Справа № 694/1089/15-ц
провадження 2/694/459/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А І Н И

17.08.2015 року м. Звенигородка

Звенигородський районний суд Черкаської області в складі:

головуючого - судді Кравченко Т.М.,

при секретарі Некречій Н.Я.,

з участю позивача ОСОБА_1,

представника позивача адвоката ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договорами позики,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача ОСОБА_3 заборгованість за договорами позики в сумі 235 445 грн. Свої вимоги мотивує тим, що близько чотирьох років тому ОСОБА_3 позичила у неї 6 000 євро на невизначений термін, 04 травня 2010 року позичила 16 000 грн., 15 травня 2010 року 2 500 євро, а 11 вересня 2013 року 18 000 грн. Гроші відповідачу давала в борг на невизначений термін, оскільки вони були в дружніх відносинах та усно домовилися, що гроші будуть повертатися на першу вимогу. Про позику грошей відповідач писала розписки, а борг в 6 000 євро визнала при наданні пояснень в Звенигородському РВ УМВС. На забезпечення виконання договору позики відповідач передала їй оригінал договору дарування власного житлового будинку по вул. Чкалова, № 16-А в м. Звенигородка, будівельний та технічний паспорт на будинок. Позивач неодноразово зверталася до відповідача з проханням повернути борг, але до цього часу гроші не повернуті. 22 травня 2015 року вона відправила відповідачу письмову вимогу щодо повернення позичених грошей в сумі 235 445 грн., однак відповіді не отримала, що змусило звернутись до суду. Також просить стягнути з відповідача витрати на правову допомогу в сумі 3 400 грн. та судовий збір в сумі 2 354 грн. 45 коп.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 позов підтримали в повному обсязі та просили його задовольнити. Позивач пояснила, що відповідач брала гроші в борг чотири рази та кожного разу писала розписки, однак під час ремонту в будинку розписка на 6000 євро була нею втрачена. Розписки кожного разу відповідач писала власноручно у неї вдома в присутності свідків. Коли вони з дочкою в черговий раз звернулися з проханням повернути борг, то відповідач звернулся в міліцію із заявою про погрози фізичною розправою з їхнього боку. При наданні пояснень працівнику міліції відповідач вказала на те, що позичала у неї гроші в сумі 6000 євро.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_4 позов не визнали та просили відмовити в його задоволенні повністю. Відповідач пояснила, що гроші в сумі 6000 євро вона у позивача не позичала взагалі. В 2010 році вона хотіла позичити гроші та написала розписку про позику у ОСОБА_1 16 тисяч грн., однак коштів не отримала. Потім позивач попросила переписати розписку на 18 тисяч грн., що вона зробила, однак коштів знову не отримала. Ще писала розписку на 2,5 тисячі євро, але грошей також не отримувала. Всі розписки писала на базарі без будь-яких свідків. Документи на свій будинок дійсно передала позивачу, так як надіялась, що та позичить їй кошти.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши надані ними докази, суд вважає, що позов підлягає до задоволення частково з наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно розписки від 04 травня 2010 року ОСОБА_3 позичила у ОСОБА_1 16 тисяч гривень в пристуності свідків, згідно розписки від 15 травня 2010 року ОСОБА_3 позичила у ОСОБА_1 під проценти на безстроковий термін 2,5 тисячі євро в присутності свідків, згідно розписки від 11 вересня 2013 року ОСОБА_3 позичила у ОСОБА_1 18 тисяч гривень в присутності свідків (а.с. 6, 7,8). Оригінали вказаних розписок надані суду позивачем ОСОБА_1 та приєднані до матеріалів справи.

22 травня 2015 року ОСОБА_1 звернулась до ОСОБА_3 з письмовою вимогою про повернення коштів за договорами позики в сумі 235 000 грн., однак відповіді не отримала та 24 червня 2015 року звернулась з позовом до суду (а.с. 20).

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_5 та ОСОБА_6 дали показання про те, що взимку приблизно 4-5 років назад вони були присутні при написанні розписки про позику ОСОБА_3 у ОСОБА_1 грошей в сумі 6000 євро. Відповідач взяла кошти та написала розписку, в якій також розписалась свідок ОСОБА_5 Про суму позики їм було відомо зі слів ОСОБА_1.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_7 та ОСОБА_8 дали показання про те, що їхня мати ОСОБА_3 жалілась їм, що неодноразово писала розписки ОСОБА_1, оскільки хотіла позичити гроші на бізнес, однак коштів не отримувала.

Свідок ОСОБА_9 дала показання про те, що не була присутня при написанні розписки ОСОБА_3, однак на прохання ОСОБА_1 підписувала якусь розписку від імені ОСОБА_3 Перед тим як підписати розписку вона дзвонила до ОСОБА_3 та остання підтверджувала наявність такої позики.

Свідок ОСОБА_10 також дала показання про те, що підписувала на прохання ОСОБА_1 якийсь листок паперу, оскільки була з нею в дружніх стосунках, але взагалі не змогла пригадати що в ньому було написано.

Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Стаття 1047 ЦК України передбачає, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми.

Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з вимогами ст. 530 ЦПК України якщо строк виконання обовязку визначений моментом предявлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обовязок у семиденний строк від дня предявлення вимоги.

Відповідно до ст. 1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.

Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може грунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної в постанові № 6-63 цс 13 від 18.09.2013 року, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Позивач просить стягнути з відповідача суму боргу за договорами позики, яка в гривневому еквіваленті станом на 05.05.2015 року за офіційним курсом НБУ становить 235 445 грн. На підтвердження своєї вимоги надала три розписки ОСОБА_3 на суму 16000 грн., 18000 грн. та 2500 євро. Вказує на те, що розписка на 6000 євро втрачена та посилається, як на доказ існування такого зобовязання, на пояснення ОСОБА_3 працівникам міліції, в яких вона визнала позику на 6000 євро.

Відповідач не заперечує написання нею власноруч розписок на суму 16000 грн., 18000 грн. та 2500 євро, однак не визнає отримання нею коштів, вказаних у розписках. Позику на 6000 євро не визнає.

Враховуючи те, що між сторонами було укладено договори позики на суму, що перевищує десять неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, які згідно ст. 1047 ЦК України мають укладатися в письмовій формі, та оригінали розписок на час звернення до суду знаходяться у позивача, суд приходить до висновку, що відповідач не повернув грошові кошти та сума боргу за цими розписками підлягає стягненню з відповідача на користь позивача в повному обсязі. При цьому суд враховує, що розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджує його укладення, умови договору та засвідчує отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Договори позики відповідач не оспорювала та не вказувала на те, що вони були укладені під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини.

Відсутність в розписках підписів свідків, які в них зазначені, суд не може вважати доказом відсутності чи недійсності договору позики між сторонами, оскільки законом не передбачено обовязкової присутності свідків при укладанні такого договору, а передбачена лише його обовязкова письмова форма.

Разом з тим, суд не вважає за можливе задовольнити вимогу позивача про стягнення боргу в сумі 6000 євро, оскільки він не підтверджений письмовою розпискою та не визнається відповідачем. Показання свідків ОСОБА_5, ОСОБА_6, пояснення відповідача ОСОБА_3 працівникам Звенигородського РВ та заяву ОСОБА_11 суд не може вважати допустимими доказами існування договору позики, оскільки законом передбачена обовязкова письмова форма договору позики на таку суму, та невиконання сторонами такої вимоги закону тягне за собою нікчемність цього договору.

Таким чином, суд приходить до висновку, що з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 необхідно стягнути суму боргу за договором позики від 04.05.2010 року в сумі 2500 євро (що в гривневому еквіваленті за офіційним курсом НБУ на день постановлення рішення складає 59425 грн.), за договором позики від 15.05.2010 року в сумі 16000 грн. та за договором позики від 11.09.2013 року в сумі 18000 грн., а всього в сумі 93 425 грн.

На підставі ст. 88 ЦК України з відповідача ОСОБА_3 на користь позивача ОСОБА_1 необхідно стягнути судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 934 грн. 25 коп.

Також на підставі ст. 84 ЦК України та ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 необхідно стягнути витрати на правову допомогу в сумі 1460 грн. 00 коп.

На підставі ст.ст. 530, 625, 1046, 1047, 1049, 1051 ЦК України та керуючись ст.ст. 10,11, 60, 61, 84, 88, 208, 209, 212-215, 218 ЦПК України суд,

в и р і ш и в:

позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договорами позики задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживаючої за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, проживаючої за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, заборгованість за договорами позики в сумі 34 000 (тридцять чотири тисячі) грн. 00 коп. та 2500 (дві тисячі пятсот) євро, що станом на 17.08.2015 року за офіційним курсом НБУ становить 59425 (пятдесят девять тисяч чотириста двадцять пять) грн., а всього 93425 (девяносто три тисячі чотириста двадцять пять) грн. 00 коп.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 понесені нею судові витрати, а саме судовий збір в сумі 934 (девятсот тридцять чотири) грн. 25 коп. та витрати на правову допомогу в сумі 1460 (одна тисяча чотириста шістдесят) грн. 00 коп.

Повний текст рішення складено 21 серпня 2015 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом 10 днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Черкаської області через Звенигородський районний суд.

Суддя Т.М. Кравченко