АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 539/1597/14-ц Номер провадження 22-ц/786/1627/15Головуючий у 1-й інстанції Яценко В. В. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2015 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого судді: Панченка О.О.,

Суддів: Гальонкіна С.А., Триголова В.М.,

При секретарі: Зеленській О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Фізичної особипідприємця ОСОБА_2 та Приватного виробничо-будівельного підприємства «Лубниспецмонтаж»

на рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 14 квітня 2015 року

по справі за позовом ОСОБА_3 до Фізичної особипідприємця ОСОБА_2 та Приватного виробничо-будівельного підприємства «Лубниспецмонтаж» про захист прав споживача, припинення договорів купівлі-продажу, стягнення сплачених коштів за товар неналежної якості та витрат на демонтаж неякісного товару, -

В С Т А Н О В И Л А :

В травні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з вказаним позовом, збільшивши та уточнивши його в ході розгляду справи. В обґрунтування позову вказував, що 05 грудня 2012 року між ним та ФОП ОСОБА_2 було укладено договір купівлі - продажу будівельних матеріалів, а саме - тротуарної плитки. На виконання договору, 05 та 20 грудня 2012 року ним було сплачено 10000 та 5000 гривень відповідно. Окрім того, за тротуарну плитку ним вносилися кошти в касу другого відповідача, ПВБП "Лубниспецмонтаж". Всього ним відповідачам було сплачено 49000 гривень, при цьому квитанції про приймання коштів йому видали лише на загальну суму 30000 гривень. Після часткової укладки переважна більшість плитки потріскалась та вишарувалась. Після його звернення з претензіями відповідачі забрали всю тротуарну плитку, в тому числі і демонтовану, натомість повернули йому лише 36340 гривень, в решті відмовивши, що змусило його звернутися до суду.

Рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 14 квітня 2015 року позов ОСОБА_3 - задоволено частково.

Припинено договір купівлі-продажу тротуарної плитки, укладений між ПП Ручкою ОСОБА_4 та ОСОБА_3.

Припинено договір купівлі-продажу тротуарної плитки, укладений між ПВБП "Лубниспецмонтаж" та ОСОБА_3.

Стягнуто з Приватного виробничо-будівельного підприємства "Лубниспецмонтаж" на користь ОСОБА_3, іпн. - НОМЕР_1, - 12660 гривень, як повернення коштів, сплачених за тротуарну плитку, та 6145 гривень відшкодування витрат на демонтаж неякісної тротуарної плитки, а всього 18805 гривень.

Стягнуто з ОСОБА_2 , іпн. - НОМЕР_2, мешканки ІНФОРМАЦІЯ_1 з-й провулок вул. Осовської, 15 Полтавської області на користь ОСОБА_3 витрати на демонтаж неякісної плитки в розмірі 6145 гривень.

В іншій частині позов залишено без задоволення.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідачі подали на нього апеляційну скаргу, в якій просять його скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити, оскільки вважають, що судом неповно з'ясовані обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, порушені норми як матеріального так і процесуального права.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення місцевого суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що скарга підлягає задоволенню.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Судом вірно встановлено, що між позивачем ОСОБА_3 та відповідачами ОСОБА_2 як суб'єктом підприємницької діяльності і приватним виробничо-будівельним підприємством "Лубниспецмонтаж" протягом 2012-2013 років були укладені договори купівлі - продажу тротуарної плитки.

Вказане не заперечувалося сторонами та частково підтверджується квитанціями до приходних касових ордерів.

З акту здачі - прийняття робіт (а.с.6) вбачається, що всього у ОСОБА_3 було покладено, а потім демонтовано 177,5 кв.м. тротуарної плитки типу "кирпичик".

Згідно видаткового касового ордера б/н від 02 серпня 2014 року (а.с.22), ФОП ОСОБА_2 видала ОСОБА_3 як повернення коштів за тротуарну плитку "кирпич" тридцять шість тисяч триста сорок гривень.

В ході судового розгляду судом було заслухано свідків, зокрема ОСОБА_5, який укладав плитку.

Так, взявши до уваги пояснення позивача, покази свідка ОСОБА_5 та власне самі дії відповідачів по негайному прийняттю повернутої плитки та поверненню значної частини коштів позивачу, місцевий суд прийшов до висновку про те, що придбана ОСОБА_3 плитка не відповідала встановленим стандартам якості, тобто була неякісною, а відтак вважав позовні вимоги в частині припинення договорів купівлі-продажу тротуарної плитки обґрунтованими.

Проте колегія суддів не може погодитися з таким висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 8 ЗУ «Про захист прав споживачів» у разі виявлення протягом встановленого гарантійного строку істотних недоліків, які виникли з вини виробника товару (продавця, виконавця), або фальсифікації товару, підтверджених за необхідності висновком експертизи, споживач, в порядку та у строки, що встановлені законодавством і на підставі обов'язкових для сторін правил чи договору, має право за своїм вибором вимагати від продавця або виконавця: 1) розірвання договору та повернення сплаченої за товар грошової суми; 2) заміни товару на такий же товар або на аналогічний, з числа наявних у продавця (виробника), товар.

Згідно із ч.4 ст. 17 цього ж Закону у разі, коли під час гарантійного строку необхідно визначити причини втрати якості продукції, продавець (виконавець, виробник) зобов'язаний у триденний строк з дня одержання від споживача письмової згоди організувати проведення експертизи продукції. Експертиза проводиться за рахунок продавця (виконавця, виробника). Якщо у висновках експертизи буде доведено, що недоліки виникли після передачі продукції споживачеві внаслідок порушення ним встановлених правил використання, зберігання чи транспортування або дій третіх осіб, вимоги споживача не підлягають задоволенню, а споживач зобов'язаний відшкодувати продавцю (виконавцю, підприємству, яке виконує його функції) витрати на проведення експертизи. Споживач, продавець (виконавець, виробник) мають право на оскарження висновків експертизи у судовому порядку.

Відповідно до ч.2 ст. 678 ЦК України у разі істотного порушення вимог щодо якості товару (виявлення недоліків, які не можна усунути, недоліків, усунення яких пов'язане з непропорційними витратами або затратами часу, недоліків, які виявилися неодноразово чи з'явилися знову після їх усунення) покупець має право за своїм вибором: 1) відмовитися від договору і вимагати повернення сплаченої за товар грошової суми; 2) вимагати заміни товару.

Згідно ч.2 ст. 679 ЦК України якщо продавцем надані гарантії щодо якості товару, продавець відповідає за його недоліки, якщо він не доведе, що вони виникли після його передання покупцеві внаслідок порушення покупцем правил користування чи зберігання товару, дій третіх осіб, випадку або непереборної сили.

Згідно з положеннями, передбаченими ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, установлених ст. 61 цього Кодексу.

При вирішенні цього спору, колегія суддів приймає до уваги те, що тягар доказування обставин, які звільняють від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання зобов'язання, в тому числі і за спричинену шкоду, лежить на продавцеві (виготівникові).

Виходячи з вищезазначених вимог закону та за обставинами цієї справи, за яких одна сторона наполягає на неякісності придбаної плитки, а інша заперечує, колегія суддів вважає, що якість цієї продукції та її вартість може бути встановлена лише відповідною експертизою.

ОСОБА_3 на підтвердження продажу йому неякісного товару, посилається на те, що після отримання всієї партії оплаченої плитки та її часткової укладки пройшов дощ, і переважна її більшість потріскалась, вишарувалась верхня її частина, деякі плитки фактично розсипались при найменшому на них навантаженні, внаслідок чого на його вимогу відповідачі забрали всю плитку, пообіцявши повернути всі сплачені за неї кошти.

Проте, такі твердження не можуть доводити факту продажу ОСОБА_3 неналежної якості товару та його вартості, оскільки непідтверджені відповідним висновком експерта, проведеного з дотриманням вимог ст. 144 ЦПК України, ЗУ «Про судову експертизу» й Інструкції про призначення і проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказам Міністерства юстиції України 08.10. 1998р. №53/5, зареєстрованим і Міністерстві юстиції України 3.11.1998р. за №705/3145.

Крім того, вони суперечать положенням процесуального законодавства і у відповідності до вимог ч.2 ст. 59 ЦПК України не є допустимими доказами.

Відповідно до ч.4 ст. 10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному зясуванню обставин справи: розяснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обовязки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст. 143 ЦПК України для зясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо, суд призначає експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі.

Однак, судом першої інстанції не дотримано всі вимоги процесуального законодавства, оскільки сторонам не було розяснено їхнє право на проведення експертизи, що унеможливило встановлення фактичних обставин справи, які мають істотне значення для правильного вирішення справи.

При цьому, суд апеляційної інстанції позбавлений можливості усунути зазначений недолік, оскільки як слідує з пояснень сторін повернутий товар відсутній, так як його було реалізовано.

Між тим, ґрунтуючи рішення на свідченнях ОСОБА_5, який займався кладкою плитки та в подальшому її демонтажем, місцевий суд зазначив, що нібито свідок підтвердив пояснення позивача щодо неякісності плитки.

Однак, з технічного запису судового засідання, зокрема свідченнь ОСОБА_5, слідує протилежне, а саме, що при допиті в якості свідка ОСОБА_5 зазначав про свою неспроможність визначити якість спірної плитки, оскільки не є експертом.

Більше того, відповідачі заперечували неякість плитки та зазначали, з чим не можливо не погодиться, що прийняти товар законодавчо закріплений їх обовязок, і в жодному разі такі дії не можуть тлумачитись як доказ того, що товар був неякісним.

Так, ст. 9 ЗУ «Про захист прав споживачів» передбачено, право позивача повернути товар належної якості протягом гарантійного строку та одержання від продавця, сплачених за нього коштів.

Звідси слідує, що висновок місцевого суду щодо продажу позивачу неякісного товару зроблений на підставі припущень.

Також, матеріали справи містять лише докази про придбання позивачем плитки на суму 30 000 грн., які потім були йому повернуті, в числі інших коштів, а відтак незрозумілим є висновок місцевого суду про відшкодування відповідачами суми різниці від зазначеної позивачем суми придбаного товару та суми повернутої.

Заразом, варто наголосити, що при розгляді справи, місцевий суд помилково вдався до перевірки господарської діяльності відповідачів, оскільки такі обставини суттєвими не являються при вирішенні даних правовідносин.

Крім того, факт придбання плитки сторонами не заперечувався.

Враховуючи викладене, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог та визначеного позивачем предмета спору, а також доводів апеляційної скарги колегія суддів приходить до висновку щодо відсутності правових підстав для задоволення позову, з підстав його недоведеності з боку позивача.

З огляду на викладене, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову в повному обсязі.

Керуючись ст. ст.. 303, 304, п.2 ч.1 ст. 307, п. 4 ч.1 ст. 309, 314, 316 ЦПК України, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу Фізичної особипідприємця ОСОБА_2 та Приватного виробничо-будівельного підприємства «Лубниспецмонтаж» задовольнити.

Рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 14 квітня 2015 року скасувати.

Ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_3 відмовити за безпідставністю.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий суддя : /підпис/ ОСОБА_1

Судді:/підпис/ ОСОБА_6 /підпис/ ОСОБА_7

КОПІЯ

ВІРНО: суддя Апеляційного суду

Полтавської області _______________ ОСОБА_1