У Х В А Л А

Іменем України

17 вересня 2015 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Закарпатської області в складі :

головуючого судді Бондаренко Ю.О.

судді: Собослой Г.Г., Павліченко С.В.

при секретарі Чейпеш С.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Берегівського районного суду від 05 січня 2015 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи приватний нотаріус Берегівського районного нотаріального округу Секереш Н.В., Брегівська державна нотаріальна контора, про визнання заповіту недійсним,-

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_1 звернувся з зазначенийм позовом посилаючись на те, що його батьки ОСОБА_4 та ОСОБА_5 розірвали шлюб 20.08.1985 року у зв'язку із схильністю батька до зловживання алкоголем. Після розірвання шлюбу його батько проживав в АДРЕСА_1, де і помер ІНФОРМАЦІЯ_1. Позивач постійно підтримував стосунки із батьком та бабусею ОСОБА_6, кілька разів на рік приїжджав до них в гості в м. Берегово та неодноразово просив приписати його до себе для ведення спільного господарства, однак брат батька заперечував проти цього. У період зустрічей із батьком останній обіцяв заповісти своє майна на його користь. На час складання заповіту 07.06.2007 року ОСОБА_4 був хворою людиною, страждав на поведінкові розлади здоров'я внаслідок зловживання алкоголем, у нього почастішали випадки неприйняття дійсних подій, тому не міг у повній мірі розуміти значення своїх дій, чим і скористався ОСОБА_2 та переконав його до складання заповіту на свою користь.

Рішенням Берегівського районного суду від 05 січня 2015 року в задоволенні позову було відмовлено.

На рішення суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення Берегівського районного суду від 05 січня 2015 року скасувати як за неповним з'ясуванням обставин справи, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, та порушенням норм матеріального і процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Апеляційні скарги мотивована тим, що суд взяв до уваги виключно висновок експерта щодо того, що померлий на час складання заповіту усвідомлював значення своїх дій та усвідомлював їх, хоча такий суперечить наявним матеріалам справи, а тому цей висновок суд мав оцінювати в сукупності наявних доказів, а саме хронічне лікування ОСОБА_2 від алкогольної залежності та дії відповідача в цей період щодо спонукання до складання заповіту на його ім'я.

Судом першої інстанції встановлено, що спадкоємцями ОСОБА_6, відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 04.06.2003 року , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2, в рівних частках були ОСОБА_4 та ОСОБА_2 (а.с.14,15). Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно квартира АДРЕСА_1, належала ОСОБА_4 та ОСОБА_2 на праві спільної часткової власності по 1/2 частці кожному (а.с.16). 07 червня 2007 року ОСОБА_4 склав заповіт, згідно якого належну йому частину квартири АДРЕСА_1 він заповідав ОСОБА_2 (а.с. 11). ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.8). 20 травня 2014 року ОСОБА_1 звернувся до приватного нотаріуса Берегівського районного нотаріального округу із заявою про прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_4 (а.с. 17).

Наведене підтверджено належними доказами і сторонами не оспорено.

Як підставу для визнання недійсним заповіту позивач послався на ст. 225 ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦК України, правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Для визнання правочину недійсним з зазначених підстав необхідно встановити що особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо).

Відповідно до п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року №9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" при розгляді справ за позовами про визнання недійсними заповітів на підставі статті 225, частини другої статті 1257 ЦК суд відповідно до статті 145 ЦПК за клопотанням хоча б однієї зі сторін зобов'язаний призначити посмертну судово-психіатричну експертизу.

Згідно акту посмертної судово-психіатричного експерта №188 від 20.11.2014 року проведеної на підставі ухвали Берегівського районного суду від 07 жовтня 2014 року, комісія судово-психіатричних експертів прийшла до висновку, що померлий ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4, 1951 року народження, при життя виявляв ознаки синдрому алкогольної залежності, про що свідчать дані про тривале систематичне зловживання спиртними напоями. На момент складання заповіту 07.06.2007 року ОСОБА_2 не виявляв ознак психозу та слабоумства, про що свідчать огляд нарколога 06.06.2007 року та встановлений ним діагноз: синдром алкогольної залежності, стан відміни алкоголю. При огляді наркологом пацієнта 06.06.2007 року стан останнього не потребував госпіталізації і дозволяв призначити лікування в амбулаторних умовах. У зв'язку з вищенаведеним, судово-психіатрична експертна комісія приходить до висновку, що на момент складання заповіту 07.06.2007 року психічний стан померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 не позбавляв його здатності усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Померлий ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 усвідомлював свої дії на момент складання заповіту 07.06.2007 року (а.с. 70-74).

За клопотанням апелянта судом було призначено повторну посмертну комісійну судово-психіатричну експертизу, згідно висновків якої встановити чи усвілдомлював ОСОБА_2 значення своїх дій та чи міг керувати ними на момент складання заповіту не виявляється можливим (а.с.155-157).

Будь які дані про те, що на момент складання заповіту 07.06.2007 року психічний стан померлого ОСОБА_4 позбавляв його здатності усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними матеріали справи не містять.

Призначити своїми спадкоємцями будь-яких фізичних осіб, незалежно від наявності в нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин (частина перша статті 1235 ЦК); без зазначення причин позбавити права на спадкування будь-яку особу з числа спадкоємців за законом, крім тих, які мають право на обов'язкову частку у спадщині є правом по заповідача.

З врахуванням наведеного суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що позивач ОСОБА_1 не довів, що померлий ОСОБА_4 на момент складання заповіту 07.06.2007 року не усвідомлював значення своїх дій та не керував ними, в зв'язку з чим відсутні підстави для задоволенні позовних вимог.

Згідно ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Беручи до уваги, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на нормах матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення Берегівського районного суду слід залишити без змін.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.209,218,303,307,308,313,314,315,317,319 ЦПК України, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Берегівського районного суду від 05 січня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Судді