Ухвала

іменем україни

01 квітня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Журавель В.І., Хопти С.Ф.,

Лесько А.О., Черненко В.А.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до Харківського державного авіаційного орденів Жовтневої Революції та Трудового Червоного Прапору виробничого підприємства про визнання звільнення незаконним, скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення майнової та моральної шкоди за касаційною скаргою Харківського державного авіаційного орденів Жовтневої Революції та Трудового Червоного Прапору виробничого підприємства на рішення апеляційного суду Полтавської області від 08 грудня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом, у якому просив визнати незаконним та скасувати наказ директора заводу «Тора» Харківського державного авіаційного орденів Жовтневої Революції та Трудового Червоного Прапору виробничого підприємства (далі - завод «Тора» ХДАВП) від 21 липня 2014 року № 188/л про його звільнення з посади провідного інженера-конструктора І категорії, поновити на роботі з 21 липня 2014 року, стягнути з Харківського державного авіаційного орденів Жовтневої Революції та Трудового Червоного Прапору виробничого підприємства майнову шкоду за час вимушеного прогулу у розмірі середньомісячного заробітку з дня звільнення по день винесення рішення, моральну шкоду у розмірі 50 000 грн, винести окрему ухвалу стосовно посадових осіб заводу «Тора» ХДАВП за систематичне порушення трудового законодавства України.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що він був звільнений з роботи 21 липня 2014 року за п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України.

Звільнення вважав незаконним, проведеним з порушенням норм ст. 43 КЗпП України.

Рішенням Шишацького районного суду Полтавської області від 30 вересня 2014 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Полтавської області від 08 грудня 2014 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов задоволено.

Визнано незаконним та скасовано наказ директора заводу «Тора» ХДАВП від 21 липня 2014 року № 188/л про звільнення ОСОБА_3 з посади провідного інженера конструктора І категорії.

Поновлено ОСОБА_3 на посаді провідного інженера-конструктора І категорії заводу «Тора» ХДАВП з 21 липня 2014 року.

Стягнуто з Харківського державного авіаційного орденів Жовтневої Революції та Трудового Червоного Прапору виробничого підприємства на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 5 583,60 грн, утримавши з вказаної суми обов'язкові платежі.

Стягнуто з Харківського державного авіаційного орденів Жовтневої Революції та Трудового Червоного Прапору виробничого підприємства на користь ОСОБА_3 моральну шкоду у розмірі 1 000 грн.

Вирішено питання про судові витрати.

У касаційній скарзі Харківське державне авіаційне орденів Жовтневої Революції та Трудового Червоного Прапору виробниче підприємство просить скасувати рішення апеляційного суду, закрити провадження у справі, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване судове рішення зазначеним вимогам закону не відповідає.

Судами встановлено, що з 23 травня 2005 року до 21 липня 2014 року ОСОБА_3 працював провідним інженером-конструктором 1 категорії заводу «Тора», який в свою чергу є відокремленим підрозділом Харківського державного авіаційного орденів Жовтневої Революції та Трудового Червоного Прапору виробничого підприємства. 29 квітня 2014 року на підставі наказу від 28 квітня 2014 № 79 про скорочення штатів було видано наказ № 87/л «По особовому складу» про попередження про подальше звільнення працівників заводу, в тому числі й ОСОБА_3, за скороченням штату на підставі п.1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України. 29 квітня 2014 року видано наказ № 81 «Про створення комісії з працевлаштування», на підставі якого ОСОБА_3 були запропоновані посади дефектувальника, згонщика-змивника, двірника, стрілка-пожежника, від яких він відмовився 02 липня 2014 року. 09 липня 2014 року профспілковим комітетом надано згоду на звільнення ОСОБА_3 Наказом від 21 липня 2014 року позивача звільнено з роботи на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗПП України.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив із дотримання відповідачем вимог трудового законодавства України при звільненні позивача.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове про задоволення позову ОСОБА_3, апеляційний суд дійшов висновку про те, що при його звільненні з боку відповідача мало місце порушення вимог чинного трудового законодавства та процедури звільнення працівника за п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України.

Проте погодитися з таким висновком апеляційного суду не можна.

Відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва праці, у тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Згідно з роз'ясненнями, які містяться у п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» (із подальшими змінами), розглядаючи трудові спори, пов'язані із звільненням за п. 1 ст. 40 КЗпП України, суди зобов'язані з'ясувати, зокрема, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, скорочення штату, чи додержано власником норм законодавства, що регулюють вивільнення працівників, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник чи уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника за його згодою на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Відповідно до ст. 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1, 2-5, 7 ст. 40 і пунктами 2 і 3 ст. 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник.

З матеріалів справи вбачається, що керівництвом заводу «Тора» ХДАВП були дотримані вимоги трудового законодавства при звільненні ОСОБА_3, зокрема його більше ніж за два місяці до звільнення було попереджено про подальше скорочення, з метою його працевлаштування пропонувались наявні на підприємстві вакантні посади дефектувальника, згонщика-змивника, двірника, стрілка-пожежного, від яких позивач відмовився. За результатом розгляду подання адміністрації заводу профспілковим комітетом 09 липня 2014 року надано згоду на звільнення позивача.

Також вбачається, що відповідно до штатного розпису станом на 21 липня 2014 року інші вакантні посади на підприємстві, крім тих, що були запропоновані позивачу, на час його звільнення були відсутні, наявні посада головного інженера відноситься до вищої ніж у ОСОБА_3 ІІІ категорії та входить до апарату управління підприємством, а посада інженера по сертифікації і модифікації в кількості 0,5 штатної одиниці унеможливлює призначення на неї позивача, оскільки останній обіймав цілу штатну одиницю (а. с. 86-102).

Таким чином, суд першої інстанції правильно виходив з того, що у відповідача мало місце скорочення чисельності працівників, позивач був попереджений про наступне звільнення, йому була запропонована інша робота, оскільки він відмовився від неї, власник мав усі підстави для розірвання трудового договору за п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України.

При встановленні зазначених фактів судом першої інстанції не було порушено норми матеріального та процесуального права, рішення цього суду відповідає вимогам закону та обставинам справи і було помилково скасовано апеляційним судом.

Відповідно до ст. 339 ЦПК України, установивши, що апеляційним судом скасовано судове рішення, ухвалене згідно із законом, суд касаційної інстанції скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 339, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати в цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Харківського державного авіаційного орденів Жовтневої Революції та Трудового Червоного Прапору виробничого підприємства задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Полтавської області від 08 грудня 2014 року скасувати.

Рішення Шишацького районного суду Полтавської області від 30 вересня 2014 року залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: В.І. Журавель

А.О. Лесько

С.Ф. Хопта

В.А. Черненко