АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________
Провадження №22-ц/790/6960/15. Суддя-доповідач: - Кокоша В.В. Категорія: стягнення коштів.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

1 жовтня 2015 року. Судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - судді: - Кокоші В.В.,

суддів: - Бобровського В.М., Черкасова В.В.,

при секретарі: - Лашаковій Д.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою представника публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» - Шуліки Аліни Володимирівни на рішення Московського районного суду м. Харкова від 27 квітня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_7 до публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» в особі відділення №32 Харківського ГРУ «ПриватБанк» - про стягнення безпідставно списаних грошових коштів в межах споживчого кредиту,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2014 року ОСОБА_7 звернувся в суд із вказаним позовом.

В обґрунтування своїх вимог зазначав, що 24 вересня 2006 року він та ЗАТ КБ «ПриватБанк» уклали кредитний договір №НАЕНRК11320069, за умовами якого банк надав йому кредит в сумі 6 470 грн. на строк до 23 вересня 2009 року.

Через порушення ним умов кредитного договору, ЗАТ КБ «ПриватБанк» 30 травня 2007 року звернулося в суд заявою про видачу судового наказу про стягнення кредитної заборгованості.

Судовим наказом судді Московського районного суду м. Харкова від 11 червня 2007 року стягнено з нього на користь ЗАТ КБ «ПриватБанк» кредитну заборгованість у розмірі 8118 грн. 41 коп., витрати по сплаті судового збору -25 грн. 50 коп., витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового розгляд - 15 грн., а всього 8158 грн. 91 коп.

Зазначене судове рішення виконано ним 19 липня 2007 року, що стверджується квитанцією №52 про перерахування на користь ЗАТ КБ «ПриватБанк» суми у розмірі 8158 грн. 91 коп.

Однак, 5 листопада 2014 року та 6 листопада 2014 року ПАТ КБ «ПриватБанк» списав з його карткового рахунку НОМЕР_1 грошові кошти у розмірі 260 грн. 56 коп. та 132 грн. 04 коп. відповідно, а всього 392 грн. 60 коп.

Вважав, що дії ПАТ «ПриватБанк» зі списання коштів є незаконними, оскільки він належним чином виконав свої зобов'язання за кредитним договором №НАЕНRК11320069 від 24 вересня 2006 року та не має будь-якої заборгованості перед банком.

Посилаючись на вказані обставини, ОСОБА_7 просив суд стягнути ПАТ КБ «ПриватБанк» на його користь списані грошові кошти в сумі 392 грн. 60коп., судові витрати в сумі 243 грн. 60 коп.

Представник ПАТ КБ «ПриватБанк» в судове засідання не з'явився.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 27 квітня 2015 року позов задавлено.

Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_7 списані грошові кошти в сумі 392 грн. 60коп., судовий збір у розмірі 243 гр. 60 коп.

В апеляційній сказі представник ПАТ КБ «ПриватБанк» - Шуліка А.В., посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Задовольняючи позов, суд виходив з того, що ОСОБА_7 належним чином виконав свої зобов'язання за кредитним договором від 24 вересня 2006 року, а тому правових підстав для списання грошових коштів з карткового рахунку позивача у відповідача не будо.

Такий висновок суду відповідає нормам матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст.1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.

Банк зобов'язаний зарахувати грошові кошти, що надійшли на рахунок клієнта, в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не встановлений договором банківського рахунка або законом ( ч. 2 ст.1068 ЦК України).

Згідно з п. 1.3 ст. 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» дата валютування - це зазначена платником у розрахунковому документі або в документі на переказ готівки дата, починаючи з якої кошти, переказані платником отримувачу, переходять у власність отримувача.

Отже, кошти, переказані платником отримувачу, з моменту їх зарахування на банківський рахунок переходять у власність останнього, який має виключне право розпорядження ними, а банк у свою чергу в межах договору та відповідно до вимог законодавства виконує функції з обслуговування банківського рахунка клієнта (здійснює зберігання коштів, за розпорядженням клієнта проводить розрахунково-касові операції за допомогою платіжних інструментів тощо) і не є набувачем цих коштів.

Відповідно до ст. 1071 ЦК України банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження. Грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, установлених законом чи договором між банком і клієнтом.

Пунктом 1.39 ст. 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» передбачено, що примусове списання - це списання коштів, що здійснюється стягувачем без згоди платника на підставі встановлених законом виконавчих документів у випадках, передбачених законом.

Тобто, примусове списання коштів із рахунку клієнта на підставі рішення суду та виконавчих документів визначає обов'язок банку виконати судове рішення, прийняте за наслідком захисту прав стягувача щодо особи - володільця рахунку, незалежно від його волевиявлення.

З матеріалів справи вбасається, що 24 вересня 2006 року ЗАТ КБ «ПриватБанк» правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_7 уклали кредитний договір №НАЕНRК11320069, за умовами якого ЗАТ КБ «ПриватБанк» надало ОСОБА_7 споживчий кредит на купівлю ТНС у розмірі 6470 грн. на строк до 23 вересня 2009 року (а. с. 4-5).

У зв'язку з невиконанням ОСОБА_7 своїх кредитних зобов'язань, ЗАТ КБ «ПриватБанк» 30 травня 2007 року звернулося в суд з заявою про видачу судового наказу про стягнення кредитної заборгованості, яка була розрахована банком станом на 23 травня 2007 року та складала 8118 грн. 14 коп.

Судовим наказом судді Московського районного суду м. Харкова від 11 червня 2007 року з ОСОБА_7 на користь ЗАТ КБ «ПриватБанк» стягнуто кредитну заборгованість у розмірі 8118 грн. 41 коп., витрати заявника по сплаті судового збору - 25 грн. 50 коп., витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового розгляд - 15 грн., а всього 8158 грн. 91 коп. (а. с. 6).

Вказане судове рішення виконано ОСОБА_7 19 липня 2007 року, що підтверджується квитанцією №52 про перерахування на користь ЗАТ КБ «ПриватБанк» грошових коштів у розмірі 8158 грн. 91 коп.( а. с.7).

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 10 липня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області 20 серпня 2014 року, визнано кредитний договір №НАЕНRК11320069, укладений 24 вересня 2006 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_7, припиненим з 19 липня 2007 року (а. с. 68-73).

Ухвалою колегією суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 листопада 2014 року касаційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» відхилено.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 10 липня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області 20 серпня 2014 року залишено без змін ( а. с. 76-79).

Судовим розглядом встановлено, що 29 липня 2011 року ОСОБА_7 та ПАТ КБ «ПриватБанк» уклали договір про надання банківських послуг.

Вказаний договір складається із анкети-заяви ОСОБА_7 про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, пам'ятки клієнта, правил користування платіжною карткою, тарифів банку.

Пунктом 4.6 Умов та правил надання банківських послуг визначено, що клієнт доручає банку здійснювати списання грошових коштів з рахунків клієнта, відкритих у валюті кредитного ліміту, у межах сум, які підлягають оплаті банку по цьому договору, при настанні строків платежів, а також списання грошових коштів з карткового рахунку у разі настання строків платежів по іншим договором клієнта у розмірах, визначених цими договорами (договірне списання), в межах платіжного ліміту картрахунку. Банк здійснює списання коштів в грошовій одиниці України (іноземній валюті з любого рахунку клієнта у розмірі еквівалентному сумі заборгованості в іноземній валюті) національній валюті України по договору, і купівлю/продаж іноземної валюти на міжбанківському валютному ринку України. Списання коштів з любого рахунку клієнта, відкритого банком, оформляється меморіальним ордером (а. с. 117-130)

На виконання умов договору про надання банківських послуг, ПАТ КБ «ПриватБанк» відкрило на ім'я ОСОБА_7 карточний рахунок НОМЕР_1 та видало йому платіжну карту «MasterCard».

5 листопада 2014 року ПАТ КБ «ПриватБанк» списало з карткового рахунку ОСОБА_7 НОМЕР_1 без його розпорядження грошові кошти в сумі 260 грн. 56 коп.

6 листопада 2014 року ПАТ КБ «ПриватБанк» списало з карткового рахунку ОСОБА_7 НОМЕР_1 без його розпорядження грошові кошти в сумі 132 грн. 04 коп. (а. с. 84-88, 131-141).

Вказані списання здійснені відповідачем після набрання рішення суду законної сили про визнання кредитного договору №НАЕНRК11320069 припиненим.

Зважаючи на те, що позивач належним чином виконав свої зобов'язання за кредитним договором №НАЕНRК11320069 від 24 вересня 2006 року, який рішенням суду, що набрало законної сили визнано припиненим з 19 липня 2007 року, відповідач не мав правових підстав для списання з карткового рахунку ОСОБА_7 НОМЕР_1, відкритого в ПАТ КБ «ПриватБанк», грошових коштів у розмірі 392 грн. 60 коп. в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 24 вересня 2006 року.

З огляду на викладене, суд першої інстанції правомірно стягнув з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_7 списані грошові кошти в сумі 392 грн. 60коп. та судовий збір у розмірі 243 гр. 60 коп.

Вирішуючи спір, суд з'ясував дійсні обставини справи, перевірив доводи позивача, дослідив надані ним докази, дав їм належну оцінку та ухвалив законне й обґрунтоване рішення.

Доводи апеляційної скарги представника ПАТ КБ «ПриватБанк» - Шуліки А.В. про те, що в період з 23 травня 2007 року по 19 липня 2007 року у ОСОБА_7 виникла заборгованість за кредитним договором №НАЕНRК11320069 від 24 вересня 2006 року у розмірі 729 грн. 42 коп., яку відповідно до пунктів 2.2.5, 2.3.5 кредитного договору банк мав право списати за дорученням позичальника ОСОБА_7 з усіх його поточних рахунків відритих в банку, не можуть бути прийняті до уваги колегії суддів.

Згідно ст. 559 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Судом встановлено, що рішенням Московського районного суду м. Харкова від 10 липня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області 20 серпня 2014 року, визнано кредитний договір №НАЕНRК11320069 укладений 24 вересня 2006 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_7 припиненим з 19 липня 2007 року.

Списання грошових коштів з карткового рахунку позивача НОМЕР_2 здійснено ПАТ КБ «ПриватБанк» 5 та 6 листопада 2014 року, тобто після набрання рішення Московського районного суду м. Харкова від 10 липня 2014 року законної сили.

На час списання грошових коштів з карткового рахунку позивача кредитний договір №НАЕНRК11320069 від 24 вересня 2006 року укладений між ЗАТ КБ «ПриватБанк» правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_7 був припинений, а тому положення пунктів 2.2.5, 2.3.5 кредитного договору вже не діяли.

Крім того, кредитний договір №НАЕНRК11320069 від 24 вересня 2006 року є споживчим кредитом, оскільки наданий банком позичальнику на придбання ТНС, а відповідно до п. 7 ч. 11 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув.

ПАТ КБ «ПриватБанк» не звертався в суд з позов до ОСОБА_7 про стягнення заборгованості за кредитним договором виниклої у період з 23 травня 2007 року по 19 липня 2007 року та рішення суду з цього приводу не ухвалювалося.

Інші доводи апеляційної скарги представника ПАТ КБ «ПриватБанк» - Шуліки А.В., не є суттєвими та висновків суду першої інстанції не спростовують.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п. 1 ч. 1 ст. 307, ст. ст. 308, 313, п.1 ч.1 ст. 314, ст. ст. 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу представника публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» - Шуліки Аліни Володимирівни - відхилити.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 27 квітня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання н им законної сили.

Головуючий:

Судді: