Справа № 182/6195/14-ц
Провадження № 2/0182/258/2015
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

14.09.2015 року м. Нікополь

Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого-судді Кобеляцької - Шаховал І.О.

за участю секретаря Скоробогатової А.О.

позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні позовну заяву ОСОБА_1 до фізичної особи підприємця ОСОБА_2 та Акціонерного товариства „ОСОБА_3 Капітал про захист прав споживачів, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідачів про захист прав споживачів.

На підтвердження своїх позовних вимог позивач посилається на те, що 11.04.2014 року вона уклала договір, який називається „індивідуальний номер заказу № 19 з фізичною особою підприємцем ОСОБА_2. Предметом даного договору є організація робіт по виготовленню й передачі у власність ПВХ конструкцій (профіль ПВХ stеко s 300). Мова йде про металопластикові балконні двері. Вартість виробів складає 3 627 грн. Завдаток 100 грн. Відповідно товарного чеку № 1 від 11 квітня 2014 року, оплата чомусь складає 3 900 грн. Після складання договору № 19 від 11.04.2014 року наступного дня 12.04.2014 року до неї додому привезли металопластикові балконні двері, неналежної якості, які не підходили по розміру, а були набагато меншого розміру, ніж дійсний отвір балконної двері. Вона стала вимагати усунути порушення, на що їй відповіли, що нічого вони усувати не будуть, а ті отвори, які виникли з-за меншого розміру ПВХ конструкції можна чимось закрити. Її обурило таке ставлення і вона стала вимагати розірвання договору або усунення порушення, однак, отримала відмову. 19.05.2014 року за даними обставинами нею була подана заява, але по теперішній день ніякої відповіді вона не отримала. Порушення її прав як споживача допустила відповідачка, оскільки вона навіть не направила на її домашню адресу людей, щоб вони хоча б зробили відповідні заміри балконної двері. Думає, що вона навіть не збиралась цього робити, бо навіть в договорі в п.1.4. Загальна площа виробів, нічого не вказано. Заміри ніхто не робив, а їй привезли вже, мабуть, ПВХ конструкцію балконних дверей, які вже були у відповідачки, і яка не підійшла по розмірам та моделі. Відповідно до ст.4, 6 ЗУ „Про захист прав споживачів, вона має право на належну якість продукції та обслуговування. Крім того, в порушення ст.6 ЗУ „Про захист прав споживачів, відповідачка не надала їм ніякої документації по балконному блоку. Вона стала вимагати заміни товару неналежної якості на товар належної якості. Отримавши відмову, стала вимагати розірвання договору (заява від 19.05.2014 року), але відповіді на свою заяву так і не отримала. Вищевказані порушення по виготовленню ПВХ конструкції балконних дверей є суттєвими, тому має право вимагати розірвання договору та стягнення збитків. При укладенні вказаного договору № 19, вона, довірившись відповідачці вирішила скористатись можливістю придбати вказану ПВХ конструкцію за допомогою споживчого кредиту, тим більше, що це можна було зробити в тому ж приміщенні, бо це був офіс „Ренесанс-Кредит. Тепер розуміє, що це одна шайка-лійка. Таким чином, вони, діючи сумісно, поки клієнт готовий, одночасно під час укладення договору придбання продукції, одразу ж підсовують пропозицію по поводу споживчого кредиту. Ніякого договору про надання споживчого кредиту банк з нею не укладав і вона його не підписувала. 11.04.2014 року їй лише вручили пропозицію укласти договір, де указано, що забороняється будь-яким способом утруднювати читання споживчого кредиту. З цього приводу вона зверталась в банк із заявою 12.06.2014 року, однак, банк її заяву не побажав отримувати на пошті і воно повернулось до неї. Від банку їй все - таки прийшла відповідь, по якій видно, що її заяву вони не прийняли умисно, але з текстом ознайомились. В листі банку вказано, що вона повинна оплатити суму в розмірі 3390,49 грн. на підставі кредитних зобовязань. Ніяких кредитних зобовязань в неї з даним банком немає і договір споживчого кредиту не укладався. Вона також зверталась до ОСОБА_2, але відповіді так і не отримала. Крім того, всюди вказані різні суми. В договорі № 19 указано, що вартість ПВХ конструкції - 3 627 грн., завдаток 100 грн., а товарний чек виписано на суму 3 900 грн. За таких обставин звернулась до суду і просить розірвати договір № 19 від 11.04.2014 року, укладений між нею та фізичною особою підприємцем ОСОБА_2 по організації робіт по виготовленню та передачі у власність ПВХ конструкцій та визнати договір споживчого кредиту між нею та акціонерним товариством „ОСОБА_3 Капітал неукладеним.

В судовому засіданні позивачка підтримала свої позовні вимоги і просила суд розглянути справу у відсутність відповідачів. Суду пояснила, що до її чоловіка додому прийшла якась дама й умовила чоловіка встановити пластикові балконні двері. Чоловік їй дзвонив, вона спочатку не погоджувалась. Але він наполягав, казав, що йому як пенсіонеру пообіцяли добру знижку і вона погодилась. Дама залишила чоловіку адресу, куди треба прийти. Вони прийшли на вул.Усова, 17, де знаходились якісь дівчата і банк „Ренесанс. Оскільки в чоловіка не було коду, договір оформили на неї. Одна з двох дівчаток оформила їй документи. Це була не ОСОБА_2, але вони з чоловіком не поцікавились, хто ці дівчатка, де ОСОБА_2. Взагалі нічим не цікавились, бо не думали, що їх обдурять. Ніякого кредитного договору не підписувала. Що за підписи стоять в договорі не знає, експертизу заявляти не хоче, бо оплачувати не буде. Договору споживчого кредиту в неї немає, що за папірець з її підписами вона надала суду не знає. Старий балконний блок не знімали, пластикова конструкція стоїть в них в спальні і вона хоче, щоб суд виніс рішення про те, щоб його забрали.

Відповідач ФОП ОСОБА_2 в судове засідання не прибула, повідомлялась судом за вказаною позивачкою в позовній заяві адресою. Однак, повідомлення повертались з відміткою про те, що за вказаною адресою адресат не значиться.

Представник відповідача ПАТ „ОСОБА_3 Капітал в судове засідання не прибув, про день розгляду справи був повідомлений належним чином судовими повістками з поштовими повідомленнями, надав до суду заяву про розгляд справи у свою відсутність та заперечення на позов, в яких вказав, що всі умови укладених договорів є ясними та чіткими і позивач, ознайомившись з умовами таких договорів, повністю погодився з ними, що підтверджується її підписом на укладених договорах. Викладення тексту Кредитного договору в такому форматі не може вважатись підставою для його розірвання, оскільки позивач аж ніяк не обмежений в часі для ознайомлення з його змістом. Крім того, письмова форма Кредитного договору, що передбачена законодавством, Банком повністю дотримана. Позивачка зазначає у позовній заяві про те, що 12.06.2014 року вона направила на адресу банку повідомлення про відкликання згоди на укладання Кредитного договору. Згідно з п.6 ст.11 ЗУ „Про захист прав споживачів, споживач має право протягом чотирнадцяти календарних днів відкликати свою згоду на укладення договору про надання споживчого кредиту без пояснення причин. Перебіг цього строку розпочинається з моменту передачі споживачеві примірника укладеного договору. Пропозиція укласти договір № 0 (оферта) та Основні умови кредитування (акцепт) були підписані сторонами 11.04.2014 року. Цієї ж дати позичальником було надано заяву про перерахування коштів. Згідно меморіального ордеру № 8198223, кошти були перераховані на рахунок позичальника 14.04.2014 року. Звертають увагу суду, що жодних заяв на відкликання згоди банком отримано не було, цей факт навіть підтверджується позивачкою, яка в своєму позові зазначила, її заява була повернута їй відділенням Укрпошти. Крім того, навіть якщо така заява все - таки надійшла до Банку. Банк мав би всі правові підстави відмовити позивачці в задоволенні її заяви, оскільки вона направлена зі сплином 2 (двох) місяців з моменту укладання договору. Тож, твердження позивачки про те, що вона відмовилась від укладання договору в межах строку, передбаченого п.6 ст.11 ЗУ «Про захист прав споживачів» не відповідають обставинам справи. Відповідно до ст.1054 ЦК України, за Кредитним договором банк зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно ст.1046 ЦК України, договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. В пропозиції укласти договір № 0 зазначено, що моментом прийняття пропозицій про укладення Кредитного договору та Договору страхування банком цієї пропозиції та скріплення його печаткою також буде вважатись момент вчинення Банком до моменту підписання ним (скріплення печаткою) цієї пропозиції фактичних дій, визначених Кредитним договором щодо надання Кредиту, в тому числі в частині сплати ціни Договору страхування. Стаття 509 ЦК України визначає, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію. Банк виконав свої зобовязання та перерахував кредитні кошти в якості оплати за товар. Таким чином, у позичальника виникає зобовязання по виконанню умов Кредитного договору, а саме повернення кредиту, сплаті процентів та комісії. Відповідно до ст.525, 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами, а одностороння відмова під зобов'язання не допускається. Статтею 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Вважають, що позивачкою не доведено, що існують підстави для розірвання Кредитного договору. Тому просять відмовити в задоволенні позову

Справа слухалась у відсутність відповідачів.

Вислухавши пояснення позивача, свідка, вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Як встановлено в судовому засіданні, 11.04.2014 року між позивачкою та ФОП ОСОБА_2 був укладений договір, відповідно до якого ФОП ОСОБА_2 повинна була організувати роботи по виготовленню та передачі у власність ПВХ конструкцій по розцінкам виконавця, а позивач в свою чергу повинна була оплатити та прийняти готові конструкції і роботу, відповідно до умов договору (а.с.3). В цей же день між позивачем та відповідачем ПАТ „ОСОБА_3 Капітал було укладено договори кредиту та страхування (а.с.5). Оскільки якість доставлених ПВХ конструкцій позивачку не влаштувало, вона звернулась до керуючого ПАТ „ОСОБА_3 Капітал із заявою про розірвання кредитного договору (а.с.7). Однак, доказів отримання банком вищезазначеної заяви в строк, визначений ЗУ „Про захист прав споживачів, суду надано не було. З такою ж заявою позивач звернулась й до ФОП ОСОБА_2 (а.с.9). Однак, вищезазначена заява відповідачем була проігнорована. Позивач неодноразово звертався до відповідача ФОП ОСОБА_2 як усно, так і письмово, однак до сьогоднішнього дня відповідач свої зобовязання належним чином не виконав.

Допитаний в якості свідка в судовому засіданні чоловік позивачки ОСОБА_4 суду пояснив, що до нього в квартиру прийшла якась Людмила. Вона спитала, чи не потрібні йому балконні двері. Він відповів, що потрібні. Вона попросила пройти в квартиру, він її впустив. Людмила пообіцяла йому добру знижку і зробила заміри балконних вікон. Після цього запропонувала йому прийти на вул.Усова, 17 для оформлення заказу. Він умовив дружину і разом з нею вони прийшли за вказаною адресою. Там він нічого не підписував, підписувала дружина. Потім трішки пізніше до них в квартиру прийшов ще один працівник і знову обміряв балконний блок. А коли через якийсь час привезли балконний блок, чоловік, що його привіз, сказав йому підписатись, що скло не розбите. Він підписав, а потім побачив, що підвіконня погнуте, немає дверної ручки, двері зі склом, а він заказував повністю пластикове. Пізніше виявилось, що конструкція взагалі не підходить замала. Працівник, який прийшов за їх скаргою, сказав, що отвори, які виявляться при установці, можна запінити. На що він вигнав цього майстра з квартири. Тепер ця конструкція стоїть в них в квартирі. Коли вони прийшли зі скаргою до ОСОБА_2, їм сказали, щоб вони йшли додому і їм передзвонять. Однак, ніхто їм не передзвонив і нічого не сказав.

За таких обставин суд вважає доведеним факт умисного невиконання відповідачем ФОП ОСОБА_2 своїх зобовязань належним чином і вважає за необхідне позовні вимоги в частині розірвання договору № 19 від 11.04.2014 року, укладений між ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 по організації робіт по виготовленню та передачі у власність ПВХ конструкцій задовольнити.

Однак, суд вважає не доведеною та необґрунтованою вимогу позивача про визнання договору споживчого кредиту між ОСОБА_1 та ПАТ „ОСОБА_3 Капітал неукладеним, оскільки доказів неналежного виконання відповідачем своїх зобовязань перед позивачем в судовому засіданні встановлено не було.

Враховуючи все вищевикладене, керуючись ст.3, 10, 15, 57, 58, 60, 212, 214 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Розірвати договір № 19 від 11.04.2014 року, укладений між ОСОБА_1 та фізичною особою підприємцем ОСОБА_2 по організації робіт по виготовленню та передачі у власність ПВХ конструкцій.

В іншій частині відмовити.

Стягнути з фізичної особи підприємця ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в сумі 487 грн. 20 коп.

Рішення суду першої інстанції може бути оскаржено до апеляційного суду Дніпропетровської області в 10-денний строк з моменту отримання через Нікопольський міськрайонний суд.

Суддя: ОСОБА_5