних при звільненні працівника платежів, в тому числі, й заробітної плати за лютий-квітень 2014 року.

Проте суд не може погодитися із твердженням позивачки про те, що вказані кошти їй не були виплачені саме з вини відповідача, виходячи з наступного:

Так, до матеріалів справи представниками відповідача ПБП «Кліпсидра» додано акт від 08 травня 2014 року, засвідчений працівниками підприємства, з якого вбачається, що бухгалтер ОСОБА_1 відмовилася від отримання заробітної плати та компенсації за невикористану відпустку при звільненні у повній сумі. Акт зареєстрований через канцелярію підприємства за вхідним номером 145/1 від 08.05.2014 року (а.с.58). При цьому варто зауважити, що позивачка не заперечувала, що в день звільнення, 08 травня 2014 року, вона знаходилась на роботі, так як сама оформляла документи на звільнення.

Крім того, згідно із доданої до матеріалів справи, відомості №КЛ-940 від 08 травня 2014 року, в касу підприємства надійшли кошти в сумі 922,02 грн. для проведення розрахунку з ОСОБА_1, що спростовує твердження позивачки про те, що коштів їй ніхто не пропонував та вони були відсутні в касі підприємства (а.с.52).

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_3 також підтвердила суду, що позивачка ОСОБА_1 неодноразово повідомлялася в телефонному режимі про необхідність отримати заробітну плату та компенсацію за невикористану відпустку. Проте вона так і не з'явилася до бухгалтерії підприємства для отримання коштів. Зі слів директора підприємства, їй (свідку) відомо, що ОСОБА_1 не задовольняла заробітна плата на підприємстві і вона вимагала її підвищення. Однак виробництво йшло на спад і підвищувати зарплатню не було можливості. Окрім цього, після звільнення позивачки на підприємство завітав представник Державної інспекції з питань праці. Він пояснив, що до Інспекції із заявою звернулася ОСОБА_1 Однак, зважаючи на те, що офіційно провести перевірку на підприємстві інспектор не міг, враховуючи мораторій на проведення перевірок, він неофіційно ознайомився зі всіма документами, що стосувалися ОСОБА_1 Переконавшись у законності дій керівництва ПБП «Кліпсидра», він особисто зателефонував ОСОБА_1 та попросив з'явитися до бухгалтерії для отримання розрахунку при звільненні. Однак остання відмовилась.

Аналогічно, свідок ОСОБА_4 в судовому засіданні підтвердив, що в серпні 2014 року, його було запрошено як свідка в приміщення ПБП «Кліпсидра», де він побачив як позивачка ОСОБА_1 обурюючись, відмовлялася від отримання грошей та не хотіла підписати зарплатну відомість. Причини такої поведінки ОСОБА_1 йому не пояснювали. Він лише підписав акт, у якому йшлося про факти, свідком яких він став.

Окрім цього, твердження позивачки ОСОБА_1 про систематичну невиплату заробітної плати спростовуються й розрахунково-платіжною відомістю за лютий 2014 року, з якої вбачається, що загробна плата їй нарахована, зарплатною відомістю №КЛ-0932, а також звітом до ДПІ, де ОСОБА_1 вказала, що заборгованості по заробітній платі за лютий 2014 року на підприємстві немає (а.с.44-45,47,79-86).

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у своїй постанові №13 від 24 грудня 1999 року "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" суд, установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, на підставі ст.117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Таким чином, дослідивши та проаналізувавши в сукупності зібрані докази, суд приходить до переконливого висновку про те, що розрахунок при звільненні ОСОБА_1 не був проведений з нею не з вини власника, а отже, підстав для стягнення з відповідача - ПБП «Кліпсидра» на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу немає.

Враховуючи те, що суд не знайшов підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відсутні підстави й для задоволення позову в частині стягнення витрат на правову допомогу.

Керуючись у п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці", ст.ст.116, 117, 237-1 КЗпП України, ст.ст.3, 10, 11, 58, 60, 61, 64, 79, 81, 83, 88, 208, 209, 212-215, 218, 294 ЦПК України суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Приватного Багатопрофільного підприємства «Кліпсидра» про стягнення заборгованості по заробітній платі, виплату компенсації за невикористану відпустку та виплату середнього заробітку за весь час затримки розрахунку по день фактичного розрахунку - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Першотравневого

районного суду м.Чернівці О. В. Вольська-Тонієвич