Справа № 188/214/15-ц
Провадження № 2/188/207/2015
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 червня 2015 року Петропавлівський районний суд Дніпропетровської області в складі головуючого судді Бурди П.О., при секретарі Хандрига Л.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Петропавлівка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Миколаївської сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області про визнання права власності на спадкове майно

ВСТАНОВИВ:

До суду звернулася ОСОБА_1 з позовом до Миколаївської сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області про визнання права власності на спадкове майно.

В обґрунтування позовних вимог позивачка вказує, що 18 червня 2011 року помер її батько ОСОБА_2, після смерті якого відкрилася спадщина у вигляді житлового будинку № 29 по вул. Шкільна в с. Миколаївка Петропавлівського району Дніпропетровської області.

За життя батько склав заповіт, відповідно до якого все належне йому майно де б воно не знаходилось та з чого б воно не складалося, усі майнові права та обовязки, які належать йому на час посвідчення заповіту, а також ті майнові права та обовязки, які належатимуть йому на день смерті, заповідав у власність їй та ОСОБА_3, при цьому ОСОБА_3 відмовилася від своєї частки спадщини після смерті батька ОСОБА_2 та не заперечує, щоб свідоцтво про право на спадщину було видано на імя ОСОБА_1

Позивачка зазначає, що вона звернулася до приватного нотаріуса Петропавлівського районного нотаріального округу Дніпропетровської області з заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_2, однак 19.02.2015 року нотаріусом їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок з господарчими будівлями та спорудами через відсутність правовстановлюючих документів на даний будинок.

Як зазначає позивачка, за життя ОСОБА_2 збудував вказаний житловий будинок, будівництво якого було завершено в 1991 році та після закінчення будівництва проживав в даному будинку разом із сімєю, проте на той час він не мав можливості визнати своє право власності на збудований будинок, оскільки до 05 серпня 1992 року не передбачалася процедура введення приватних будинків в експлуатацію з метою подальшого оформлення права власності, а домоволодіння за адресою: вул. Шкільна, 29 в с. Миколаївка Петропавлівського району Дніпропетровської області належить ОСОБА_2 згідно погосподарської книги № 14-а, номер господарського обліку 1393-1.

Від спадщини у вигляді житлового будинку позивачка не відмовлялася, прийняла її, оскільки звернулася до нотаріуса з відповідною заявою, проте через відсутність правовстановлюючого документу на ім'я померлого ОСОБА_2 не може оформити спадкове майно на свої ім'я та розпоряджатися ним на правах власника, а тому змушена звернутися до суду з даним позовом.

Позивачка в судове засідання надала письмову заяву з проханням розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити (а.с.44).

Відповідач надав заяву з проханням розглянути справу у відсутність представника Миколаївської сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області (а.с.43).

Вивчивши наявні у матеріалах справи докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивачка є громадянкою України, що підтверджується копією 1-7 сторінок її паспорта серії АМ № 079543, виданого Індустріальним РВ ГУМВС України у Дніпропетровській області 16.11.2000 року (а.с.5-6).

18 червня 2011 року помер батько позивачки ОСОБА_2, що підтверджується копією свідоцтва про смерть ОСОБА_2 серії 1-КИ № 395090, виданого 20.06.2011 року виконкомом Миколаївської сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області (а.с.11).

Після смерті ОСОБА_2 відкрилася спадщина у вигляді житлового будинку № 29 по вул. Шкільній в с. Миколаївка Петропавлівського району Дніпропетровської області, що підтверджується копією довідки Миколаївської сільської ради № 519 від 19.02.2015 року (а.с.20).

Родинні стосунки позивачки з померлим ОСОБА_2 підтверджуються копією свідоцтва про народження позивачки серії I-ЯК № 100675, виданого 05.05.1966 року Амур-НДніпровським РайЗАГС м. Дніпропетровська (а.с.15), згідно з яким ОСОБА_2 є батьком ОСОБА_4, та копією свідоцтва про укладення шлюбу серії III-КИ № 322291, виданого 15.09.1984 року відділом ЗАГС Ленінського району м. Дніпропетровська, згідно з яким після укладення шлюбу ОСОБА_4 присвоєне прізвище ОСОБА_5 (а.с.16), копією свідоцтва про укладення шлюбу серії IV-КИ № 373892, виданого 09.02.1991 року відділом ЗАГС Індустріального району м. Дніпропетровська, згідно з яким після укладення шлюбу ОСОБА_5 присвоєне прізвище ОСОБА_1 (а.с.17).

Згідно з ч. 1 ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обовязків від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

ОСОБА_2 21 січня 2011 року склав заповіт, відповідно до якого все належне йому майно де б воно не знаходилось та з чого б воно не складалося, усі майнові права та обовязки, які належать йому на час посвідчення заповіту, а також ті майнові права та обовязки, які належатимуть йому на день смерті, заповідав у власність позивачці та ОСОБА_3, що підтверджується копією дублікату заповіту від 21.01.2011 року, посвідченого секретарем виконкому Миколаївської сільської ради, зареєстрованого в реєстрі за № 08 (а.с.12).

Згідно з ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Частиною 1 статті 1241 ЦК України визначено, що малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка).

З копії довідки №1555 від 26.06.2013 року вбачається, що на день смерті ОСОБА_2 разом з ним у будинку № 29 по вул. Шкільній в с. Миколаївка Петропавлівського району Дніпропетровської області була зареєстрована та проживала його дружина, мати позивачки ОСОБА_6 (а.с.18), яка не зверталась до нотаріуса за оформленням спадщини після смерті свого чоловіка ОСОБА_2 і померла 26.11.2012 року, що підтверджується копією свідоцтва про смерть ОСОБА_6 серії 1-КИ № 486542, виданого 27.11.2012 року виконкомом Миколаївської сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області (а.с.19).

Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її на час відкриття.

Згідно з ч. 1 ст. 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

Відповідно до ч. 2 ст. 1274 ЦК України спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги.

ОСОБА_3 не зверталася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_2, натомість надала до нотаріальної контори заяву про те, що спадщину в установлені законом строки вона не прийняла, на спадщину не претендує, за продовженням цього строку до суду звертатись не буде і не заперечує, щоб свідоцтво про право на спадщину було видане на імя доньки спадкодавця ОСОБА_1, що підтверджується копією заяви ОСОБА_3 № 43 № с/с-186-2014, посвідченої 17.02.2015 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області (а.с.14).

Позивачка ОСОБА_1 19.02.2015 року звернулася до приватного нотаріуса Петропавлівського районного нотаріального округу Дніпропетровської області з проханням видати свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_2, однак постановою нотаріуса від 19.02.2015 року їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок з господарчими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: вул. Шкільна, № 29, с. Миколаївка Петропавлівського району Дніпропетровської області, через відсутність правовстановлюючих документів на даний будинок, що підтверджується постановою про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 19.02.2015 року (а.с.8).

Відповідно до абзацу 2 п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину у судовому розглядові не підлягають.

У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження.

Судом встановлено, що відсутні правовстановлюючі документи на житловий будинок № 29 по вул. Шкільній в с. Миколаївка, Петропавлівського району Дніпропетровської області, і ця обставина перешкоджає позивачці отримати у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину на вказане нерухоме майно.

Відповідно до ч.1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Згідно з ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону, або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

В технічному паспорті на садибний (індивідуальний) житловий будинок № 29 по вул. Шкільній в с. Миколаївка Петропавлівського району Дніпропетровської області роком побудови вказаного будинку зазначено 1991 рік (а.с.28-32).

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в інформаційному листі "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 вказав, що встановлення судом часу завершення спорудження будинку визначає законодавство, відповідно до якого встановлюється правовий режим нерухомого майна та документи, якими посвідчується право власності на це майно.

В листі Держбуду України від 23.03.1999 року N 12/5-126 «Щодо оформлення права власності на об'єкти нерухомого майна, на які відсутні акти прийняття їх в експлуатацію» зазначено, що по об'єктах, що збудовані до 5 серпня 1992 року, тобто до прийняття Урядом України документу, яким встановлено порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, при їх реєстрації для оформлення права власності одним з документів є висновок про технічний стан будинку (будівлі), що складається бюро технічної інвентаризації (до врегулювання цього питання законодавчими на нормативними актами).

Згідно з п. 3 постанови Кабінету Міністрів від 09.09.2009 року № 1035«Про затвердження Тимчасового порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом приватних житлових будинків садибного типу, дачних та садових будинків з господарськими спорудами і будівлями, спорудженими без дозволу на будівництво» підставою для оформлення права власності на приватні житлові будинки садибного типу, дачні та садові будинки з господарськими спорудами і будівлями, споруджені до 5 серпня 1992 р., є висновок про технічний стан будинку (будівлі), складений бюро технічної інвентаризації за формою, встановленою Міністерством з питань житлово-комунального господарства за погодженням з Міністерством регіонального розвитку та будівництва, і документ, що засвідчує право власності або користування земельною ділянкою, на якій розташовані зазначені об'єкти будівництва.

В інформаційному листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ також вказано, що прийняття спадщини спадкоємцем, який звертається з вимогою про визнання права власності на спадкове майно, має встановлюватись належними доказами: копіями документів із спадкової справи, якщо така справа заводилася нотаріусом, довідками з житлово-експлуатаційних організацій, сільських, селищних рад за місцем проживання спадкодавця.

За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах.

Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов'язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції).

Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності.

При вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо.

Позивачка додала до позову копію будівельного паспорту на забудову земельної ділянки, виділеної індивідуальному забудовнику ОСОБА_2 по вулиці Шкільна в с.Миколаївка Петропавлівського району Дніпропетровської області, виданого 30.10.1990 року (а.с.21-27) та копію довідки Миколаївської сільської ради № 519 від 19.02.2015 року в якій вказано, що домоволодіння за адресою вул. Шкільна, № 29, с. Миколаївка Петропавлівського району Дніпропетровської області належить померлому ОСОБА_2 згідно погосподарської книги № 14-а господарського обліку 1393-1 (а.с.20).

На запит суду від 18.06.2015 року за № 5396/15-Вих Миколаївською сільською радою за № 422 від 22.06.2015 року було надано інформацію, що земельна ділянка за адресою вул. Шкільна, 29 в с. Миколаївка Петропавлівського району Дніпропетровської області належить померлому ОСОБА_2 згідно погосподарської книги № 14-а, номер обліку домогосподарства 1393-1 (а.с.55-56).

Отже, ОСОБА_2 був належним власником житлового будинку № 29 по вул. Шкільній в с. Миколаївка Петропавлівського району Дніпропетровської області і ніхто його право власності на цей будинок не оспорив, а позивачка, як спадкоємець заповітом, успадкувала право власності на нього.

Спір між спадкоємцями за заповітом і спадкоємцями за законом, які мають право на обовязкову частку за нормою ст.1241 ЦК України, з приводу розподілу спадкового майна відсутній.

Таким чином, повно та всебічно зясувавши обставини справи, дослідивши та оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

На підставі ст.88 ЦПК України судові витрати позивачки по сплаті судового збору в розмірі 501,69 гривень, визначеному згідно з підпунктом 1) пункту 1 частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір», виходячи з ціни позову, встановленої на підставі висновків про оцінку житлового будинку № 29 по вул. Шкільній в с. Миколаївка Петропавлівського району Дніпропетровської області станом на 20.11.2014 року (а.с.33), сплата якого підтверджена квитанцією АТ «ОСОБА_7 Аваль» (а.с.1), підлягають стягненню з відповідача на користь позивачки.

На підставі викладеного, ст. ст. 328, 1216-1218, 1225, 1268, 1269,1270-1274 ЦК України, керуючись ст.ст. 3,10,11,60,209,212-215,294 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Миколаївської сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області про визнання права власності на спадкове майно задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянкою України, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, як за спадкоємицею за заповітом, право власності на житловий будинок, позначений в технічному паспорті садибного (індивідуального) житлового будинку, виготовленому станом на 20.11.2014 року літерою А, господарські будівлі та споруди: навіс, позначений літерою «а», навіс літерою «а1», сарай - літерою «Б», літню кухню літерою «В», тамбур літерою «в», сарай літерою «Г», погріб літерою «пдГ», убиральня літерою «Д», сарай літерою «Е», сарай літерою «Є», сарай літерою «Ж», огорожа - № 1-3, свердловина №4, що розташовані за адресою: вул. Шкільна, 29, в с. Миколаївка Петропавлівського району Дніпропетровської області, і належали ОСОБА_2, який помер 18.06.2011 року.

Стягнути з Миколаївської сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 501(пятсот одна) гривня 69 копійок.

Рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду Дніпропетровської області через Петропавлівський районний суд Дніпропетровської області.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя ОСОБА_8