АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого - судді Гаращенка Д.Р.

суддів - Борисової О.В., Ратнікової В.М.

при секретарі - Кутц А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 на підставі адвокатського договору - адвоката Хотинець Мирослави Устимівни на ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 12 лютого 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про звернення стягнення на предмет іпотеки і стягнення боргу,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 12 лютого 2015 р. було відмовлено адвокату Хотинець М.У., яка є представником ОСОБА_1, в задоволенні заяви про забезпечення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про звернення стягнення на предмет іпотеки і стягнення боргу,

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції представник ОСОБА_1 - адвокат ХотинецьМ.У. 03 березня 2015 р. подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просила ухвалу суду першої інстанції скасувати, клопотання про забезпечення позову задовольнити і накласти арешт на все рухоме та нерухоме майно ОСОБА_3

Свої вимоги обґрунтувала тим, що суд першої інстанції відмовляючи в задоволенні заяви про забезпечення позову послався на те, що заявником належним чином не обґрунтована заява про забезпечення позову в частині того, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити виконання рішення суду або зробити неможливим його виконання у разі не забезпечення позову саме у запропонований спосіб.

Також апелянт посилається на те, що суд першої інстанції в ухвалі, яка оскаржується, посилався на недотримання заявником норми ст. 151 ЦПК України, але не повернув заяву про забезпечення позову згідно з ч. 8 ст. 153 ЦПК України, а відмовив в задоволенні клопотання про забезпечення позову.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 скаргу підтримала та просила її задовольнити.

Інші учасники процесу в судове засідання не з'явились. Відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК судова колегія вважає за можливе розглянути справу у їх відсутності.

Вислухавши доповідь судді Гаращенка Д.Р., доводи представника ОСОБА_1, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Справа № 752/2250/15-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/5440/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Новак А.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Гаращенко Д.Р.
Відповідно до ч.1 ст. 151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходи забезпечення позову.

Виходячи зі змісту ч. 1 ст. 152 ЦПК України та роз'яснень п. 3 Постанови Пленуму ВСУ № 9 від 22.12.2006 р. «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» позов майнового характеру дозволяється забезпечувати накладанням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або інших осіб.

Згідно з п. 4 Постанови Пленуму ВСУ № 9 від 22.12.2006 р. «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» встановлено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати яг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідають виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, про те, що заявником належним чином не було обґрунтовано заяву про забезпечення позову в частині того, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити виконання рішення суду або зробити неможливим його виконання у разі не забезпечення позову саме у запропонований спосіб.

Суд першої інстанції вірно визначився з тим, що у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено: причини, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов; вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; інші відомості, необхідні для забезпечення позову.

Позивачем та його представником не було надано до суду першої інстанції жодних відомостей, які є необхідними для вирішення питання про застосування заходу забезпечення позову, не вказано обґрунтування на предмет того, що саме такий вид забезпечення позову необхідно застосувати і він буде відповідно до ч. 3 ст. 152 ЦПК Україниспівмірним із заявленими позивачем вимогами.

Колегія судів вважає, що суд першої інстанції виконав усі вимоги закону та на підставі наданих йому матеріалів та документів та правомірно відмовив в задоволенні заяви.

Посилання апелянта на те, що суд першої інстанції не застосував ч. 8 ст. 153 ЦПК України та не повернув заяву про забезпечення позову не можуть бути прийняті до уваги колегією суддів, оскільки суд скористався своїм правом та розглянув заяву про забезпечення позову, що не є порушенням, і не позбавляє сторону можливості звернутись з таким клопотанням повторно.

Керуючись ст.ст. 218, 303-305, п. 1 ч.2 ст. 307, п. 1 ч. 1 ст. 312, ст.ст. 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Хотинець Мирослави Устинівни - відхилити.

Ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 12 лютого 2015 року - залишити без змін.

Ухвала в касаційному порядку не оскаржуєтся.

Головуючий

Судді