Ухвала

іменем україни

16 вересня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Хопти С.Ф., Луспеника Д.Д., Черненко В.А.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_5 про визнання права власності на частину майна подружжя, стягнення коштів за майно, що перебуває у спільній сумісній власності подружжя; за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про усунення перешкод у користуванні жилим приміщенням за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення апеляційного суду Кіровоградської області від 12 травня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2014 року ОСОБА_6 звернулась до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 28 жовтня 2005 року вони з ОСОБА_5 зареєстрували шлюб, який рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 15 квітня 2014 року розірвано. За час перебування у шлюбі вони придбали 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 8 жовтня 2007 року у її матері. Покупцем в договорі зазначено ОСОБА_5 На іншу 1/2 частину квартири вона набула право власності до укладення шлюбу. Вважала, що їй повинно належати 3/4 спірної квартири.

Ураховуючи наведене, позивачка просила визнати 1/2 частину спірної квартири спільною власністю подружжя та визнати за нею право власності на 1/4 частину спірної квартири та стягнути на її користь ринкову вартість 3/4 частин квартири.

У жовтні 2014 року ОСОБА_5 звернувся до суду з зустрічним позовом, посилаючись на те, що йому та ОСОБА_6 належить по 1/2 частині спірної квартири. Після розірвання шлюбу ОСОБА_6 перешкоджає йому у користуванні власністю. Отримувати компенсацію за належну йому частку він не бажає, оскільки має намір проживати у спірній квартирі.

Ураховуючи наведене, ОСОБА_5 просив усунути йому перешкоди у користуванні спірною квартирою шляхом його вселення до квартири та виділити йому у користування кімнату площею 12,7 кв. м, а кухню, ванну кімнату, вбиральню, коридор та лоджію залишити у їх спільному користуванні.

Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 17 березня 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_6 відмовлено. Зустрічний позов ОСОБА_5 задоволено. Усунуто ОСОБА_5 перешкоди у користуванні квартирою АДРЕСА_1 шляхом його вселення у спірну квартиру. Зобов'язано ОСОБА_6 надати ОСОБА_5 ключі від вхідних дверей вказаної квартири. Визначити порядок користування квартирою та виділено ОСОБА_5 у користування кімнату площею 12,7 кв. м, кухню, ванну кімнату, вбиральню, коридор, лоджію залишено у спільному користуванні. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 судові витрати у розмірі 1 289 грн 10 коп.

Рішенням апеляційного суду Кіровоградської області від 12 травня 2015 року рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 про визначення порядку користування квартирою, в частині стягнення судових витрат скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення. Позов ОСОБА_6 задоволено. Визнано за ОСОБА_6 право власності на 3/4 квартири АДРЕСА_1. У порядку виділу цієї частки квартири стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 грошову компенсацію за ѕ частини квартири у розмірі 447 142 грн та визнано за ОСОБА_5 право власності на квартиру АДРЕСА_1, припинено право власності ОСОБА_6 на цю квартиру з дня отримання нею грошової компенсації. У задоволенні позову ОСОБА_5 про визначення порядку користування квартирою відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 судові витрати у розмірі 2 273 грн 10 коп. У решті рішення суду залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_5, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права й порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції в межах касаційної скарги перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду, чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Скасовуючи рішення суду та ухвалюючи нове рішення, апеляційний суд на підставі доказів, поданих сторонами, які належним чином оцінені (ст. 212 ЦПК України), правильно виходив із вимог ст. 364 ЦК України та висновку судово-будівельної експертизи, врахувавши, що ОСОБА_6 погодилась на отримання грошової компенсації, вірно вважав, що підстав для відмови останній у стягненні на її користь такої компенсації та припинення її права власності на належну їй частину квартири немає.

Оскільки з матеріалів справи та змісту касаційної скарги не вбачається неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу.

Керуючись ст. ст. 332, 336 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення апеляційного суду Кіровоградської області від 12 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: С.Ф. Хопта

Д.Д. Луспеник

В.А. Черненко