АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 607/710/15-цГоловуючий у 1-й інстанції Черніцька І.М.
Провадження № 22-ц/789/1098/15 Доповідач - Бершадська Г.В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 вересня 2015 р. колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Бершадської Г.В.

суддів - Ткач О. І., Шевчук Г. М.,

при секретарі - Баляс Т.І.

з участю сторін - сторін предстваника апелянта ОСОБА_1, представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Тернополя цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Тернопільського міськрайонного суду від 19 червня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про стягнення коштів та зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визнання договору недійсним,-

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4, який згодом уточнив, про стягнення боргу у розмірі 4 028 715 грн. та трьох процентів річних за весь час прострочення виконання і зобов'язання у розмірі 383 455,30 грн. Свої вимоги обгрунтовував тим, що 23 червня 2011 року він передав ОСОБА_4 1 200 000 грн, що еквівалентно 150000 дол,, за проведення останнім процедури зміни цільового призначення земельних ділянок, які знаходяться на території Шляхтинецької сільської ради Тернопільського району із земель сільськогосподарського призначення в категорію земель житлової та громадської забудови. В рахунок отриманих коштів ОСОБА_4 зобов'язався в строк до 31 грудня 2011 року передати у приватну власність ОСОБА_2 20 % належної відповідачу землі загальною площею 6,74 га на території Шляхтинецької сільської ради. В подальшому після кінцевих підрахунків витрат, які будуть понесені відповідачем, додатково передати у власність позивача 40% від належної відповідачу землі площею 6,74 га на території Шляхтинецької сільської ради, за виключенням земельної ділянки площею, яка буде співмірною понесеним відповідачем витратам на переоформлення вказаної земельної ділянки із земель сільськогосподарського призначення у землі житлової та громадської забудови та земельної ділянки площею 20 % належної ОСОБА_4 Відповідач надав йому розписку про отримання грошових коштів і виконання зобов'язання у строк до 31.12.2011 року, однак ОСОБА_4 зобов"язань не виконав та коштів у добровільному порядку не повертає.

ОСОБА_4 звернувся із зустрічним позовом про визнання недійсним договору про інвестиційну діяльність з відкладальною обставиною від 23.06.2011 року, укладеного між ним та ОСОБА_2, посилаючись на те, що Тернопільська адміністрація відмовила йому у наданні дозволу на зміну цільового призначення земельних ділянок, оскільки в силу вимог Закону не допускається відчуження та зміна цільового призначення земельних ділянок сільськогосподарського призначення і ОСОБА_2 коштів йому не передавав.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 18 червня 2015 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про стягнення коштів задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 кошти у розмірі 1 200 000 грн. та 114114,91грн. трьох процентів річних від простроченої суми за період прострочення з 01.0.1.2012 року по 03.03.2015 року.

У задоволені решти вимог відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_4 залишено без задоволення.

Вирішено питання судових витрат.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_4 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні первісного позову та задоволити його зустрічний позов, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

В судовому засіданні представник ОСОБА_4 - ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримав та послався на обставини, викладені в ній. Додатково пояснив, що в 2011 році його довіритель звертався з заявами про зміну цільового призначення земельної ділянки і намагався виконати зобов"язання, однак у вересні 2012 році отримав письмову відмову. Кошти за розпискою повинен був отримати після виконання всіх дій за розпискою

Представник ОСОБА_2 апеляційної скарги не визнав, вважає рішення суду законним та обгрунтованим.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників процесу та вивчивши матеріали справи колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами виникли зобов'язальні правовідносини, а тому відповідач повинен повернути позивачу кошти, які він отримав в рахунок виконання ним певних дій щодо зміни цільового призначення та передачі у власність позивачу земельних ділянок у строк до 31 грудня 2011 року, яких він не виконав.

Колегія погоджується з таким висновком суду.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу.

Згідно з вимогами ст. 615 ЦК України в разі порушення зобов'язання однією із сторін друга сторона має право частково або в повному обсязі відмовитись від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом. Одностороння відмова не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання.

Судом встановлено, що 23 червня 2011 року ОСОБА_2 передав ОСОБА_4 грошові кошти в сумі 1 200 000 грн. в рахунок проведення ОСОБА_4 процедури зміни цільового призначення належних відповідачу земельних ділянок (паїв) загальною площею 6.74 га, які знаходяться на території Шляхтинецької сільської ради із земель сільськогосподарського призначення в категорію земель житлової та громадської забудови. В рахунок отриманих коштів ОСОБА_4 зобов'язався в строк до 31 грудня 2011 року передати у приватну власність ОСОБА_2 20 % належної відповідачу землі загальною площею 6,74 га на території Шляхтинецької сільської ради. В подальшому після кінцевих підрахунків витрат, які будуть понесені відповідачем, додатково передати у власність позивача 40% від належної відповідачу землі площею 6,74 га на території Шляхтинецької сільської ради, за виключенням земельної ділянки площею, яка буде співмірною понесеним відповідачем витратам на переоформлення вказаної земельної ділянки із земель сільськогосподарського призначення у землі житлової та громадської забудови та земельної ділянки площею 20 % належної ОСОБА_4, про що відповідач власноручно написав розписку від 23.11.2011 року.

ОСОБА_2 свої зобов'язання стосовно передачі ОСОБА_4

коштів у розмірі 1 200 000 грн. виконав.

Відповідач ОСОБА_4 свої зобов'язання згідно розписки від 23.06.2011 року не виконав, що визнається сторонами.

За таких обставин, суд прийшов до вірного висновку про те, що відповідач у зв'язку з невиконанням взятих на себе зобов'язань за розпискою повинен повернути отриману ним суму грошових коштів.

Доводи апелянта про те, що він не отримував грошових коштів за розпискою не заслуговують уваги суду, оскільки спростовуються власноручно написаною ним розпискою та рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 16 липня 2014 року, яким встановлено вказану обставину (рішення суду набрало законної сили).

Факт існування між сторонами зобов'язальних відносин підтверджується поясненнями представників сторін і діями відповідача, який як усно, так і письмово звертався з заявами до Тернопільської РДА по питанню зміни цільового призначення земельної ділянки.

Встановивши, що між сторонами виникли договірні правовідносини, суд підставно застосував положення ст. 625 ЦК України та вірно визначив 3% річних від просроченої суми з 1 січня 2012 року по 3 березня 2015 року в сумі 114114,91 грн.

Посилання апелянта на те, що позивачем пропущено строк позовної давності колегія суддів не приймає до уваги, оскільки з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 з позовом до ОСОБА_4 про стягнення коштів звертався вперше у грудні 2012 року, судові розгляди тривали протягом 2013, 2014 років, що відповідно до ст. 264 ЦК України свідчить про переривання строку позовної давності.

Відмовляючи в задоволенні зустрічного позову, суд виходив з того, що розписка ОСОБА_4 про отримання від ОСОБА_2 коштів, в рахунок яких останній зобов'язався вчинити певні дії не є правочином.

Колегія погоджується з таким висновком суду, тому що дана розписка за своєю формою, правовою природою та змістом не відповідає визначеним цивільним законодавством загальним вимогам правочину, який відповідно до ст. 215 ЦК України може бути визнаний недійсним.

Вказана розписка не є інвестиційним договором з відкладальною обставиною.

Твердження апелянта про те, що предметом розгляду цієї справи мало бути застосування ст.ст. 1046, 1047, 1048 ЦК України щодо позики є помилковим, оскільки між сторонами виникли договірні зобов'язання, однак не правовідносини, що виникають з позики, а тому з мотивувальної частини рішення слід виключити посилання на ст.ст. 1046, 1049 ЦК України як зайві.

Таким чином, рішення суду є законним та обгрунтованим і підстав для його скасування з мотивів, наведених в апеляційній скаргі, немає

Керуючись ст.ст. 218, 303, 304, 307, 308, 315 ЦПК України,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду від 18 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області Г.В. Бершадська