Справа № 640/7610/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 вересня 2015 року Київський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді Лях М.Ю.,

при секретарі - Холявка Т.В.,

за участі представника позивача - ОСОБА_1,

відповідача - ОСОБА_2,

представника відповідача - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Київського районного суду м. Харкова цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_4 до ОСОБА_2, третя особа - Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціального захисту Харківської міської ради про розірвання мирової угоди, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_4 звернулась до Київського районного суду м. Харкова з вимогою до ОСОБА_2 розірвати мирову угоду, затверджену ухвалою Київського районного суду м. Харкова у цивільній справі № 640/20131/14-ц від 10.02.2015 року обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що відповідач після її затвердження неодноразово порушував її істотні умови. Позивач посилаючись на порушення відповідачем пунктів 2.1, 2.2 мирової угоди у визначений сторонами цієї угоди дні, 27.02.2015 року та 06.04.2015 року здійснив замахи на викрадення їх сина - ОСОБА_5, без її згоди. В подальшому, 07.03.2015 року відповідач не відвів сина на заняття з іноземної мови до школи раннього розвитку, а 15.03.2015 року після прогулянки з сином повернув його додому без теплих речей, після чого їх син захворів. Окрім цього, зі слів сина їй стало відомо, що відповідач залишав їх сина на матір своєї співмешканки, відповідач не дозволяє в період перебування з ним сина спілкування з дитиною, відповідачем не погоджені виїзди їх сина за межі м. Харкова, у передбачений мировою угодою час відповідач не приймає участь у вихованні та навчанні дитини, не займається його лікуванням, в присутності дитини допускає висловлювання, які принижують її як матір. За таких обставин, посилаючись на порушення умов п. 2.1, 2.2, 2.6, 3.5, 3.12, 3.13 укладеної між сторонами мирової угоди, з урахуванням положень статей 526, 611, 651 Цивільного кодексу України звернулася до суду з вимогою про розірвання укладеної між сторонами мирової угоди.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_4 та її представник ОСОБА_1, яка діє на підставі довіреності, підтримали позовні вимоги, просили задовольнити позов в повному обсязі на підставах, викладених в позовній заяві, надала до суду письмові документи в підтвердження викладених в заяві доводів. Зазначили, що відповідач неодноразово грубо порушував умови укладеної між ними мирової угоди, у зв'язку з чим просять позов задовольнити.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_3 заперечували проти заявлених позовних вимог в повному обсязі, просили відмовити в задоволенні позовних вимог за необґрунтованістю та невмотивованістю. Зазначили, що існування мирової угоди виступає єдиним компромісним варіантом прийняття участі відповідача в житті їх спільного сина ОСОБА_5, який було досягнуто сторонами та затверджено ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 10.02.2015 року. Враховуючи існування досить напружених стосунків між батьками дитини, існування цієї мирової угоди дозволяє йому як батьку бачитися зі своїм малолітнім сином систематично у визначений час. Також зазначив, що позивач своїми діями хоче позбавити його єдиної можливості спілкування зі своїм сином, у зв'язку з чим просить відмовити в задоволенні позовних вимог.

В судове засідання представник третьої особи не з'явився, був належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду, надіслав до суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, винести рішення враховуючи інтереси дитини.

Суд, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об'єктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, приходить до наступного.

Судом встановлено, що ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 10.02.2015 року затверджено мирову угоду, укладену між ОСОБА_4 та ОСОБА_2, якою встановлені взаємні права та обов'язки батьків з приводу участі у вихованні їх малолітньої дитини - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, визначені дні для відвідування та спілкування ОСОБА_2 зі своїм сином, його участь у вихованні дитини, погоджено порядок вирішення деяких питань, що виникають під час здійснення батьківських прав та обов'язків сторонами (арк. справи 7-8).

Відповідно до ч.1 статті 175 ЦПК України мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на основі взаємних поступок і може стосуватися лише прав та обов'язків сторін та предмета позову.

Згідно ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Відповідно до п. 3 Інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05 грудня 2011 року мирова угода, затверджена судом, може вважатися зобов'язанням у цивільно-правовому розумінні, оскільки її укладення, затвердження і виконання регламентовано положеннями процесуального законодавства та Закону України "Про виконавче провадження". З наведеного можна зробити висновок, що мирова угода є цивільно-правовим зобов'язанням.

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно cт. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Стаття 610 Цивільного кодексу України визначає, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 2 cт. 651 Цивільного кодексу України, договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Обґрунтовуючи своє право на звернення до суду з вимогою розірвати укладену між сторонами мирову угоди позивач посилається на порушення відповідачем пунктів 2, 2.1, 2.2, 2.6, 3.5, 3.10, 3.12, 3.13 укладеної між ними мирової угоди.

Згідно пункту 2 укладеної між сторонами угоди ОСОБА_4, не заперечує проти побачень ОСОБА_2, без її присутності, з їх малолітнім сином ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 р. н., та гарантує право вільно відвідувати і спілкуватися з ОСОБА_5, а також брати участь у його вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджатиме нормальному розвитку останнього, з дотриманням наступного режиму спілкування: з 10:00 по 19:00 кожну першу та третю суботу місяця, та кожну другу та четверту неділю місяця (п. 2.1.); з 16:00 по 18:30 у понеділок та середу кожного тижня, без присутності ОСОБА_4, з урахуванням часу занять ОСОБА_5 з підготовки до школи, за умови гарного самопочуття (п. 2.2.).

Згідно п. 2.6 укладеної між сторонами мирової угоди встановлено, що у випадку бажання батька - ОСОБА_2 виїхати разом із дитиною на відпочинок за межі міста Харкова, ОСОБА_2 зобов'язується не пізніше, ніж за 10 (десять) днів до дати виїзду на відпочинок, письмово погодити відпочинок із матір'ю - ОСОБА_4, а остання зобов'язується не чинити перешкоди, своєчасно надавати ОСОБА_2 дозвіл на виїзд дитини за межі міста Харкова, на умовах, передбачених даною угодою.

Згідно п. 3.5 укладеної між сторонами мирової угоди ОСОБА_2, зобов'язується інформувати ОСОБА_4 на її вимогу про місцезнаходження ОСОБА_5, а також забезпечувати можливість спілкування ОСОБА_4 з ОСОБА_5 по телефону (мобільний зв'язок) у період перебування ОСОБА_5 з нею.

Згідно п. 3.10 укладеної між сторонами мирової угоди ОСОБА_2, зобов'язується не залучати до участі у вихованні з ОСОБА_5 сторонніх осіб, які не є родичами, зловживають спиртними напоями тощо, до досягнення ОСОБА_5 18-річного віку.

Згідно п. 3.12 укладеної між сторонами мирової угоди вказаний у пункту 2 цієї мирової угоди режим спілкування ОСОБА_2 з сином - ОСОБА_5 можливий з урахуванням думки дитини. У разі відмови дитини від побачення з батьком, ОСОБА_2 зобов'язується не наполягати, в разі, якщо бажання дитини пов'язане з об'єктивними обставинами, а не зумовлене впливом на останнього інших осіб.

Згідно п. 3.13 укладеної між сторонами мирової угоди сторони зобов'язуються не допускати протиправних дій та негативних розмов стосовно батька дитини - ОСОБА_2, матері дитини - ОСОБА_4, в присутності дитини - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

В підтвердження викладених в позовній заяві допущених відповідачем порушень, позивач посилається на неодноразові письмові звернення до управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, Комінтернівського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області щодо порушення відповідачем умов укладеної між ними мирової угоди (арк. справи 9-12, 16-22, 42-46, 48-49, 200-223, 227, 229), виписку з історії розвитку дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, виписку із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) в обґрунтування захворювання її сина через недбалість батька дитини (арк. справи 47, 50).

Разом з тим, згідно до ч.2 статті 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Дослідження матеріалів справи дозволяє зробити висновок, що надані позивачем письмові документи не підтверджують обставини істотного порушення відповідачем умов укладеної між ними мирової угоди, відсутні судові рішення, що набрали законної сили які беззаперечно вказують на порушення мирової угоди. Так, посилаючись в позовній заяві на порушення відповідачем умов укладеної мирової угоди, позивач не наводить належних та допустимих доказів, які б конкретно підтвердили наявність в діях відповідача порушення вказаних умов мирової угоди, винесеними за результатами перевірки цих заявах обставин висновки не вбачають істотного порушення відповідачем умов укладеної мирової угоди, будь-які інші докази, які б стверджували, що позивачу протиправними діями відповідача завдана шкода, внаслідок якої вона позбавляється того, на що розраховувала при укладенні договору не підтверджено під час судового засідання.

Слід зазначити, що вирішуючи питання про розірвання договору на вимогу однієї сторони необхідна наявність істотного порушення договору другою стороною, при цьому у відповідності до ч.2 статті 651 Цивільного кодексу України істотним є таке порушення, коли внаслідок завданої шкоди друга сторона значно позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Тобто позивач звертаючись до суду з вимогою розірвання мирової угоди повинна довести наявність таких порушень з боку відповідача ОСОБА_2, внаслідок яких їй дійсно було завдано шкоду та вона була позбавлена того, на що розраховувала при укладенні договору.

Відповідно до ч. статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Статтею 12 Закону України «Про охорону дитини» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей , поважати гідність дитини, готувати п до самостійного життя та праці.

Відповідно до статті 150 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Згідно ст. 157 Сімейного кодексу України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися дитиною та брати участь у її вихованні.

Відповідно до ч.1 ст. 159 Сімейного кодексу України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.

Зі змісту укладеної між сторонами мирової угоди вбачається, що угода встановлює порядок участі батька у вихованні дитини з метою усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, яка затверджена ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 10.02.2015 року, яка набрала законної сили та обов'язкова для виконання всіма сторонами цієї угоди. В судовому засідання відповідач зазначив, що наявність укладеної з позивачем мирової угоди є єдиним законним способом бачитися йому зі своїм сином та здійснювати батьківські обов'язки.

Відповідно до ч.3 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язання має ґрунтуватися, зокрема, на засадах добросовісності та розумності. В обґрунтування своїх заперечень проти заявлений позовних вимог, відповідач посилаючись на зловживання позивачем своїми правами за укладеною між ними мировою угодою зазначає, що позивач створює йому перешкоди для виконання ним батьківських обов'язків, обмежує його в побаченнях зі своїм сином, в обґрунтування своїх заперечень надає копії письмових звернень до управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, Комінтернівського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області з приводу необхідності виконання позивачем умов укладеної між ними мирової угоди (арк. справи 58-63, 69-85, 93-105), копії відповідей за результати розгляду цих заяв (арк. справи 86-92, 107-111), акти про відсутність у визначений час для побачень малолітнього ОСОБА_5 за місцем проживання з матір'ю за адресою: АДРЕСА_1 (арк. справи 112-115), роздруківка зображень телефонних повідомлень відповідача до позивача з приводу побачення його з сином (арк. справи 125-197).

На підставі статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами. Які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Докази подаються сторонами та іншими особами які беруть участь у справі.

Під час розгляду справи судом були створені всі необхідні умови для всебічного та повного дослідження обставин справи, сторонам, під час розгляду справи було роз'яснено їх права та обов'язки, зокрема положення щодо змагальності процесу та необхідності надання доказів на підтвердження своїх доводів, сторонам було надано всі можливості для заявлення необхідних клопотань та надання доказів, що підтверджується матеріалами справи та протоколом судового засідання.

Разом з тим, незважаючи на наявну можливість позивачем не надано суду достатніх належних доказів в підтвердження вчинення відповідачем істотного порушення умов укладеної з ним мирової угоди, в тому числі завдання шкоди позивачу, яка позбавляє її того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Обставини, викладені у заявах та зверненнях позивача та відповідача до компетентних органів свідчать про існування напружених стосунків між сторонами, що певним чином відображається на участі батька у вихованні дитини. Окрім цього, незважаючи на наявну можливість сторони не зверталися до виконавчої служби з метою примусового виконання ухвали Київського районного суду м. Харкова від 10.02.2015 року, якою затверджена мирова угода між сторонами, яка набрала законної сили, не зверталися з відповідними заявами про внесення змін до мирової угоди, про спонукання до виконання умов мирової угоди в тому разі, якщо одна сторона ухиляється від її виконання та ін. Тобто сторонами не здійснено всі можливі процесуальні заходи щодо добровільної реалізації мирової угоди, затвердженої ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 10.02.2015 року, за таких обставин суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволенню позовних вимог у зв'язку з чим позовна заява задоволенню не підлягає.

З урахуванням наведеного, керуючись статтями 16, 509, 525, 526, 610, 611, 625, 651 Цивільного кодексу України, статтями 3, 4, 10, 11, 57-60, 88, 169, 209, 212-215, 224-226, 228 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовної заяви ОСОБА_4 до ОСОБА_2, третя особа - Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціального захисту Харківської міської ради про розірвання мирової угоди - відмовити.

В судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини, повний текст судового рішення виготовлено 11 вересня 2015 року.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Харківської області через Київський районний суд м. Харкова шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10-ти днів з дня його проголошення. У разі, якщо рішення ухвалено без участі особи, яка його оскаржує, апеляційна скарга подається протягом 10-ти днів з дня отримання його копії.

Суддя Київського районного суду

м. Харкова Лях М.Ю.