22-ц/775/225/2015(м)
Категорія 48 Головуючий в 1 інстанції Мохов Є.І.
Доповідач Гаврилова Г.Л.
У Х В А Л А

Іменем України

10 березня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Донецької області у складі:

головуючого судді Гаврилової Г.Л.

суддів Баркової Л.Л.,Сороки Г.П.

при секретарі - Гришиної М.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Маріуполі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Волноваського районного суду Донецької області від 29 грудня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна,

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з даним позовом та зазначила, що 09 жовтня 1999 року вона уклала шлюб з відповідачем ОСОБА_2 На сьогоднішній день вони проживають окремо, діти проживають разом з нею. Під час шлюбу вони проживали в АДРЕСА_1, який належить на праві власності відповідачу.

За час спільного проживання вони з відповідачем зробили ремонт будинку на суму - 60781грн. та придбали майно на загальну суму - 19520грн.

Також для потреб господарства було придбано та залишилося на подвір'ї відповідача:вугілля, поросята ,кури, зерно, квітки вуличні,склянки, на загальну суму - 30000грн. Отже, вартість спільного майна складає 110301грн.

Просила суд розділити спільне майно,виділивши їй діван-кутовий, тумбу під телевізор,кухонний гарнітур«Марта»,електричну піч «Норд»,килим - 2од,паласи - 4од.,килимову доріжку, телевізор - «LG», пральну машинку автомат «LG», паласи - 2од., пилосос «Самсунг» , вугілля - 4,5т., бензокосарку,кутову шліфувальну машинку, поросят - 4гол., кур 20гол., зерно 4т; квітки вуличні - на загальну суму 3000грн., іграшки ялинкові; електричні гірлянди ялинкові, а всього на загальну суму - 28010грн. Інше майно залишити відповідачу, а різницю вартості майна у сумі 13140,5грн. стягнути з відповідача на її користь.

Крім того, вказувала, що на подвір'ї знаходиться майно, належне її матері , яке вона просить їй повернути - швейну машинку, каструлю ємкістю 40 літрів, 2 каструлі ємкістю 40 літрів, сковороду алюмінієву, шинковку, шафу навісну та особисті її речі - спортивний велосипед, електричну духовку, електричний сепаратор, хлібопічку «LG».

Просить також зобов'язати відповідача повернути їй особисті речі доньки:-точку отримання Інтернету; дитячу кімнату (шафа-ліжко); телевізор «Шарп»; полку для книжок.

Рішенням Волноваського районного суду Донецької області від 29 грудня 2014 року позовні вимоги ОСОБА_1 про поділ спільного майна задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 вартість частини спільного майна в сумі 22 000 грн., понесені витрати судовий збір - 551,51 грн., витрати на отримання юридичних послуг 500 грн. У задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та постановити нове, яким стягнути з відповідача різницю вартості майна в сумі 45110,50 грн.; зобов'язати відповідача повернути належне її матері майно:швейну машинку, каструлю ємністю 40 літрів, дві каструлі ємністю по 20 літрів, бідон алюмінієвий ємністю 40 літрів, сковороду алюмінієву, шинковку; зобов'язати відповідача повернути особисті речі доньки, а саме

точку доступу до Інтернету та телевізор «Sharp»; зобов'язати відповідача повернути електричну духовку; стягнути з відповідача понесені витрати з судового збору у розмірі 1002,62 грн. та витрати на отримання юридичних послуг в розмірі 500 грн.

В обґрунтування доводів скарги зазначила,що суд стягнув на її користь недостатню суму вартості майна та судом не було вирішено питання про відшкодування вартості спільно нажитого майна, яке залишилося на подвір'ї відповідача.

Відповідач, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, до суду не з'явився, надав заяву про слухання справи за його відсутність, заперечує проти доводів апеляційної скарги.

Заслухавши суддю - доповідача, позивача ОСОБА_1 та її представника адвоката ОСОБА_3, які підтримали доводи апеляційної скарги,дослідивши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Судом встановлено, що сторони з 09 жовтня 1999 року перебували в зареєстрованому шлюбі. За період спільного життя вони проживали в АДРЕСА_1, який належить на праві власності відповідачу. За час спільного проживання подружжями зроблений ремонт і облаштування будинку на суму 26650 грн.Все майно, яке сторони придбали у спільну сумісну власність, поділено добровільно.

Відповідно до ч.1 ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить чоловіку і дружині на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба і т.і.)самостійного заробітку. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно ст.63 СК України - дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

На підставі ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини і чоловіка є рівними, якщо інше не визнано домовленістю.

Згідно роз'ясненням, викладеним у постанові Пленумі Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про поділ спільного майна подружжя" до складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи. (п.п. 23,24)

Згідно з ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, при цьому доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч.1,2 статті 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Отже, обов'язок доведення розміру позову лежить на позивачеві.

Згідно матеріалів справи вбачається, що на підтвердження своїх вимог позивачка надала суду квитанцію від 07.2012 року на придбання металевих воріт на суму 8275 гривень, товарний чек від 14.07.2007 року на суму 1600 гривень за придбання пральної машинки, товарний чек від 02.02.2010 року на придбання телевізору Шарп на суму 859 гривень та товарний чек на металеві двері від 10.02.2012 року на суму 2500 гривень (а.с. 11)

Апеляційному суду позивачка пояснила, що з січня 2014 року вона не живе разом із відповідачем, проживає окремо, у червні 2014 року звернулась із даним позовом. На підтвердження позовних вимог ніяких доказів , крім тих, що вона надала, у неї не має.

Згідно протоколів судових засідань в суді першої інстанції позивачка клопотань про допит свідків на підтвердження своїх доводів не заявляла, як і про призначення експертиз для оцінки спільного майна, або забезпечення доказів у будь-який спосіб , передбачений ст. 133 ЦПК України. Не заявляла таких клопотань апелянт і Апеляційному суду.

Згідно матеріалів справи вбачається, що відповідач визнавав суму, витрачену на ремонт будинку у розмірі 26650 гривень, з яких визнавав право позивачки на 13325 гривень.

Як вказує у апеляційній скарзі позивачка, вона отримала у рахунок поділу майна: диван кутовий 4000 гривень, тумбу під телевізор 370 гривень, кухонний гарнітур « Марта» 1160 гривень, електричну піч « Норд» -300 грн, килими-2 один., килимову доріжку - 280 гривень, телевізор «LG»-1500 гривень, 2 голови поросят - 500 гривень, половину квітів - 1500 гривень.(а.с.32)Крім того, згідно наданої розписки позивачка отримала велосипед,сепаратор, хлібопіч,книжні полки,шафу навісну. ( а.с.69)

Відповідач у свою чергу, заперечував наявність спільного майна на суму 30000 гривень, та пояснював, що позивачка забрала частку речей із спільного майна;худоба померла, склянки розбились.

Іншого позивачкою не доведено.

Отже, визначаючи до стягнення на користь позивачки суму 22000 гривень, суд виходив з доведеності позовних вимог та судова колегія погоджується з такими висновками суду.

Доводи апелянта що точка Інтернет має бути оцінена у розмірі 3000 гривень, не спростовує висновків суду, оскільки судом при визначені розміру матеріальної компенсації була врахована вартість точки-інтернет у розмірі 1000 гривень та іншого позивачкою не доказано.

Не заслуговують на увагу і доводи апеляції про повернення швейної машинки, каструлі ємкістю 40 літрів, 2-ох каструль ємкістю 40 літрів, сковороди алюмінієвої, шинковки, належних її матері, оскільки це суперечить вимогам ст. 3 ЦПК України, а мати позивачки з таким позовом до суду не зверталась.

Судова колегія не розглядає доводи, які викладені у доповненні до апеляційної скарги, які надійшли до Апеляційного суду 20.01.2015 року, оскільки вони подані поза межами строку на апеляційне оскарження та клопотань щодо продовження строків апелянтом не заявлялось.

За таких обставин, переглядаючи справу в межах доводів апеляційної скарги , судова колегія погоджується з висновками суду щодо часткового задоволення позову, а доводи апеляційної скарги про порушення норм матеріального права є безпідставними.

Порушень норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи, та є безумовною підставою для скасування рішення у справі не встановлено.

Керуючись ст.ст. 303,307,308 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Волноваського районного суду Донецької області від 29 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня набрання чинності безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Судді