АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/6531/13 Головуючий 1 інст. - Чередник В.Є.
Категорія: договірні
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

07 жовтня 2015 року судова колегія судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого, судді - Кіся П.В.,

суддів: - Макарова Г.О.,

- Кружиліної О.А.,

за участю секретаря - Прийміч А.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м.Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Київського районного суду м. Харкова від 24 липня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про розірвання договору довічного утримання,-

в с т а н о в и л а :

22.12.2014 року ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, звернулася до суду з позовом про розірвання договору довічного утримання і, уточнивши його, просила розірвати укладений 02.03.2012 року нею та ОСОБА_4 договір довічного утримання та повернути передану за цим договором у власність ОСОБА_4 квартиру АДРЕСА_1.

Обгрунтовуючи позов, ОСОБА_3 вказувала, що вона особа похилого віку, близьких родичів не має, за станом здоров'я потребує сторонньої допомоги.

За порадою колишньої співробітниці ОСОБА_5 вона усно домовилась з її приятелем ОСОБА_4 про надання ним допомоги за умови складення заповіту. Протягом півроку ОСОБА_4 проявляв до неї турботу, виконував її прохання. Повіривши у щирість намірів ОСОБА_4 вона уклала з ним 02.03.2012 року договір довічного утримання. Відразу після реєстрації права власності на квартиру на своє ім'я ОСОБА_4 забув про умови договору та вказаній в ньому його обов'язки, що змусило її обслуговувати себе самотужки або звертатися за допомогою до своїх знайомих. Дії, які вчиняв ОСОБА_4, не мали на меті задоволення її потреб, а були спрямовані на для забезпечення умов майбутнього проживання в квартирі його рідних. Так, невдовзі ОСОБА_4 запропоновував проживати в квартирі разом з його тещею. Крім того, вона була змушена оплачувати комунальні послуги за власні кошти. Відповідач не цікавився ні станом її здоровя, ні її потребами, а коли вона йому телефонувала, повідомляючи про свої потреби та дорікаючи на бездіяльність, ОСОБА_4 заявляв, що у нього немає часу вислуховувати «маразматичні старечі нарікання». (а.с.1-3, 98, 123-124, 131).

Відповідач та його представник проти позову заперечували, вказуючи, що ОСОБА_4 належним чином виконував свої обов'язки, надавав ОСОБА_6 матеріальну допомогу, свідченням чого є розписки та квитанції про направлення їй поштових переказів. Визнавши факт заміни вхідних дверей в квартиру, пояснили, що двері були замінені на металеві на прохання ОСОБА_3 Крім того, на її прохання облаштував та здійснював догляд за могилами, де поховані батьки ОСОБА_7, за власний рахунок звільнив могили від буряну, замінив огорожу, пофарбував хрести, посадив живі квіти, навіть завіз білий пісок.

Крім того, вказував у запереченні на позов представник відповідача, ОСОБА_4 облаштував квартиру газовою колонкою, змінив сантехнічне обладнання, а одного разу на прохання ОСОБА_3 викликав бригаду швидку медичної допомоги - реанімобіль «Евіва». Разом з тим, позивач була досить вимоглива, прохала придбати їжу у запакованому вигляді, їжу готувала собі сама, ніколи не зверталася до відповідача за допомогою у приготуванні їжі, мабуть із міркувань безпеки. (а.с.35-36).

Рішенням Київського районного суду м.Харкова від 24.07.2015 року у задоволенні позову відмовлено за не доведенням позовних вимог.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить рішення суду першої інстанції скасувати, як незаконне, і ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Обгрунтовуючи скаргу, апелянт вказувала, що висновки суду не відповідають обставинам справи, що суд безпідставно вважав встановленими обставини, що мають значення для справи, що докази оцінено однобічно, лише на користь відповідача.

Не заперечуючи вказані відповідачем та його представником факти окремих дій - поїздки на кладовище і догляд за могилами рідних, поїздка до поліклініки, метою яких було завбачливе збирання відповідачем доказів турботи, ОСОБА_3, стверджує, що ОСОБА_4 не виконувалися передбачені договором зобов'язання щодо утримання та догляду, які б надавалися належним чином, у повному обсязі і регулярно, а не епізодично та після наполегливих звернень, які є для неї принизливими, з огляду на умови договору.

В суді апеляційної інстанції представник ОСОБА_3 - ОСОБА_8 апеляційну скаргу підтримала і просила її задовольнити, посилаючись на викладені в апеляційній скарзі доводи.

Відповідач ОСОБА_4 та його представник ОСОБА_9 проти задоволення апеляційної скарги заперечували, вважаючи рішення суду законним та обґрунтованим.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, що з'явилися, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи сторін, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга піддягає задоволенню за таких підстав.

Згідно вимог ст. 744 ЦК України за договором довічного утримання одна сторона передає другій стороні у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов'язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно.

Згідно ст. 755 ЦК України договір довічного утримання може бути розірваний за рішенням суду на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов'язків, незалежно від його вини.

Судом першої інстанції встановлено, а сторонами не оспорюється, що 2 березня 2012 року між позивачем ОСОБА_3та відповідачем ОСОБА_4 укладено договір довічного утримання, посвідчений 02.03.2012 року нотаріусом Восьмої Харківської державної нотаріальної контори (реєстровий запис №1-193), зареєстрований КП «ХМБТІ» за № П- 2-4320 21.03.2012р.

Зідно умов договору ОСОБА_3 передала у власність ОСОБА_4 двохкімнатну квартиру загальною площею 55,9 м.кв. яка розташована в будинку №88 по вул.Чернишевській в м.Харкові, а ОСОБА_4 зобов'язався забезпечувати відчужувача утриманням та доглядом довічно. (а.с. 5).

Згідно п.4 договору довічного утримання ОСОБА_4 передав, а ОСОБА_3 прийняла 24150,00 (двадцять чотири тисячі сто п'ятдесят) гривень, і зобов'язався у подальшому, починаючи з березня місяця 2012 року, надавати матеріальне забезпечення у розмірі 400 грн. щомісячно шляхом придбання для неї продуктів харчування, медикаментів та іншого зща домовленістю сторін на вказану суму або шляхом передачі казаних коштів гна початку кожного місяця.

Крім того, сторони домовилися, що ОСОБА_4, у разі необхідності, також буде надавати послуги нематеріального характеру, такі як: прибирання квартири не рідше 2- разів на місяць, прання речей не рідше одного разу на місяць, приготування їжі щодня та виконувати інші послуги нематеріального характеру за домовленістю сторін.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що надані відповідачем розписки та квитанції про поштові перекази, покази свідка ОСОБА_10, яка підтвердила доводи ОСОБА_4, а також визнання позивачем та її представником окремих фактів надання послуг, заміни сантехнічного обладнання, дверей в квартирі, догляд за могилою батьків ОСОБА_11 свідчать про належне виконання ОСОБА_4 взятих за договором довічного утримання зобов'язань, а також вважав, що вказані позивачем обставини не доведені, що покази свідків з його боку ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16 не можуть бути взяті до уваги, як опосередковані.

Однак з таким рішенням колегія суддів погодитися не може і вважає, що воно підлягає скасуванню з ухваленням нового про задоволення позову у звязку з невідповідністю висновків суду обставинам справи, а також порушенням норм матеріального і процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи.

В суді апеляційної інстанції відповідач ОСОБА_4 не заперечував той факт, що розписки про отримання грошей від імені ОСОБА_3 написані не ОСОБА_3, а ним, а ОСОБА_3 ставила свій підпис. При цьому йому приходилось прикладати певні зусилля, оскільки вона ухилялася від підписання.

Аналіз наданих відповідачем розписок свідчить, що вони без дат їх складення, не містять необхідних даних щодо періоду за який здійснюються платежі та коли саме. Крім того, навіть за умови прийняття за достовірність змісту наданих відповідачем розписок та його доводів, вони не дають підстав погодитися з доводами відповідача про виконання ним умов договору в частині надання щомісячного забезпечення та догляду.

Крім того, суд безпідставно відхилив як докази з боку сторони позивача покази свідків ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, прийнявши лише покази ОСОБА_10

Навпаки, свідчення ОСОБА_10, як близької особи відповідача, мають бути оцінені критично з огляду на безпосередню зацікавленість у вирішенні справи на користь відповідача. В той же час свідки ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16 не мають такого матеріального та особистого інтересу у ви рішенні справи, як ОСОБА_10

Суд першої інстанції також надав неправильну оцінку доводам відповідача, який помилково вважає передачу суми коштів при укладення договору, встановлення дверей, заміну сантехнічного обладнання та епізодичні випадки грошових переказів, здійснених до того ж після виникнення спору звернення ОСОБА_3 з позовом до суду як доказ належного виконання умов договору довічного утримання, який передбачає, що таке утримання має характер систематичного, регулярного здійснення матеріального забезпечення і утримання особи, яка взамін цього передала йому у власність свою квартиру.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.303, 304, п.2 ч.1 ст.307, п.п.3,4 ст.309, ст.ст. 313, 314, 316, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - задовольнити.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 24 липня 2015 року скасувати і ухвалити нове.

Задовольнити позовні вимоги ОСОБА_3.

Розірвати договір про довічне утримання, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 від 02 березня 2012 року, посвідчений 02 березня 2012 року восьмою Харківською державною нотаріальною конторою і зареєстрований у реєстрі за № 1-193 та зареєстрований у комунальному підприємстві «харківське міське бюро технічної інвентаризації» за № П-2-4320 від 21 березня 2012 року.

Повернути у власність ОСОБА_3 квартиру АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп. та 121 грн. 80 коп., також стягнути з ОСОБА_4 на користь держави судовий збір у розмірі 475 грн. 02 коп. та 237 грн. 51 коп.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення, в касаційному порядку може бути оскаржене безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в 20-денний строк.

Головуючий:

Судді: