Провадження № 2/522/8165/15
20 жовтня 2015 року Приморський районний суд м. Одеси в складі:
головуючого судді Свяченої Ю.Б.
при секретарі Шеян І. В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства ОСОБА_1 «Приватбанк» до ОСОБА_2, Відділу ДВС Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції Одеської області про звільнення майна з-під арешту, -
Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, Відділу ДВС Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції Одеської області про звільнення майна з-під арешту, посилаючись на те, що 07 березня 2007 року між ПАБ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № ОD34АК07100037 згідно умов якого ОСОБА_1 надав ОСОБА_2 кредит в розмірі 6 751, 10 дол. США на строк до 07 березня 2012 року, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12 % у місяць на суму залишку заборгованості по кредиту.
Однак, ПАТ КБ «Приватбанк» не взмозі продати предмет застави, з метою погашення заборгованості за кредитним договором та реалізувати своє майнове право, яке встановлено рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська, оскільки заставний автомобіль, не може бути знятий з реєстрації в органах ДАІ України через те, що на вказаний автомобіль був накладений арешт на підставі постанови ВДВС Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції Одеської області від 07 червня 2012 року.
Зазначена постанова про накладення арешту на автомобіль порушує майнові права ПАТ КБ «Приватбанк», тому позивач просить звільнити вищевказаний автомобіль з-під арешту.
Представник позивача ПАТ КБ «Приватбанк» у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, в позовній заяві просив суд розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та не заперечував проти розгляду справи в заочному порядку.
Відповідач ОСОБА_2 та представник ВДВС Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції Одеської області у судове засідання не зявились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином згідно вимог ст. 74 ЦПК України, що підтверджується відповідними поштовими повідомленнями про отримання ними судових повісток. Заяву про розгляд справи за їх відсутності не подавали та про причини неявки суд не повідомляли.
Відповідно до ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Тобто, враховуючи неявку відповідачів за даною цивільною справою, а також наявність відповідної заяви представника позивача про можливість винесення заочного рішення, суд вважає можливим розглядати справу в заочному порядку.
Згідно ч. 4 ст. 169 ЦПК України, якщо суд не має відомостей про причини неявки відповідача, повідомленого належним чином, або причину неявки буде визнано неповажною, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів.
Дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Статтею 59 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права на майно і про звільнення майна з-під арешту.
Судом встановлено, що 07 березня 2007 року між ПАБ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № ОD34АК07100037 згідно умов якого ОСОБА_1 надав ОСОБА_2 кредит в розмірі 6 751, 10 дол. США на строк до 07 березня 2012 року, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12 % у місяць на суму залишку заборгованості по кредиту.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про заставу» застава - це спосіб забезпечення зобов'язань, якщо інше не встановлено законом. В силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов'язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами. Застава виникає на підставі договору, закону або рішення суду.
Згідно із ч. 4 ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження» про звернення стягнення на заставлене майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, державний виконавець повідомляє заставодержателю не пізніше наступного дня після накладення арешту на майно або якщо йому стало відомо, що арештоване майно боржника перебуває в заставі, та роз'яснює заставодержателю право на звернення до суду з позовом про зняття арешту із заставленого майна.
Також судом встановлено, що ПАТ КБ «Приватбанк» не взмозі реалізувати предмет застави з метою погашення заборгованості за кредитним договором та реалізувати своє майнове право, яке встановлено рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська, оскільки заставний автомобіль, не може бути знятий з реєстрації в органах ДАІ України через те, що на нього був накладений арешт на підставі постанови ВДВС Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції Одеської області від 07 червня 2012 року.
Відповідно до ст. 585 ЦК України та ст. 16 Закону України «Про заставу» право застави виникає з моменту укладення договору застави.
Виходячи зі змісту наведеної норми Закону, право на звернення до суду з позовом про визнання права на майно і про звільнення майна з-під арешту належить особі, яка вважає себе власником спірного майна.
Таким чином, як вбачається з матеріалів справи, право застави у ПАТ КБ «Приватбанк» виникло 07 березня 2007 року, а постанову ВДВС Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції Одеської області про накладення арешту на вищевказаний автомобіль було винесено 07 червня 2012 року, тобто після укладення ПАТ КБ «Приватбанк» договору застави.
Отже, державна виконавча служба не мала правових підстав для звернення стягнення на заставне майно на користь стягувачів, які не є заставодержателями.
Крім того, у судовому засіданні доведено, що позивач поніс додаткові витрати по сплаті судового збору у розмірі 243, 60 грн., які відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню з ОСОБА_2
Після всебічного, повного дослідження й оцінки наявних матеріалів та обставин цивільної справи суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги є обґрунтованими і доведеними позивачем та такими, що знайшли своє підтвердження у судовому засіданні.
На підставі викладеного, керуючись ст. 54, 59 Закону України «Про виконавче провадження», ст. 1, 16 Закону України «Про заставу», ст. ст. 3, 4, 10, 11, 57, 60, 208-209, 212-215, 218, 224-226 ЦПК України, суд
Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства ОСОБА_1 «Приватбанк» до ОСОБА_2, Відділу ДВС Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції Одеської області про звільнення майна з-під арешту, - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_2) на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» суму сплаченого судового збору у розмірі 243 (двісті сорок три) грн. 60 коп.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги до Апеляційного суду Одеської області через Приморський районний суд м. Одеси. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Суддя Свячена Ю.Б.