Справа №483/1165/15-ц 16.09.2015 16.09.2015 16.09.2015
Провадження №22-ц/784/2204/15
Справа №483/1165/15-ц
Провадження № 22ц/784/2204/15 Головуючий у 1-ї інстанції Казанлі Л.І.
Категорія 39 Доповідач в апеляційній інстанції Ямкова О.О.
У Х В А Л А

Іменем України

16 вересня 2015 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючої: Ямкової О.О.,

суддів: Колосовського С.Ю., Локтіонової О.В.,

при секретарі: Горенко Ю.В.,

за участю: позивача - ОСОБА_2 та його представника - ОСОБА_3,

відповідачки - ОСОБА_4,

представника третій особи - Сметани Р.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою

ОСОБА_2

на рішення Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 5 серпня 2015 року

за його позовом

до ОСОБА_4,

третя особа - Парутинська сільська рада Очаківського району Миколаївської області

про визнання заповіту недійсним ,

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4, третя особа - Парутинська сільська рада Очаківського району Миколаївської області, про визнання заповіту, складеного ОСОБА_6 4 січня 2001 року, - недійсним.

Позивач зазначав, що його батьку ОСОБА_6 за життя належав житловий будинок АДРЕСА_1, який він і усе інше належне йому майно заповів своєї дружині ОСОБА_4, та склав на її користь 4.01.2001 року заповіт.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_6 помер від тривалої хвороби.

Оскільки на момент посвідчення заповіту ОСОБА_6 не розумів значення своїх дій і не міг керувати ними, так як тяжко хворів, та заповіт було посвідчено не уповноваженою особою, позивач ОСОБА_2 просив визнати заповіт недійсним з підстав, які передбачені ст. 55 ЦК УРСР, ст. ст. 215, 216, 225 ЦК України.

Рішенням Очаківського районного суду Миколаївської області від 5 серпня 2015 року у задоволені позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким його вимоги задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши наведені в скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року, за життя вчинив заповіт, яким належний йому будинок та інше майно заповів своїй дружині ОСОБА_4. Заповіт був посвідчений 4 січня 2001 року секретарем Парутинської сільської ради Очаківського району Миколаївської області (а.с.7-8).

Пред'являючи позов про визнання недійсним вказаного заповіту, позивач, який є єдиним спадкоємцем за законом, що прийняв спадщину (а.с.41-51), посилався на те, що наявність тяжкої хвороби у заповідача не давало йому можливості розуміти значення своїх дій і керувати ними при складенні спірного заповіту.

У відповідності до статті 55 ЦК УРСР судом може бути визнана недійсною угода, укладена громадянином, хоча і дієздатним, якщо в момент її укладення він перебував у такому стані, коли не міг усвідомлювати значення своїх дій або керувати ними.

Правила цієї статті поширюються на ті випадки, коли немає законних підстав для визнання громадянина недієздатним, однак є дані про те, що в момент укладення угоди він перебував у такому стані, коли не міг розуміти значення своїх дій або керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння та ін.).

Для визначення наявності такого стану на момент укладення угоди суд призначає судово-психіатричну експертизу.

Однак, позивач, після роз'яснення йому права на подачу клопотання щодо призначення посмертної судово-психіатричної експертизи, та наслідків у випадку її не проведення, не побажав скористатися таким правом, вважаючи, що у справі достатньо доказів для вирішення справи по суті заявлених ним позовних вимог.

Між тим, позивачем та його представником не надано і в судовому засіданні не добуто доказів того, що в момент посвідчення заповіту ОСОБА_6 не розумів значення своїх дій і не міг керувати ними, а позовні вимоги в цієї частині ґрунтуються лише на припущеннях.

Посилання на зміст лікарського свідоцтва про смерть №8 від 4 березня 2015 року, в якому зазначена причина смерті спадкодавця як хронічна серцево-судинна недостатність, хронічна ішемічна хвороба серця, кардіосклероз постінфарктний (1999,2001, 2002, 2006, 2015), ні є свідченням тимчасового психічного розладу ОСОБА_6 на момент складення заповіту, а лише підтверджують наявність у спадкодавця обставин для вчинення таких дій (а.с.9).

Ні підтверджені ці обставини і показаннями свідків, якими не надано достовірних свідчень стосовно розладу психічного стану спадкодавця на момент вчинення заповіту.

Одночасно, додатково обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач ОСОБА_2, посилався на порушення порядку складання та посвідчення оспореного ним заповіту, так як вважав, що його посвідчено не уповноваженою особою - секретарем сільради, яка не мала таких повноважень, та оскільки такий правовстановлюючий документ немає усіх обов'язкових ознак.

Між тим, у відповідності до положень діючих на той час редакцій статті 37 Закону України «Про нотаріат», пункту «б» підпункту 5 частини 1 статті 38 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», Інструкції «Про порядок вчинення нотаріальних дій посадовими особами виконавчих комітетів сільських, селищних, міських Рад народних депутатів України», затвердженої наказом Мінюсту України від 25 серпня 1994 року №22/5, за функціональними обов'язками і розпорядженням сільського голови, який керує апаратом ради та її виконавчим комітетом, обов'язок щодо вчинення нотаріальних дій, в тому числі посвідчення заповітів, покладено на секретаря Парутинської сільської ради Очаківського району Миколаївської області покладено (а.с.27-36).

Тому, 4 січня 2001 року секретарем Парутинської сільської ради Очаківського району Миколаївської області, яка виконує одночасно функції секретаря виконкому ради, складено у письмовій формі і посвідчено заповіт від імені ОСОБА_6, який ним підписано, із зазначенням часу та місця його складання.

Дані заповідача внесені до відповідного журналу реєстрації нотаріальних дій, а дані про заповіт внесено до Спадкового реєстру (а.с.32). Інших обов'язкових вимог на час вчинення нотаріальної дії щодо форми заповіту діючим законодавством (стаття 541 ЦК УРСР) не пред'являлося.

Отже, посвідчення заповіту вчинено посадовою особою сільської ради та її виконавчого комітету не самочинно, а тою, яка мала повноваження на вчинення нотаріальних дій, у відповідності до раніш прийнятого рішення відповідним керівником ради та виконавчого комітету.

Такі повноваження посадової особи на вчинення нотаріальних дій підтверджені також внесеними реєстраційними записами до відповідного єдиного реєстру.

Щодо законності самої процедури прийняття такого рішення з покладенням обов'язків по вчиненню нотаріальних дій на конкретну особу, то воно виходить за межі предмета судового розгляду, та не вплинуло на волевиявлення спадкодавця при вчиненні ним односторонньої угоди, яка оспорюється позивачем.

За таких обставин суд, з'ясувавши обставини спору, перевіривши доводи сторін, проаналізувавши зібрані докази, дав їм належну правову оцінку і обґрунтовано відмовив в задоволенні позову ОСОБА_2, оскільки відсутні підстави, передбачені ст. ст. 48, 55 ЦК УРСР, ст. ст. 215, 216, 225 ЦК України, для визнання заповіту недійсним.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що судом дана невірна оцінка наданим позивачем доказам, є необґрунтованими, оскільки обставини щодо можливості спадкодавця розуміти значення своїх дій і керувати ними при складенні спірного заповіту, не можуть бути доведені тільки за допомогою показань свідків, без отримання судового висновку експерта.

Інші доводи в апеляційній скарзі не спростовують висновки суду, в скарзі відсутні посилання на докази, які суд не дослідив.

При встановлені зазначених фактів судом не було порушено норм цивільного процесуального закону та правильно застосовано норми матеріального права.

За таких обставин рішення суду першій інстанції є законним та обґрунтованим і не підлягає скасуванню.

Керуючись статтями 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, а рішення Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 5 серпня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуюча

Судді