РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №668/8029/15-ц

Пров. №2/668/2277/15

27.10.2015

Суворовський районний суд м. Херсона у складі:

головуючого судді - Гаврилова Д.В.,

при секретарі - Підгрушко А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про стягнення пені за порушення зобов'язань,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» (далі по тексту ПАТ «Дельта Банк»), в якому з урахуванням заяви про зміну позовних вимог, просила стягнути з відповідача на її користь пеню за прострочення виконання банком своїх зобов'язань щодо повернення банківського вкладу в сумі 8174,64 грн.

Позовну заяву мотивовано тим, що 08.05.2013 року між позивачем та ПАТ «Дельта Банк» укладено договори № 007-07576-080513 та № 004-07576-080513 на відкриття банківських рахунків з використанням та обслуговуванням платіжних карток. У зв'язку з простроченням грошового зобов'язання по вказаним договором позивач вважає, що у неї виникло право на стягнення з банку пені відповідно до положень п. 32.2. ст. 32 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні».

Позивач в судове засідання не з'явилась, надала суду заяву, в якій просила розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги, з урахуванням заяви про їх уточнення, підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з'явилась, надала суду свої письмові заперечення та заяву в якій просила розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги не визнала та просила відмовити у їх задоволенні.

Враховуючи положення ст.ст. 158, 169, 173 ЦПК України та письмові заперечення відповідача, суд вирішив розглядати справу за відсутності сторін, за наявними у справі доказами.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що не позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до положень ст. 1066 ЦК України (ч.ч. 1-3) за договором банківського рахунку банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунку), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами. Банк не має право визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.

Частинами 1 та 3 ст. 1068 ЦК України визначено, що банк зобов'язаний вчинити для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунку. Банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором рахунка або законом.

Відповідно до ст. 1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Судом встановлено, що 08.05.2013 року між позивачем та ПАТ «Дельта Банк» укладено договори № 007-07576-080513 та № 004-07576-080513 на відкриття банківських рахунків у доларах США та в гривні з використанням та обслуговуванням платіжних карток.

Згідно п. 1.10 депозитних договорів, укладених між сторонами в доларах США, вклад виплачується по закінченню строку розміщення вкладу, шляхом зарахування на поточний рахунок вкладника, з використанням платіжної картки № НОМЕР_1, відкритий в банку. Згідно депозитних договорів, укладених між сторонами в гривні, вклад виплачується по закінченню строку розміщення вкладу, шляхом зарахування на поточний рахунок вкладника, з використанням платіжної картки № НОМЕР_2, відкритий в банку.

Відповідач виконав свої зобов'язання за договором в порядку, встановленому цим договором - після закінчення строку дії договору банківського вкладу належні позивачу кошти були повернуті на поточний рахунок позивача.

Як вбачається зі змісту позовних вимог, позивач просив стягнути на його користь пеню, при цьому посилаючись на ст. 32.2 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні».

Відповідно до п. 5.2 ст. 5 вказаного Закону, відносини між суб'єктами переказу регулюються на підставі договорів, укладених між ними з урахуванням вимог законодавства України.

Згідно положень п. 7.1 ст. 7 вказаного Закону, банки мають право відкривати своїм клієнтам вкладні (депозитні), поточні та кореспондентські рахунки.

Відповідно до пп. 7.1.1. п. 7.1 ст. 7 Закону, вкладний (депозитний) рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання коштів, що передаються клієнтом банку в управління на встановлений строк та під визначений процент (дохід) відповідно до умов договору.

Поточний рахунок - рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання коштів і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору та вимог законодавства України (п.п. 7.1.2 п. 7.1. ст. 7 Закону).

Згідно п. 8.1 ст. 8 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» банк зобов'язаний виконати доручення клієнта, що міститься в розрахунковому документі, який надійшов протягом операційного часу банку, в день його надходження.

У разі надходження розрахункового документа клієнта до обслуговуючого банку після закінчення операційного часу банк зобов'язаний виконати доручення клієнта, що міститься в цьому розрахунковому документі, не пізніше наступного робочого дня.

Відповідно до п. 20.1 ст. 20 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» ініціатором переказу може бути платник, а також отримувач у разі ініціювання переказу за допомогою платіжної вимоги при договірному списанні та в інших випадках, передбачених законодавством, і стягувач, що отримує відповідне право виключно на підставі визначених законом виконавчих документів у випадках, передбачених законом.

Ініціювання переказу проводиться, в тому числі, шляхом подання ініціатором до банку, в якому відкрито його рахунок, розрахункового документа (п/п 1 п. 21.1 ст. 21 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні»).

Згідно ст. 22 цього Закону ініціювання переказу здійснюється за такими видами розрахункових документів: 1) платіжне доручення; 2) платіжна вимога-доручення; 3) розрахунковий чек; 4) платіжна вимога; 5) меморіальний ордер. Клієнт банку має право обирати види розрахункового документа (крім платіжної вимоги), які визначені цим Законом, для ініціювання переказу.

Відповідно до п. 32.2 ст. 32 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» також передбачено відповідальність банку за порушення строків виконання переказу зокрема у разі порушення банком, що обслуговує платника, встановлених цим Законом строків виконання доручення клієнта на переказ цей банк зобов'язаний сплатити платнику пеню у розмірі 0,1 відсотка суми простроченого платежу за кожний день прострочення, що не може перевищувати 10 відсотків суми переказу, якщо інший розмір пені не обумовлений договором між ними.

Як вбачається з матеріалів справи, договір на розрахунково-касове обслуговування між сторонами не укладався, жодного платіжного доручення позивачем до банку надано не було, поточний рахунок, на який можливе здійснення переказу коштів не зазначався, спір між сторонами виник внаслідок несвоєчасного повернення банком вкладу та нарахованих відсотків, а тому п. 32.2. ст. 32 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» не поширюється на спірні правовідносини сторін.

Суд не приймає до уваги доводи позивача, щодо неможливості отримання нею коштів з рахунків у зв'язку з їх навмисним заблокуванням банком, оскільки банк не відмовився виконувати доручення клієнта, а лише повідомив, що відбулася недопустима помилка транзакції, яка може виникнути тимчасово у разі: невірно введених параметрів картки; обмеження банку у зв'язку з параметрами безпеки банку; технічна проблема; перевищення допустимої кількості операцій.

Враховуючи викладене позов не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 1066, 1068, 1073 ЦК України, Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», ст.ст. 3, 10, 11, 209, 212-218 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про стягнення пені за порушення зобов'язань - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Херсонської області. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

СуддяГаврилов Д. В.