АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/3442/2015 Головуючий у першій інстанції - Кирилюк І.В.
Доповідач - Оніщук М.І.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 квітня 2015 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого судді Оніщука М.І.,

суддів Українець Л.Д., Шебуєвої В.А.,

при секретарі Троц В.О.,

за участю:

позивача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 10 грудня 2014 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи: Приватне акціонерне товариство Страхова компанія «Еталон», Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Лафорт», Моторно (транспортне) страхове бюро України про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки,

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, в якому просив стягнути з відповідача 20 502 грн. 20 коп. майнової шкоди та 5 000 грн. 00 коп. моральної шкоди, а також відшкодувати судові витрати.

Під час розгляду справи, у відповідності з вимогами ст.ст. 35, 36 ЦПК України, судом до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача, було залучено ПрАТ СК «Еталон», ПрАТ «СК «Лафорт» та Моторно (транспортне) страхове бюро України (МТСБУ).

В обґрунтування заявлених вимог позивач вказував, що 31.03.2014 сталась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «VOLKSWAGEN TOURAN», державний реєстраційний номер НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_2, та автомобіля «ACURA MDX», державний реєстраційний номер НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_3 Винуватим у вказаній дорожньо-транспортній пригоді визнано ОСОБА_3 Згідно звіту про визначення вартості матеріального збитку від 20.05.2014, вартість матеріального збитку, заподіяного власнику автомобіля «VOLKSWAGEN TOURAN», державний реєстраційний номер НОМЕР_1, складає 19 271,20 грн. витрати, пов'язані з проведенням робіт при визначені вартості ремонтних робіт склали 231,00 грн., а також позивачем сплачено 1 000 грн. за звіт про визначення вартості матеріального збитку. Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3 була застрахована у ПрАТ СК «Еталон», у зв'язку із чим позивач звернувся до останньої із заявою про страхове відшкодування, проте, одержав відповідь, що поліс почав діяти з 16 год. 30 хв. 31.03.2014, а дорожньо-транспортна пригода мала місце о 15 год. 20 хв. 31.03.2014. Відтак, на час дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3 застрахована не була, а отже, заподіяна з вини відповідача шкода підлягає відшкодуванню за рахунок останнього. При цьому позивач також зазначав, що неправомірними діями відповідача йому завдано моральну шкоду, яку він оцінює в розмірі 5 000,00 грн.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 10.12.2014 позов задоволено частково: стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 1 837 грн. 44 коп. у відшкодування матеріальної шкоди та 1 000 грн. 00 коп. у відшкодування моральної шкоди, а також судові витрати в сумі 70 грн. 55 коп. В задоволенні іншої частини заявлених позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити в повному обсязі. Вказує, що суд дійшов неправомірного висновку про відшкодування заподіяної позивачу шкоди ПрАТ «СК Лафорт» в якій була застрахована цивільно-правова відповідальність відповідача, оскільки за даними МТСБУ договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності по відношенню до транспортного засобу відповідача відсутній, а бланк полісу серії АВ № 1081968 значиться як втрачений. Отже, з огляду на викладене, а також враховуючи не повідомлення відповідачем ні страхову компанію, ні МТСБУ про дорожньо-транспортну пригоду, шкода повинна відшкодовуватись завдавачем шкоди.

Позивач в судовому засідання підтримав апеляційну скаргу з викладених в ній підстав та просив її задовольнити.

Відповідач проти задоволення апеляційної скарги заперечував за її безпідставністю і необґрунтованістю та просив рішення суду залишити без змін, оскільки воно постановлено з дотриманням вимог закону.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення сторін, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Згідно вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення суду, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Частково задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що шкода заподіяна позивачу, а саме вартість відновлювального ремонту та витрати за визначення вартості матеріального збитку, повинна відшкодовуватись ПрАТ «СК «Лафорт», з якою відповідачем було укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, а у випадку недостатності коштів та майна останнього, за рахунок МТСБУ, проте позивачем не пред'явлено позовних вимог до страховика. Таким чином, відповідач повинен відшкодувати втрату товарної вартості в розмірі 1 606 грн. 44 коп. та фактично понесені позивачем витрати за послуги СТО в розмірі 231 грн. Крім цього, суд дійшов висновку про наявність підстав для відшкодування моральної шкоди та визначив її розмір, з урахуванням вимог закону та обставини справи, в сумі 1 000 грн.

Колегія суддів не може погодитись з висновком суду про відсутність підстав для покладення обов'язку по відшкодуванню майнової шкоди, заподіяної позивачу, на відповідача, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, що 31.03.2014 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «VOLKSWAGEN TOURAN», д.р.н. НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_2, та автомобіля «ACURA MDX», д.р.н. НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_3, що підтверджується відомостями № 9368719 про дорожньо-транспортну пригоду (а.с. 39-40).

Власником автомобіля «VOLKSWAGEN TOURAN», д.р.н. НОМЕР_1, згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу ААС № НОМЕР_5, є ОСОБА_2 (а.с. 32).

Згідно довідки ВДАІ Печерського РУ ГУ МВС України в м. Києві, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобіль «VOLKSWAGEN TOURAN», д.р.н. НОМЕР_1, одержав механічні пошкодження (а.с. 31).

Згідно звіту про визначення вартості матеріального збитку від 20.05.2014, здійсненого на замовлення ОСОБА_2, вартість матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу «VOLKSWAGEN TOURAN», д.р.н. НОМЕР_1, станом на 20.05.2014 складає 19 231,28 грн. (а.с. 5-27).

За послуги зі складання звіту про визначення вартості матеріального збитку позивачем сплачено 1 000,00 грн., що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордера № 8813 від 20.05.2014 (а.с. 6).

Також позивачем понесено витрати пов'язані з проведенням робіт при визначені вартості ремонтних робіт в сумі 231,00 грн. (а.с. 26, 27).

Постановою Печерського районного суду м. Києва від 18.04.2014 винним у вчиненні зазначеної дорожньо-транспортної пригоди визнано ОСОБА_3 (а.с. 29), яка, в силу вимог п. 4 ст. 61 ЦПК України, є обов'язковою для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Таким чином, вина ОСОБА_3 у вчинені дорожньо-транспортної пригоди є встановленою та не підлягає доведенню, а відтак, шкода, завдана позивачу, з вини відповідача, підлягає відшкодуванню за рахунок останнього.

Частинами 1, 2 ст. 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода задана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завданої не з її вини.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Разом з тим, як повідомив ОСОБА_3 та зазначено у відомостях № 9368719 про дорожньо-транспортну пригоду, цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3 була застрахована в ПрАТ СК «Еталон».

01.04.2014 ОСОБА_2 звернувся до ПрАТ СК «Еталон» із повідомленням про настання випадку у відповідь на яку ПрАТ СК «Еталон» повідомило у листі від 15.05.2014, що за період 2013-2014 років відносно транспортного засобу «ACURA MDX», д.р.н. НОМЕР_2, ПрАТ СК «Еталон» було укладено два договори обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, а саме, поліс № АЕ/1805746 з терміном дії з 05.03.2013 по 04.03.2014 та поліс № АС/9990557 з терміном дії з 31.03.2014 по 30.03.2015 (початок дії з 16 год. 30 хв.), відтак, станом на момент настання дорожньо-транспортної пригоди (15 год. 20 хв. 31.03.2014) цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «ACURA MDX», д.р.н. НОМЕР_2 не була застрахована у ПрАТ СК «Еталон» (а.с. 33).

Також, під час розгляду справи в суді ОСОБА_3 надав поліс обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АВ/1081968, відповідно до якого у період з 22.04.2013 по 21.04.2014 його цивільно-правова відповідальність була застрахована у ПрАТ «СК «Лафорт», з лімітом відповідальності за шкоду, заподіяну майну в розмірі 50 000,00 грн. та нульовою франшизою (а.с. 88).

Статтею 2 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» закріплено, що відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України «Про страхування», цим та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону.

Згідно зі ст. 3 вказаного Закону, обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.

Статтею 22 вказаного закону визначено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Статями 32, 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», визначено випадки, коли шкода не відшкодовується, а також дії осіб у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування.

Згідно п. 33.1.4. ст.. 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний, зокрема, невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов'язок, він має підтвердити це документально.

Відповідач, як встановив суд першої інстанції, 01.04.2014 направив на адресу ПрАТ «СК «Лафорт» повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, яке не було вручено адресату у зв'язку з його вибуттям за вказаною адресою, а отже підстави для висновку про належне повідомлення страховика про ДТП, відсутні. При цьому, слід зазначити, що відповідач, за наявності даних про вибуття страховика за адресою місцезнаходження, а також даних про можливу ліквідацію страховика, що не заперечувалось в судовому засіданні, з повідомленням про ДТП до МТСБУ не звертався.

Пунктом 16 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» роз'яснено, що, оскільки відповідно до ст. 3 Закону № 1961-IV обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється як з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих унаслідок дорожньо-транспортної пригоди, так і захисту майнових інтересів страхувальників, враховуючи положення ст. 1194 ЦК, питання про відшкодування шкоди самою особою, відповідальність якої застрахована, вирішується залежно від висловленої згоди на таке відшкодування та виконання чи невиконання нею передбаченого ст. 33 Закону обов'язку щодо письмового надання страховику, з яким укладено відповідний договір (у передбачених випадках Моторному (транспортному) страховому бюро України, (МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого зразка.

У разі невиконання особою, відповідальність якої застрахована, обов'язку письмового надання страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у передбачених випадках - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, шкода відшкодовується завдавачем шкоди.

Згідно із ст. 37 цього ж Закону підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є:

- навмисні дії особи, відповідальність якої застрахована (страхувальника), водія транспортного засобу або потерпілого, спрямовані на настання страхового випадку. Зазначена норма не поширюється на осіб, дії яких пов'язані з виконанням ними громадянського чи службового обов'язку, вчинені у стані необхідної оборони (без перевищення її меж) або під час захисту майна, життя, здоров'я. Кваліфікація дій таких осіб встановлюється відповідно до закону;

- вчинення особою, відповідальність якої застрахована (страхувальником), водієм транспортного засобу умисного злочину, що призвів до страхового випадку (події, передбаченої статтею 41 цього Закону);

- невиконання потерпілим або іншою особою, яка має право на отримання відшкодування, своїх обов'язків, визначених цим Законом, якщо це призвело до неможливості страховика (МТСБУ) встановити факт дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди;

- неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров'ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди;

Більш того, ст. 55 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів» визначено, що з метою організації обміну інформацією про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності та контролю за його здійсненням створюється єдина централізована база даних, яка містить відомості про чинні та припинені договори обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страхові випадки, що мали місце, транспортні засоби та їх власників.

Оператором єдиної централізованої бази даних є МТСБУ. Користування інформаційними ресурсами єдиної централізованої бази даних є вільним і загальнодоступним, за винятком інформації, яка відповідно до законодавства є інформацією обмеженого доступу.

Стаття 56 вказаного Закону зобов'язує страховиків надавати органам відповідних підрозділів МВС України на їх запити відомості про укладені, недійсні та ті, що припинили свою дію, договори обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Відповідно до витягу з електронної бази МТСБУ та відповіді МТСБУ, станом на 31.03.2014, договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, укладений по відношенню до транспортного засобу «ACURA MDX», д.р.н. НОМЕР_2, відсутній (а.с. 76).

Витягом з електронної бази МТСБУ поліс серії АВ № 1081968 бланк значиться як втрачений (а.с. 181). Згідно з інформації електронної бази МТСБУ у списку СК, які вибули із МТСБУ код страховика 131 (ПрАТ «СК«Лафорт»), останнє позбавлено членства в МТСБУ через заборгованість до фондів МТСБУ (а.с. 183-185).

Таким чином, за наявності відомостей уповноваженого органу про не укладення договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності по відношенню до транспортного засобу відповідача («ACURA MDX», д.р.н. НОМЕР_2), а також за наявності даних, того ж уповноваженого органу, про втрату бланку полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, відсутні достатні підстави для висновку про відшкодування позивачу, заподіяної відповідачем шкоди ПрАТ «СК«Лафорт».

Відтак, колегія суддів приходить до висновку, що на підставі ст.ст. 1166, 1188 ЦК України, заподіяна позивачу майнова шкода повинна бути відшкодована в повному обсязі особою, яка її завдала (відповідачем).

Водночас, колегія суддів не може погодитись з доводами апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального права при вирішенні вимоги про відшкодування моральної шкоди, оскільки суд першої інстанції частково задовольняючи вимоги про відшкодування моральної шкоди, правомірно застосував положення ст.ст. 23, 1167 ЦК України та визначив розмір моральної шкоди виходячи, в сукупності, з фактичних обставин справи та вимог розумності і справедливості.

У відповідності з вимогами ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права, тощо.

Таким чином, враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про часткову обґрунтованість доводів апеляційної скарги, а тому, рішення суду, у зв'язку з невідповідністю висновків суду обставинам справи, підлягає скасуванню лише в частині вирішення позовних вимог про відшкодування майнової шкоди, з ухваленням в цій частині нового рішення про задоволення позову. В частині вирішення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди рішення суду є законнім та обґрунтованим і підстави для його скасування відсутні.

Також, оскільки суд апеляційної інстанції дійшов висновку про задоволенні вимог позивача про відшкодування майнової шкоди, то у відповідності з вимогами ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати (судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп.).

Враховуючи викладене, керуючись, ст. ст. 218, 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 10 грудня 2014 року в частині вирішення позовних ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної шкоди та в частині розподілу судових витрат - скасувати.

В цій частині ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної шкоди - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_3) на користь ОСОБА_2 (АДРЕСА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_4) 20 502 (двадцять тисяч п'ятсот дві) грн. 20 коп. майнової шкоди та 243 (двісті сорок три) грн. 60 коп. судового збору.

В іншій частині рішення Печерського районного суду м. Києва від 10 грудня 2014 року - залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та протягом двадцяти днів може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді