Справа № 161/8496/15-ц
Провадження № 2/161/2873/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 вересня 2015 року

Луцький міськрайонний суд Волинської області

в складі: головуючого судді Івасюти Л.В.

при секретарі Заболотько Д.М.

з участю позивача ОСОБА_1

з участю відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики.

Свій позов мотивує тим, що у травні 2014 року до неї звернувся відповідач ОСОБА_2

О.В. з проханням позичити гроші для організації та святкування весілля. Грошових коштів у неї не було, вона запропонувала дати в позику кредитну картку, оформлену на її імя, за умови повернення коштів та повного погашення кредиту після весілля, тобто до 30 червня 2014 року. Розраховуючи на довірливі стосунки, що склалися на той момент з ОСОБА_2, 06 травня 2014 року між нею та відповідачем, був укладений договір позики в усній формі, у відповідності до якого відповідач отримав від неї в користування кредитну картку ПАТ «Приватбанк» № 5168 7423 2343 1233, оформлену на її ім'я. На цій кредитній картці встановлений кредитний ліміт в розмірі 5900грн. Наявність повної доступної суми кредитних коштів була перевірена ними у відділенні ПАТ «Приватбанк» по пр. Волі буд.6 у присутності відповідача, його дружини ОСОБА_3 та матері дружини ОСОБА_4. В той же день, з цієї кредитної картки ОСОБА_2 було знято грошові кошти в розмірі 4000,00 грн. Надалі кредитна картка залишилась в користуванні відповідача ОСОБА_2 Разом з тим, ОСОБА_2 запевнив, що належним чином виконає умови договору позики та своєчасно поверне кошти на кредитну картку. 05 червня 2014 року кредит було погашено у розмірі 2000 грн., решту суми ОСОБА_2 обіцяв повернути до 30 червня 2014 року, пояснюючи неможливість погашення повної суми кредиту відразу через підготовку до пологів дружини. Цього ж дня вона забрала картку у відповідача. Станом на 29 травня 2015 року ніяких дій по поверненню грошових коштів не було здійснено. В результаті чого, по кредитній карті № 5168 7423 2343 1233 виникла заборгованість перед ПАТ «Приватбанк», погашення, якої здійснюється шляхом зняття грошових коштів з її заробітної плати, зокрема: 28 липня 2014 року було знято 200, 24 грн., 26.08.2014р. -196,43грн., 26.09.2014р. 192,47грн., 27.10.2014р.-187,31грн., 26.11.2014р. -124,28грн., 08.12.2014р. 59,47грн., 06.01.2015р. 50грн., 23.01.2015р. 130,35грн., 06.02.2015р. 200грн., 24.02.2015р. 200грн., 321.03.2015р. 200грн., 24.04.2015р.-200грн., 21.05.2015р. -200грн. Вона неодноразово зверталась до ОСОБА_2 з вимогою повернути їй кошти, проте останній коштів не повернув, мотивуючи тим, що брав в борг кошти разом з матірю дружини ОСОБА_5 і свою частину коштів він повернув. Не погоджуючись з цим, оскільки кредитну картку в користування вона давала йому, і кошти відповідач обіцяв повернути їй особисто, вона 25 листопада 2014 року звернулась до Луцького МВ УМВС України у Волинській області із заявою про порушення кримінальної справи відносно ОСОБА_2 0.В. за фактом шахрайства.

29 листопада 2014 року дільничним інспектором Луцького МВ УМВС України у Волинській області майором міліції ОСОБА_6 було складено висновок з припиненням подальшого розгляду заяви. У даному висновку викладено пояснення ОСОБА_2, в якому він підтверджує факт укладання договору позики, але дає неправдиві свідчення на рахунок суми позики і факту знімання коштів ОСОБА_2 Станом на 29 травня 2015р. борг по кредитній картці становить 3254,78 грн. Крім цього, нею уже сплачено 2140,55 грн. На даний час відповідач надалі ухиляється від виконання зобовязання, і порушення відповідачем умов договору позики змушує її звернутися до суду за захистом порушеного права.

Посилаючись на вищенаведене, позивач просила суд стягнути з ОСОБА_2 в її користь 5395,33грн. (пять тисяч триста девяносто пять гривень 33 копійки) боргу, та понесені судові витрати по справі.

Позивач в судовому засіданні позов підтримала з наведених у позовній заяві мотивів.

Відповідач в судовому засіданні позов не визнав, просив відмовити в його задоволенні.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст. 1046, 1047 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Статтею 1051ЦК України передбачено, що позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини.

Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як слідує із змісту ст.218 ЦК України, заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків.

Таким чином, оцінивши зібрані і дослідженні в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що доводи позивача не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, позивачем не надано суду достатньо доказів про те, що між сторонами був укладений договір позики, а тому в задоволенні позову ОСОБА_1 слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 8, 10, 60, 88, 212-215ЦПК України, ст.ст. 218 ч.1, 1046, 1051 ЦК України, суд -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Волинської області через Луцький міськрайонний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Луцького міськрайонного суду Л.В.Івасюта