АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Доповідач - Панченко М.М.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

1 жовтня 2015р. м.Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду м.Києва у складі:

головуючого - Панченка М.М.

суддів - Кирилюк Г.М., Вербової І.М.

при секретарі - Мікітчак А.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м.Києві справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на рішення Солом»янського районного суду м.Києва від 2 липня2015 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2014 року Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» (далі - ПАТ«Укрсоцбанк» звернулось з позовом до ОСОБА_1 і просив винести рішення про дострокове стягнення заборгованості за кредитною угодою.

Позивач послався на те, що позичальник ОСОБА_1 згідно кредитної угоди від 19.09.2008 року за №038/728588-КR та додаткової угоди до цього договору від 21.07.2009 року отримав кошти на придбання квартири у загальній сумі 223.002,11 дол.США під 14% річних на термін до 18.07.2036 року, однак свої зобов»язання за договором не виконує, у зв»язку з чим, за ним, станом на 22.01.2014 року, утворилась вище зазначена заборгованість у сумі 388.128.23 дол.США, що за курсом валют складає 3.102.308 грн.96 коп.

Першим заочним рішенням Солом»янського районного суду м.Києва від 12.08.2014 року позов задоволено, а ухвалою від 27.10.2014 року, в ході перегляду цього рішення як заочного, рішення було скасоване та ухвалене нове рішення, яким у позові відмовлено /а.с.33-34, 58, 127-129/.

Відмовляючи у позові, суд виходив з тих підстав, що позивач не навів належних доказів наявності кредитних відносин між сторонами та не підтвердив документально факт видачі кредитних коштів та розрахунок заборгованості.

В поданій апеляційній скарзі ПАТ «Укрсоцбанк», не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, просить скасувати його та ухвалити нове рішення, яким повністю задовольнити позовні вимоги /а.с.134-138/.

Заслухавши доповідь по справі, вислухавши пояснення учасників процесу, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної карги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить задовольнити частково.

Рішення суду першої інстанції належить скасувати та ухвалити нове рішення про часткове задоволення позову.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з»ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Однак зазначеним вимогам закону ухвалене у справі рішення першої інстанції не відповідає.

Встановлено, що, відповідно до угоди від 19.08.2008 року за №038/728588-КR та додаткової угоди до цього договору від 21.07.2009 року позичальник ОСОБА_1 у ПАТ «Укрсоцбанк» отримав кошти на придбання квартири у сумі 201.599 дол.США, а за додатковою угодою розмір кредиту збільшений до 223.002,11 дол.США, під 14% річних на термін до 18.07.2036 року /а.с.15-21,164-168/.

Відповідно до графіка погашення кредиту, погашення кредиту повинно здійснюватись позичальником щомісячно рівномірними ануїтетними платежами, з вересня 2008 року - по 769 дол.США, а з лютого 2011 року по 18.09.2036 року - по 729 дол.США.

На виконання п.3.3.8. кредитного договору позичальник зобов»язувався своєчасно та в повному обсязі погашати кредит із нарахованими процентами за фактичний час його використання та можливими штрафними санкціями в порядку визначеними пунктами 1.1., 2.4. цього договору.

Умовами п.3.2.3. кредитного договору також передбачене право кредитора достроково вимагати погашення кредиту в разі порушення умов передбачених договором.

Відповідно до ст.627 ЦК України відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв, ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Факт виникнення кредитних правовідносин та отримання позичальником ОСОБА_1 указаної суми кредиту, крім указаного кредитного договору, підтверджується також: власноручно підписаними ОСОБА_1: заяви на отримання споживчого кредиту у сумі 206.769 дол.США від 2.09.2008 року; заявою на видачу готівки у сумі 21.403,11 дол.США від 21.07.2009 року; банківською квитанцією з підписом позичальника ОСОБА_1 про отримання ним в ПАТ»Укрсоцбанку» кредитних коштів у сумі 201.599 дол.США з цільовим призначенням інвестування у житло; довідками, наданими банку ОСОБА_1 з метою отримання кредиту на підтвердження того, що кредит йому необхідний для придбання житла і що він є матеріально забезпеченою особою /а.с.66.,186, 188, 189,190/.

Між тим позичальник ОСОБА_1, заперечуючи задоволенню позовним вимогам, зазначив, що дійсно, ним був оформлений указаний кредит і він особисто підписував вище зазначені документи, однак все це робилось в інтересах іншої особи, а на свої потреби він цей кредит не використав. Проти розрахунку виконаного банком не заперечує.

Відповідач також зазначив, що погашати кредит повинна була та особа, в інтересах якої кредит отримувався, а тому йому невідомо, чи погашався кредит взагалі.

Судом встановлено також, що за весь час дії кредитного договору, на час розгляду справи, кредит банку погашений лише частково, у вигляді сплачених відсотків у розмірі 16.828,6 дол,США, у зв»язку з чим банк звернувся з цим позовом до суду, вважаючи, що станом на 22.01.2014 року за позичальником утворилась вище зазначена заборгованість у сумі 388.128.23 дол.США, що за курсом валют складає 3.102.308 грн.96 коп.

Колегія суддів не бере до уваги доводи відповідача в тій частині, що він особисто кредит не отримував і не повинен відповідати за його неповернення, оскільки він, ОСОБА_1, усвідомлював свої дії при оформленні кредиту і не міг не розуміти, що оформивши кредит на своє ім»я, він мав можливість розпорядитись ним на свій розсуд, але юридично за цим кредитним договором він є позичальником, а тому повинен відповідати за невиконання кредитного договору.

Із вище викладеного судом встановлено, що між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 виникли відносини договору кредиту, які, відповідно до ст.1054 ЦК України полягають в тому, що банк (кредитодавець) зобов"язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов"язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлено обов»язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Як слідує із матеріалів справи, банк 29.01.2014 року звертався до позичальника ОСОБА_1 з вимогою про погашення заборгованості /а.с.13-14/. Суд звертає увагу, що в зазначеній вимозі не йдеться про обов»язок боржника достроково погасити весь кредитний борг, а лише висунута вимога про погашення поточної заборгованості, а також не йдеться про визначення строків протягом яких позичальник зобов»язаний погасити борг.

У зв»язку з цим, суд вважає, що моментом вимоги про дострокове погашення кредиту є дата пред»явлення банком позовної заяви до позичальника - 23.06.2014 року.

Дійшовши висновку про правомірність позовних вимог, колегія суддів між тим вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, з застосування строків позовної давності при нарахування кредитної заборгованості та відсотків, про що просив ОСОБА_1 у своєму клопотанні до суду про скасування заочного рішення /а.с.40-44/.

Так, колегія суддів вважає, що банк з недотриманням трирічного строку позовної давності, встановленого ст.257 ЦК України, звертаючись до суду 23.06.2014 року, заборгованість по тілу кредиту та відсоткам нарахував з 2008 року, у зв»язку з чим колегія суддів вважає за необхідне здійснити перерахунок указаної заборгованості.

Оскільки позивач звернувся до суду з позовом 23.06.2014 року, нарахування заборгованості по тілу кредиту та відсоткам належить вираховувати з 23.06.2011 року по 20.01.2014 року, тобто, по дату, станом на яку позивач просить стягнути кредитний борг.

Враховуючи, що відповідно до умов кредитного договору, щомісячне погашення кредиту повинне позичальником здійснюватись станом на 20 число кожного місяця, колегія для розрахунку заборгованості за червень 2011 року враховує прострочений термін 6 днів, що від місячної суми ануїтетного платежу, у розмірі 729 дол.США, складає суму боргу 146 дол.США заборгованості.

За період з липня 2011 року по січень 2014 року, тобто, за 31 місяць прострочки погашення кредитного боргу, відповідач зобов»язаний сплатити банку прострочений поточний кредит, із розрахунку 729 дол.США щомісячно, у розмірі 22.599 дол.США, а всього заборгованість за простроченим кредитом склала 22.745 дол.США(22.599 + 146).

Крім того, залишок кредиту, який підлягав достроковому стягненню з позичальника

рівномірними місячними сумами по 729 дол.США, за період з лютого 2014 року по липень 2036 року (270 місяців) склав 196.830 дол.США.

Таким чином, з урахуванням простроченого строку позовної давності з відповідача на користь банку належить стягнути поточну заборгованість по тілу кредиту у сумі 22.745 дол.США та несплачений залишок тіла кредиту у сумі 196.830 дол.США., а всього загальній сумі 219.575 дол.США.

Отже, позовні вимоги банку про стягнення боргу по тілу кредиту у сумі 223.002,11 дол.США. належить задовольнити частково, стягнувши цю заборгованість з застосуванням строку позовної давності, у розмірі 219.575 дол.США.

Крім того, позивач просив стягнути на свою користь з відповідача заборгованість за відсотками у сумі 144.392,5 дол.США за період з серпня 2008 року по січень 2014 року.

Між тим, в межах трирічного строку позовної давності, за період з 23.06.2011 року по 20.01.2014 року, з відповідача на користь банку належить також стягнути заборгованість за відсотками у сумі 50.725,96 дол.США із такого розрахунку:

06.2011 146 х 14% = 20,44 дол.США

07.2011 749,44 х 14% =104.92 дол.США

08.2011 1478,44 х 14% = 206.98 дол.США

09.2011 2.207,44 х 14% = 309.04 дол.США

10.2011 2.936,44 х 14% = 411.10 дол.США

11.2011 3.665,44 х 14% =513.16 дол.США

12.2011 4.394,44 х 14% = 615,22 дол.США

01.2012 5.123,44 х 14% = 712,28 дол.США

02.2012 5.852,44 х 14% = 819,34 дол.США

03.2012 6.581,44 х 14% = 921,4 дол.США

04.2012 7.310,44 х 14% = 1.023,46 дол.США

05.2012 8.039,44 х 14% = 1.125,52 дол.США

06.2012 8.768,44 х 14% = 1.227,58 дол.США

07.2012 9.497,44 х 14% = 1.329,64 дол.США

08.2012 10.226,44 х 14% = 1.431,7 дол.США

09.2012 10.955,44 х 14% = 1.533,76 дол.США

10.2012 11.684,44 х 14% = 1.635,82 дол.США

11.2012 12.413,44 х 14% = 1.737,88 дол.США

12.2012 13.142,44 х 14% = 1.839,94 дол.США

01.2013 13.871,44 х 14% = 1.942 дол.США

02.2013 14.600,44 х 14% = 2.044,06 дол.США

03.2013 15.329,44 х 14% = 2.146,22 дол.США

04.2013 16.058,44 х 14% = 2.248,18 дол.США

05.2013 16.787,44 х 14% = 2.350,24 дол.США

06.2013 17.516,44 х 14% = 2.452,3 дол.США

07.2013 18.245,44 х 14% = 2.554,36 дол.США

08.2013 18.974,44 х 14% = 2.656,42 дол.США

09.2013 19.703,44 х 14% = 2.758,48 дол.США

10.2013 20.432,44 х 14% = 2.860,54 дол.США

11.2013 21.161,44 х 14% = 2.962,6 дол.США

12.2013 21.890,44 х 14% = 3.064,66 дол.США

01.2014 22.619,44 х 14% = 3.166,72 дол.США

Заборгованість за відсотками нарахована по січень 2014 року, оскільки позивач у позовній заяві визначив саме такі строки стягнення відсотків.

В частині позовних вимог про стягнення пені за прострочку погашення тіла кредиту у сумі 3.028,73 дол.США, та відсотків у сумі 17.908,58 дол.США, колегія суддів дійшла висновку про задоволення позовну в цій частині, оскільки розрахунок по пені виконаний банком правильно, а також застосовано річний строк позовної давності, відповідно до ст.258 ЦК України.

При цьому, позичальник ОСОБА_1 наданий суду банком розрахунок заборгованості не оскаржував і своїх розрахунків заборгованості суду не надав.

Таким чином, з відповідача ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» належить стягнути заборгованість по кредиту, з урахуванням тіла кредиту, відсотків та пені, у загальній сумі 290.904,81 дол.США, що за курсом валют на час розгляду справи становить 6.195.195 грн.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про скасування рішення суду першої інстанції, як ухваленого всупереч дійсним обставинам справи та вимогам закону, та ухвалення нового рішення про часткове задоволення позову.

Відповідно до ст.88 ЦПК України, в порядку розподілу судових витрат, з ОСОБА_1 на користь ПАТ»Укрсоцбанк» належить стягнути сплачений судовий збір у сумі 5.481 грн.

Керуючись ст.ст.307,309 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» задовольнити частково.

Скасувати рішення Солом»янського районного суду м.Києва від 2 липня 2015 року та ухвалити нове рішення наступного змісту.

Позовну заяву Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» кредитну заборгованість у сумі 290.904,81 дол.США, що за курсом валют становить 6.195.195 грн.

В решті позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» судовий збір.

Рішення може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили шляхом подання касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий

Судді