12 серпня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
Євтушенко О.І., Горелкіної Н.А., Ситнік О.М.,
розглянувши в попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк», ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», подану представником Шулікою Аліною Володимирівною, на рішення Індустріального районного суду
м. Дніпропетровська від 29 січня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 04 червня 2015 року,
в с т а н о в и л а:
У липні 2013 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - Банк) звернулось до суду із позовом до Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» (далі - ПАТ «Акцент-Банк»), ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
На обґрунтування позовних вимог зазначало, що 23 січня 2007 року між Банком та ОСОБА_4 укладено кредитний договір
№ KRK0RX10430525, згідно умов якого останній отримав кредит в розмірі 6 534 грн зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 12 % на рік на суму залишку заборгованості з кінцевим терміном повернення 22 січня 2009 року. На виконання взятих на себе зобовʼязань за кредитним договором від 23 січня 2007 року № KRK0RX10430525, 20 жовтня 2010 року між ОСОБА_4 та ПАТ «Акцент-Банк» укладено договір поруки. У звʼязку із неналежним виконанням взятих на себе зобовʼязань за кредитним договором станом на 13 травня 2013 року утворилась заборгованість в розмірі
63 075 грн 25 коп., яка складається з: заборгованості за кредитом в розмірі 6 530 грн 07 коп., заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі 23 578 грн 51 коп., заборгованості по комісії за користування кредитом в розмірі 3 593 грн 75 коп., пені за несвоєчасне виконання зобовʼязань за договором в розмірі 25 893 грн 15 коп., штраф (фіксовано частина) в розмірі 500 грн, штраф (процентна складова) в розмірі 2 979 грн
77 коп. Тому позивач просив стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором.
Заочним рішенням Індустріального районного суду
м. Дніпропетровська від 07 серпня 2013 року позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 23 січня 2007 року
№ KRK0RX10430525 в розмірі 53 075 грн 25 коп., яка складається з: заборгованості за кредитом в розмірі 6 530 грн 07 коп., заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі 23 578 грн 51 коп., заборгованості по комісії за користування кредитом в розмірі 3 593 грн
75 коп., пені за несвоєчасне виконання зобовʼязань за договором в розмірі 15 893 грн 15 коп., штраф (фіксовано частина) в розмірі 500 грн, штраф (процентна складова) в розмірі 2 979 грн 77 коп. Стягнуто з ПАТ «Акцент-Банк» на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» грошові кошти в розмірі 10 000 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.
У липні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду із заявою про перегляд заочного рішення Індустріального районного суду
м. Дніпропетровська від 07 серпня 2013 року.
Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від
12 серпня 2014 року заочне рішення Індустріального районного суду
м. Дніпропетровська від 07 серпня 2013 року скасовано.
Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від

29 січня 2015 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 04 червня 2015 року рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від

12 серпня 2014 року залишено без змін.

У касаційній скарзі представник ПАТ КБ «ПриватБанк» - Шуліка А.В. просить скасувати оскаржувані судові рішення та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, мотивуючи свої вимоги порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, законність судових рішень в межах касаційного оскарження, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st324> підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st335> під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив із того, що позивачем пропущено строк звернення до суду з позовом про стягнення заборгованості встановлений ст. 257 ЦК України.

Судами встановлено, що 23 січня 2007 року між Банком та

ОСОБА_4 укладено кредитний договір № KRK0RX10430525, згідно умов якого останній отримав кредит в розмірі 6 534 грн зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 12 % на рік на суму залишку заборгованості з кінцевим терміном повернення 22 січня 2009 року. На виконання взятих на себе зобовʼязань за кредитним договором від 23 січня 2007 року

№ KRK0RX10430525, 20 жовтня 2010 року між ОСОБА_4 та ПАТ «Акцент-Банк» укладено договір поруки. У звʼязку із неналежним виконанням взятих на себе зобовʼязань за кредитним договором станом на

13 травня 2013 року утворилась заборгованість в розмірі

63 075 грн 25 коп.

ОСОБА_4 жодного разу з часу отримання кредитних коштів не сплачував кошти на погашення заборгованості за вищевказаним кредитним договором.

18 грудня 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду першої інстанції з заявою про застосування строків позовної давності (а. с. 57-60).

За змістом частини третьої статті 254 ЦК України строк, що визначений місяцями, спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново (частини перша, третя статті 264 ЦК України).

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Таким чином, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, на підставі належним чином оцінених доказів (ст. 212 ЦПК України) дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, оскільки позивачем пропущено строк на звернення до суду з вимогами про стягнення заборгованості з ОСОБА_4

Перевіривши доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції дійшов висновку про відхилення касаційної скарги та залишення без змін рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 29 січня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від

04 червня 2015 року, тому що судові рішенні законні та обґрунтовані.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 332 <nau://ukr/1618-15|st332>, 336 <nau://ukr/1618-15|st336>, 337 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st337>, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», подану представником Шулікою Аліною Володимирівною, відхилити.

Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від

29 січня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 04 червня 2015 року в справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк», ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:О.І. Євтушенко Н.А. Горелкіна О.М. Ситнік