АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17.09.2015 м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Чернівецької області в складі:

головуючої Перепелюк І. Б.

суддів: Чупікової В.В., Заводян К.І.

секретар Тодоряк Г.Д.

за участю: позивача ОСОБА_1, її представника ОСОБА_2, третіх осіб ОСОБА_3, ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1, третя особа на стороні позивача ОСОБА_3, до ОСОБА_5, Садгірського відділу державної виконавчої служби Чернівецького міського управління юстиції, третя особа на стороні відповідача ОСОБА_6, про визнання правочину дійсним, визнання права власності та скасування арешту за апеляційною скаргою ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 на рішення Садгірського районного суду м.Чернівців від 04 серпня 2015 року -

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_1, третя особа на стороні позивача ОСОБА_3, звернулася в суд із позовом до ОСОБА_5, третя особа ОСОБА_6, Садгірського ВДВС Чернівецького МУЮ, про визнання правочину дійсним, визнання права власності та скасування арешту.

Позовні вимоги обґрунтовувала слідуючими обставинами.

03.05.2005р. вона отримала від відповідача ОСОБА_5 довіреність на керування та розпорядження транспортним засобом марки FORD SCORPIO, 1992 року випуску, кузов № НОМЕР_1, номерний знак НОМЕР_2 та був складений письмовий договір розписка від 03.05.2005р.

Під час оформлення довіреності позивач провів повний розрахунок за автомобіль в розмірі 17500грн., що еквівалентно становило 3500дол.США.

З даного періоду позивач користується автомобілем на правах власника,

22-ц/794/1247/ 2015 р. Головуючий у 1 інстанції Мілінчук С.В.

Категорія 2 доповідач Перепелюк І.Б.

здійснює поточний ремонт, догляд, укладає договори страхування.

В лютому 2015 року ОСОБА_1 звернулася в органи ВДАІ з метою зняття з обліку вищезазначеного авто та його постановки на облік на її ім»я, однак її повідомили, що на попереднього власника ОСОБА_7 існує загальний арешт.

Пізніше Садгірський ВДВС Чернівецького МУЮ повідомив позивача про те, що на майно ОСОБА_5 в тому числі і на автомобіль, у звязку із існуванням боргових зобовязань відповідача, був накладений арешт.

Позивач зазначає, що сторони фактично уклали договір купівлі-продажу, а тому право власності перейшло до неї.

Позивач просила визнати правочин купівлі-продажу вищевказаного транспортного засобу дійсним, визнати за нею право власності на автомобіль, скасувати арешт та оголошення заборони його відчуження.

Рішенням Садгірського районного суду м.Чернівців від 04 серпня 2015 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, просить рішення скасувати та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Апелянт вважає оскаржуване рішення незаконним, необґрунтованим. Посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апелянт зазначає, що правочин купівлі-продажу автомобіля фактично відбувся 03.05.2005р., а арешт був накладений лише у кінці 2014р., тобто в той час коли автомобіль фактично вибув із власності відповідача та перейшов у користування та розпорядження позивача.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити, рішення залишити без змін з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції посилався на безпідставність позовних вимог.

Встановлено, що ОСОБА_5 є власником автомобіля марки «FORD SCORPIO», 1992 року випуску, кузов № НОМЕР_1, номерний знак НОМЕР_2.

03.05.2005р. ОСОБА_6, уповноважений (за дорученням від 13.04.2005р.) діяти від імені власника вищевказаного автомобіля, надав довіреність, яким уповноважив ОСОБА_8 (відповідно до свідоцтва про одруження серії 1-МИ № 041276 від 28.08.2008р. ОСОБА_1М.) керувати, зняти з обліку та продати , обміняти за ціну та на умовах за своїм розсудом, слідкувати за технічним станом ТЗ, проводити необхідний поточний ремонт.

03.05.2005р. ОСОБА_5 передав ОСОБА_8 (ОСОБА_1М.) спірний автомобіль, а вона передала відповідачу грошові кошти за даний транспортний засіб в розмірі 3500дол. США, що підтверджується договором розпискою.

Доводи апелянта щодо визнання правочину купівлі-продажу автомобіля дійсним, визнання права власності та зняття арешту з автомобіля є безпідставними виходячи з наступного.

Відповідно до положень ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

В п.3 ч.1 ст.208 ЦК України зазначено, що правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у 20 і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених ч. 1 ст. 206 цього Кодексу, належить вчиняти у письмовій формі

Згідно ст.ст. 237, 244, 245 ЦК України довіреність це письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами, ґрунтується на договорі та визначає правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє.

Торгівля транспортними засобами в Україні здійснюється відповідно до Постанови КМУ від 11 листопада 2009 р. № 1200 «Про затвердження Порядку здійснення оптової та роздрібної торгівлі транспортними засобами та їх складовими частинами, що мають ідентифікаційні номери», яка регламентує порядок купівлі транспортних засобів.

Видача генеральної довіреності чи передоручення повноважень на транспортний засіб без укладання відповідного договору купівлі-продажу та його реєстрації не можна вважати договором, який допускає перехід права власності.

Таким чином, договір розписка від 03.05.2005р. не може свідчити про укладення договору купівлі-продажу про отримання ОСОБА_5 коштів у розмірі 3500дол. США від ОСОБА_1 за продаж авто.

Доводи апелянта про те, що правочин купівлі-продажу автомобіля фактично відбувся 03.05.2005р., а арешт був накладений лише у кінці 2014р., тобто в той час коли автомобіль фактично вибув із власності відповідача та перейшов у користування та розпорядження позивача не є підставою для задоволення позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Суд першої інстанції правильно зазначив, що довіреність на право розпорядження автомобілем не свідчить про укладення сторонами договору купівлі-продажу автомобіля і не породжує права власності. Підстав для визнання правочину дійсним та визнання за позивачем права власності на автомобіль не вбачається.

Апелянт безпідставно не звертає увагу на те, що при оформленні довіреності на автомобіль перехід права власності не відбувається, особа не стає власником, а є лише представником власника транспортного засобу та користується ним. Це є відносини представництва, а отже власник автомобіля не змінюється та залишається попереднім. Крім того, право власності на автомобіль підлягає реєстрації в органах ДАІ.

В порушення пп. 7, 8 Правил державної реєстрації та обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів та мотоколясок, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1998 р. № 1388 позивач не перереєстрував спірний транспортний засіб в органах ДАІ на себе.

Встановлено, що спірний автомобіль після 03.05.2005р. з обліку в органах ДАІ не знімався і зареєстрований за ОСОБА_9, який є власником автомобіля. Враховуючи це, підстав для застосування положень ст. 344 ЦК та визнання за позивачем права власності на автомобіль за набувальною давністю не вбачається.

Постановою начальника Садгірського ВДВС Чернівецького МУЮ ВП № 38966414 від 14.08.2013р. на виконання рішення Дніпропетровського районного суду м.Києва про стягнення з ОСОБА_5 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованості, на все рухоме та нерухоме майно та всі транспортні засоби, які належать боржнику, накладено арешт та заборону відчуження такого майна.

Враховуючи, що спірний автомобіль не належить позивачу ОСОБА_1, отже її позовні вимоги щодо скасування арешту на автомобіль є безпідставними.

За таких обставин, суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального, процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, підстав для його зміни чи скасування не вбачається.

Керуючись ст.307, ст.308 ЦПК України, колегія суддів -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Садгірського районного суду м.Чернівців від 04 серпня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуюча (підпис)

Судді:(підписи)

З оригіналом вірно :