АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД М. КИЄВА
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/4857/15 Доповідач у суді апеляційної інстанції: Волошина В.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2015 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого Волошиної В.М.

Суддів Котули Л.Г., Слюсар Т.А.

при секретарі Круглик В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» на ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 30 грудня 2014 року по цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Заслухавши доповідь судді Волошиної В.М., перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи скарги, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 30 грудня 2014 року позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором визнано неподаною та повернуто позивачу з підстав невиконання вимог закону, визначених ухвалою Подільського районного суду м. Києва районного суду м. Києва від 05 грудня 2014 року.

Не погоджуючись з постановленою ухвалою суду першої інстанції позивач подав апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі позивач порушує питання про скасування ухвали суду першої інстанції та направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, мотивуючи тим, що ухвала суду постановлена з порушенням норм процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що суд першої інстанції надав неналежну оцінку заяві про усунення недоліків та не прийняв до уваги викладені у ній доводи та докази в результаті чого прийнято незаконне рішення про повернення позову, чим порушено норми процесуального права, зокрема: ст. 121 ЦПК України та п. 7 Постанови Пленум Верховного Суду України № 2 від 12.06.2009.

У судовому засіданні представник позивача Хуторянець О.В. підтримав доводи апеляційної скарги.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленої ухвали, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Повертаючи позовну заяву ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія», суд першої інстанції виходив із того, що недоліки, які були зазначені в ухвалі від 05.12.2014, позивачем в повному обсязі не усунуті.

Проте до такого висновку суд першої інстанції дійшов з порушенням норм процесуального права.

Позовна заява подається до суду в письмовій формі і за змістом повинна відповідати вимогам статті 119 ЦПК.

Якщо заява не відповідає вимогам статей 119, 120 ЦПК або не сплачено судовий збір чи не оплачено витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи, суддя відповідно до вимог статті 121 ЦПКпостановляє ухвалу, в якій зазначає конкретні підстави залишення заяви без руху і надає строк для усунення недоліків, тривалість протягом п'яти днів з дня отримання ухвали. Частиною 2 статті 121 ЦПК України передбачено, зокрема, якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 119 і 120 цього Кодексу, оплатить витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи, позовна заявавважається поданою в день первісного її подання до суду. Інакше заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Залишаючи позовну заяву без руху з наступним її поверненням позивачу, суд першої інстанції керувався тим, що позивачем не усунуті недоліки, визначені ухвалою від 05 грудня 2014 року, а саме: не зазначено період заборгованості по кожному виду платежу ( з якої по яку дату), не зазначено з якого часу відповідач не виконує умови договору і т.і., не зазначено докази, що підтверджують кожну обставину, якою позивач обґрунтовує свої позовні вимоги ( щодо видачі кредиту, розміру заборгованості по кожному виду платежу із зазначенням періоду заборгованості і т.д.). Запропоновано усунути недоліки шляхом складання нового тексту позовної заяви, поданням її до суду з копіями заяви у відповідності до кількості учасників процесу.

Матеріали справи свідчать про те, що копію ухвали про усунення недоліків позивач одержав 18 грудня 2014 року (а.с.10) та на виконання ухвали вчасно (22 грудня 2014 року) подав заяву про усунення недоліків з додатками за переліком: копію заяви про видачу готівки та меморіальний ордер, копію поштового конверту та копію інформації із веб-сторінки Українського ДППЗ «Укрпошта» (а.с. 11-15). Обгрунтовуючи заяву про усунення недоліків позивач зазначив, що у своїй позовні заяві ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» було викладено всі відомі йому обставини щодо порушення відповідачем умов кредитного договору, а також розміру заборгованості за ним, з посиланням на додаток № 1 (реєстру прав вимог) до договору про відступлення права вимоги грошових зобов′язань за фінансовими кредитами від 17 лютого 2014 року.

Ухвалою від 30 грудня 2014 року, суд першої інстанції, визнав позовну заяву неподаною та повернув матеріали позивачу, у зв′язку з невиконанням в повному обсязі недоліків, визначених в ухвалі від 05 грудня 2014 року.

Колегія суддів вважає, що вказані судом першої інстанції недоліки не євизначальними при вирішенні судом питання про визнання заяви неподаною та повернення її заявнику, так як на стадії прийняття позовної заяви суд оцінює лише наявність у заявника права на пред′явлення позову і дотримання ним порядку реалізації цього права, тобто суд встановлює факти процесуального характеру.

Як роз′яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у постанові від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» позовна заява про вирішення спору, що виникає з кредитних правовідносин, за формою і змістом повинна відповідати загальним правилам, встановленим статтею 119 ЦПК, а залежно від предмета та підстави позову - і вимогам, які містяться у спеціальному законодавстві.

Із поданої позовної заяви ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» вбачається, що матеріально-правова вимога позивача до відповідача щодо якої він просить ухвалити рішення зводиться до стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовна заява складена з додержанням письмової форми, а її зміст містить посилання на те, до кого пред'явлений позов, що саме вимагає позивач (предмет позову), обставини, на яких ґрунтується вимога (підстава позову), зазначення на докази. Тобто зміст позовної заяви відповідає вимогам, визначених у статті 119 ЦПК України, а відтак позивач дотримався процесуального порядку його пред′явлення.

Крім того, залишаючи позовну заяву без руху, з метою усунення позивачем недоліків, судом першої інстанції не чітко вказано підстави для залишення позовної заяви без руху. Так, судом першої інстанції в ухвалі від 05 грудня 2014 року застосовано скорочений термін «т.і., т.д.», що є поняттям неконкретизованим.

З урахуванням викладеного колегія суддів вважає, що ухвалу суду не можна вважати законною та обґрунтованою, вона підлягає скасуванню з передачею питання на розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 312, 314, 315, 317,319 ЦПК України, колегія суддів ,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» - задовольнити частково.

Ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 30 грудня 2014 року скасувати і передати питання на розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: Судді: