Справа № 125/3181/13-ц Провадження № 22-ц/772/2858/2015Головуючий в суді першої інстанції Хитрук В. М.
Категорія 30 Доповідач Пащенко Л. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 листопада 2015 року м. Вінниця

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Вінницької області в складі:

Головуючого: Пащенко Л.В.

Суддів: Медяного В.М., Ковальчука О.В.

При секретарі: Агеєвій Г.В.

розглянувши у відкритому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3

на рішення Барського районного суду від 25 серпня 2015 року

по справі за позовом ОСОБА_4 доОСОБА_2 про відшкодування шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

В листопаді 2013 року ОСОБА_4звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2про відшкодування шкоди.

В заяві зазначала, що 14.05.2011 року відповідач ОСОБА_2, керуючи автомобілем ВАЗ-210199, держномер НОМЕР_1, та рухаючись по вул. Червоноармійська в м. Бар, порушив вимоги Правил дорожнього руху України, не справився з керуванням транспортного засобу, в результаті чого допустив наїзд на неї-пішохода ОСОБА_4 Вироком Барського районного суду від 24.07.2013 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченому ч.1 ст.286 КК України та призначено покарання у виді двох років обмеження волі, без позбавлення права керування транспортним засобом із застосуванням відносно нього ст.ст.75,76 КК України.

В результаті цього ДТП вона-позивач отримала тілесні ушкодження, які, згідно висновку судово-медичного експерта №14 від 13.01.2012 року, належать до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості. У зв'язку з отриманими тілесними ушкодженнями вона-позивач понесла вимушені витрати на лікування в сумі 7707,34 грн., витрати на нотаріальне посвідчення договору доручення на представника в сумі 150 грн. Шкоду у розмірі 5000 грн. ОСОБА_2 відшкодував.

Крім того, злочином їй-позивачу завдано моральну шкоду, яка полягає у тривалих втратах немайнового характеру, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у душевних та психічних стражданнях через фізичний біль і вимушені життєві та виробничі зміни, інші негативні наслідки. Моральну шкоду вона оцінила в 17000 грн.

Тому, посилаючись на вимоги ст.ст.16,23,1166,1167,1195 ЦК України, позивач просила стягнути з відповідача на її користь 2857,34 грн. у відшкодування матеріальних витрат на лікування та 17000 грн. у відшкодування моральної шкоди.

Ухвалою суду від 10.10.2014 року за клопотанням представника позивача співвідповідачем у справі було залучено ПАТ «Страхова група «ТАС» (т.1 а.с.227-228).

В ході розгляду справи позивач збільшувала позовні вимоги, посилаючись на чеки і накладні про придбання лікарських препаратів, які призначалися лікарями, на виписки із зазначенням періоду лікування, діагнозу та медичних препаратів, на довідки про доходи. В останній заяві про збільшення позовних вимог від 22.07.2015 року, підписаній представником позивача (т.2 а.с.170), ОСОБА_4 просила стягнути на її користь з ОСОБА_2 завдану злочином шкоду, а саме: кошти, витрачені на ліки та лікування з 14.05.2011 року по 03.04.2013 року в сумі 6793,04 грн.; кошти, витрачені на лікування за період з 06.10.2013 року по 09.10.2013 року в сумі 9367,85 грн.; кошти, витрачені на лікування в стаціонарному відділенні Барської ЦРЛ в період з 30.01.2014 року по 10.02.2014 року та в період з 14.05.2014 року по 23.05.2014 року в сумі 1318,32 грн.; втрачений нею заробіток в сумі 9087,08 грн.; кошти, щодо забезпечення її сина в сумі 24489,90 грн.; матеріальну шкоду 3000 грн. на правову допомогу адвокатом ОСОБА_8 в кримінальній справі; 150 грн. на оформлення довіреності; компенсацію за завдану моральну шкоду в сумі 60000 грн. та 4000 грн. на оплату правової допомоги представником по цивільній справі, а всього 118206,19 грн., а також просила залишити без розгляду вимоги стосовно відповідача - страхової компанії.

Ухвалою суду від 23.07.2015 року, за клопотанням представника позивача, позовні вимоги про відшкодування шкоди на користь ОСОБА_4 з ПАТ «Страхова група «ТАС» залишено без розгляду (т.2 а.с.174).

Рішенням Барського районного суду від 25 серпня 2015 рокупозовні вимоги ОСОБА_4 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 17479,21 грн. завданої злочином майнової шкоди у виді витрат пов'язаних з лікуванням та заходами спрямованими на відновлення здоров'я; 9087,08 грн. завданої майнової шкоди у виді втраченого заробітку (доходу); 7150 грн. понесених судових витрат на правову допомогу; 45000 грн. завданої злочином моральної шкоди, а загалом 78716,29 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі представник відповідача просить рішення суду, як постановлене з порушенням вимог закону, скасувати та ухвалити нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 витрати по наданню юридичної допомоги адвокатом ОСОБА_9 в сумі 4000 грн. та моральну шкоду в сумі 15000 грн., а в решті позовних вимог відмовити.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача та представників позивача, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення частково по слідуючих підставах.

Судом встановлено, що 14.05.2011 року в м. Бар Вінницької області ОСОБА_2, керуючи автомобілем ВАЗ 210199, держномер НОМЕР_1, рухаючись по вул. Червоноармійська, порушив вимоги Правил дорожнього руху України, не справився з керуванням транспортного засобу, в результаті чого допустив наїзд на пішохода ОСОБА_4

Вироком Барського районного суду від 24.07.2013 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченому ч.1 ст.286 КК України та призначено покарання у виді двох років обмеження волі, без позбавлення права керування транспортним засобом із застосуванням відносно нього ст.ст.75,76 КК України.

В наслідок вказаного ДТП позивач-потерпіла ОСОБА_4 отримала тілесні ушкодження, які згідно висновку судово-медичної експертної комісії №163-к від 20.05.2015 року належать до тяжких тілесних ушкоджень (т.2 а.с.147-158, 183-194). Вказаним висновком експертна комісія підтвердила висновки викладені у висновках експерта за №36-к від 14.03-18.04.2013 року (т.1 а.с.146-149) та за №78-к від 20.06.2014 року (т.1 а.с.217-222) і доповнила їх даними про травматичне походження патології правого колінного суглобу ОСОБА_4 (т.2 а.с.157зворот-158, 193зворот-194).

У зв'язку з отриманими тілесними ушкодженнями ОСОБА_4 неодноразово проходила курси лікування, перенесла операцію, на які понесла документально підтверджені витрати, зокрема: за період з 14.05.2011 року по 03.04.2013 року в сумі 6793,04 грн., за період з 06.10.2013 року по 09.10.2013 року в сумі 9367,85 грн., за період з 30.01.2014 року по 10.02.2014 року та в період з 14.05.2014 року по 23.05.2014 року в сумі 1318,32 грн., а всього в сумі 17479,21 грн. (відповідні медичні виписки, товарні і касові чеки, квитанції, тощо).

Згідно ст.61 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду в справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Відповідно до ч.1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Судом з'ясовано, що 05.03.2011 року ОСОБА_2 було укладено поліс обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АА 2538513 із ПАТ «Страхова група «ТАС», але відповідач, в порушення вимог ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції чинній на той час) страховика про скоєне ним ДТП не повідомив.

Ухвалою суду від 23.07.2015 року за клопотанням представника позивача позовну вимогу про стягнення моральної та матеріальної шкоди на користь ОСОБА_4 з ПАТ «Страхова група «ТАС» залишено без розгляду. Дана ухвала ніким із сторін не оспорюється.

Врахувавши вищевказані обставини справи, вимоги закону та виходячи з того, що на користь потерпілого на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, підлягають стягненню будь-які витрати, пов'язані з лікуванням та заходами, спрямованими на відновлення здоров'я, суд дійшов правильного висновку про стягнення з відповідача ОСОБА_2 вищезазначеної (загальної) суми витрат на лікування, як відшкодування матеріальної шкоди, завданої злочином на підставі ч.1 ст. 1166 ЦК України.

В апеляційній скарзі представник відповідача посилається на те, що неправильно визначено розмір цієї шкоди, оскільки судом не дано оцінки тому, що надані позивачем докази щодо всіх її витрат на лікування, окрім довідок на суму 3409 грн., не є належними, а висновок про причинно-наслідковий зв'язок між травмою правого колінного суглобу та подіями (ДТП) 14.05.2011 року є суперечливим.

Колегія суддів відхиляє зазначені доводи, оскільки вони спростовуються наявними в матеріалах справи документальними доказами, зокрема: відповідними медичними виписками, висновками експерта за №36-к від 14.03-18.04.2013 року (т.1 а.с.146-149), за №78-к від 20.06.2014 року (т.1 а.с.217-222) та судово-медичної експертної комісії №163-к від 20.05.2015 року (т.2 а.с.147-158, 183-194), товарними чеками, квитанціями, касовими чеками, яким суд дав мотивовану оцінку, а також витребуваними, за клопотанням представника відповідача, і оглянутими судом апеляційної інстанції матеріалами кримінальної справи та записами амбулаторної картки ОСОБА_4 (ксерокопії відповідних сторінок якої приєднано до матеріалів справи).

Відмовляючи в задоволенні позовної вимоги позивача про стягнення з відповідача коштів в сумі 24489,90 грн. на утримання її неповнолітнього сина ОСОБА_7, суд вірно врахував, що вона не передбачена законодавством України.

Доводів щодо неправильності рішення суду в частині відмови позивачу в задоволенні вказаної вимоги апеляційна скарга взагалі не містить, тобто фактично рішення в цій частині представником відповідача не оспорюється.

Таким чином, рішення і висновки суду у вказаних частинах позовних вимог відповідають матеріалам справи та вимогам закону.

Проте, висновки суду щодо відшкодування моральної шкоди, відшкодування майнової шкоди у виді втраченого заробітку та судових витрат на правову допомогу не можна визнати обґрунтованими та такими, що відповідають обставинам справи і вимогам закону з наступних підстав.

У відповідності до ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Під моральною шкодою слід розуміти, зокрема фізичний біль та страждання, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я (п.1 ч.2 ст.23 ЦК України).

Як видно з матеріалів справи (і не заперечується відповідачем та його представником), позивач у зв'язку з його протиправною поведінкою зазнала фізичного болю та страждання через заподіяння тілесних ушкоджень, перебувала на стаціонарному лікуванні у Барській ЦРЛ, проходила курси амбулаторного лікування та реабілітації, отримала групу інвалідності, перенесла додаткову операцію (у Військово-медичному клінічному центрі Центрального регіону), у зв'язку з чим змінився її спосіб і звичайний ритм життя.

Суд, врахувавши вищезазначені обставини, принципи розумності і зваженості та задоволюючи позов в цій частині частково, визначив розмір відшкодування моральної шкоди позивачу з відповідача в сумі 45000 грн.

Згідно роз'яснень Пленуму Верховного Суду України в п.9 постанови №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає в рамках заявлених вимог в залежності від характеру та об'єму спричинених потерпілому фізичних та моральних страждань, з урахуванням в кожному окремому випадку ступені вини відповідача і інших обставин.

При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди, на думку судової колегії, поза увагою і оцінкою суду залишилось те, що первісно сама позивач обґрунтувала і оцінила завдану їй моральну шкоду лише в сумі 17000 грн. (т.1 а.с.1-4), а в подальшому, в ході розгляду даної справи, неодноразово збільшувала розмір моральної шкоди (т.1 а.с.42-46, 54-59, 98-102,166-168, т.2 а.с.1-5,170), не наводячи в підтвердження такого збільшення жодних відповідних (додаткових чи нових) обґрунтувань. Крім того, суд при цьому недостатньо врахував вимоги розумності і справедливості.

З огляду на вказане, колегія суддів вважає, що рішення суду у вказаній частині підлягає зміні, а визначений судом розмір моральної шкоди підлягає зменшенню до суми 25000 грн., яка в даному випадку буде справедливим відшкодуванням.

Задоволюючи позов в частині вимоги щодо відшкодування майнової шкоди у виді втраченого заробітку, суд керувався ч.1 ст.1195 ЦК України, згідно якої відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, проводиться фізичною особою, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я фізичній особі, і така особа зобов'язана відшкодувати потерпілому, зокрема, заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності.

При цьому суд взяв за основу розрахунок розміру втраченого заробітку, проведеному позивачем, виходячи з різниці між пенсією, яку вона отримує по інвалідності, та мінімальним прожитковим мінімумом.

Проте, відповідно до вимог ч.2 ст.1195 ЦК України розмір відшкодування визначається виходячи з розміру мінімальної заробітної плати у разі каліцтва або іншого ушкодження здоров'я фізичної особи, яка в момент завдання шкоди не працювала.

Згідно ж вимог ч.1 ст.1197 ЦК України розмір втраченого фізичною особою внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров'я заробітку (доходу), що підлягає відшкодуванню, визначається у відсотках від середнього місячного заробітку (доходу), який потерпілий мав до каліцтва або іншого ушкодження здоров'я, з урахуванням ступеня втрати потерпілим професійної працездатності, а за її відсутності - загальної працездатності.

Як видно, вирішуючи дане питання, суд названі положення закону не врахував та не дослідив чи розрахунок розміру втраченого заробітку, наданий позивачем, проведений відповідно до порядку, визначеному законом.

В той же час, з матеріалів справи вбачається, що станом на момент завдання ушкодження здоров'я (14.05.2011 року) позивач працювала в комунальній установі «Територіальний центр соціального обслуговування Барського району» і була звільнена з роботи 12.06.2012 року (тобто після ДТП) за угодою сторін (п.1 ст.36 КЗпП України) (ксерокопія трудової книжки-т.2 а.с.144), що позивачу встановлено 3-ю групу інвалідності і призначено пенсію по інвалідності (т.1 а.с.92, 114-116,137).

Разом з тим, позивач не надала суду відповідних документальних доказів ні щодо розміру її заробітку на момент ушкодження здоров'я, ні щодо ступеня втрати (у відсотках) нею професійної чи загальної працездатності (відповідного медичного висновку). Отже, вимога щодо відшкодування майнової шкоди у виді втраченого заробітку ( і її розрахунок), фактично позивачем належними та допустимими доказами не доведена.

Суд же уваги на ці обставини не звернув і оцінки їм не дав.

Отже, рішення суду в частині стягнення з відповідача на користь позивача майнової шкоди у виді втраченого заробітку підлягає скасуванню з постановленням нового рішення про відмову позивачу ОСОБА_4 в задоволенні позовних вимог в цій частині.

Крім того, стягуючи з відповідача на користь позивача 7150 грн. на відшкодування понесених витрат на правову допомогу, суд не звернув увагу, що відповідно до ч.1 ст.15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових та інших відносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Згідно квитанції від 13.01.2014 року (т.1 а.с.176) позивач під час розгляду судом даної цивільної справи понесла витрати на правову допомогу в сумі 4000 грн., які також підтверджені розрахунком витрат адвокатом та ордером №1 від 13.01.2014 року. Тому названа сума судових витрат, відповідно до ст.ст.79,88 ЦПК України, безумовно підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Разом з тим, як видно з матеріалів справи, позивач сплатила 150 грн. нотаріусу за оформлення довіреності та гонорар у розмірі 3000 грн. адвокату ОСОБА_8 за представництво її інтересів в суді під час розгляду кримінальної справи (довідка від 06.08.2011 року-т.1 а.с.40,94; квитанція від 15.03.2012 року-т.1 а.с.96).

Пунктом 1 ч.1 ст.118 КПК України витрати на правову допомогу у кримінальному провадженні віднесені до процесуальних витрат.

Питання щодо процесуальних витрат (щодо їх розподілу, стягнення, порядку розгляду та вирішення) врегульовані Главою 8 КПК України, а відтак не можуть бути предметом розгляду у порядку цивільного судочинства.

Згідно ч.1 ст.310, п.1 ч.1 ст.205 ЦПК України рішення суду підлягає скасуванню в апеляційному порядку із закриттям провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Враховуючи вищезазначене, рішення суду в частині стягнення з відповідача витрат на правову допомогу підлягає скасуванню зпостановлення нового рішення про стягнення з відповідача на користь позивачапонесених судових витрат на правову допомогу при розгляді цивільної справи в сумі 4000 грн. та із закриттям провадження у справі в частині стягнення судових витрат на правову допомогу в сумі 3150 грн., понесених позивачем при розгляді кримінальної справи.

Керуючись ст. ст. 307, 309, 314, 316 ЦПК України колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 задоволити частково.

Рішення Барського районного суду від 25 серпня 2015 рокув частині позовних вимог про стягнення моральної шкоди змінити.

Зменшити суму, стягнуту з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 у відшкодування завданої моральної шкоди до 25000 (двадцяти п'яти тисяч) гривень.

Рішення Барського районного суду від 25 серпня 2015 рокув частині позовних вимог ОСОБА_4 щодо відшкодування завданої майнової шкоди у виді втраченого заробітку (доходу) та щодо стягнення понесених судових витрат на правову допомогу скасувати.

Відмовити ОСОБА_4 в задоволенні позовних вимог провідшкодування завданої майнової шкоди у виді втраченого заробітку (доходу).

Позовні вимоги ОСОБА_4 про стягнення судових витрат на правову допомогу задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4понесені судові витрати на правову допомогу при розгляді цивільної справи в сумі 4000 (чотири тисячі) гривень.

Провадження у справі в частині позовних вимог ОСОБА_4 про стягнення судових витрат на правову допомогу понесених при розгляді кримінальної справи в сумі 3150 грн. закрити.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір в сумі 974 (дев'ятьсот сімдесят чотири) грн. 40 коп.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення може бути оскаржене в касаційному порядку у Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня його проголошення.

Головуючий: Л.В. Пащенко

Судді: В.М. Медяний

О.В. Ковальчук

З оригіналом вірно: /підпис/