Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний № 331/4052/14 Головуючий у 1 інстанції: Федченко І.М.
Провадження № 22ц/778/4812/15 Суддя-доповідач: Боєва В.В.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 вересня 2015 року м. Запоріжжя.

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Боєвої В.В.,

Суддів: Коваленко А.І., Панкеєва О.В.,

При секретарі: Бурак А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Кредитні ініціативи" на заочне рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 06 жовтня 2014 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Кредитні ініціативи" до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2014 року ТОВ "Кредитні ініціативи" звернулось до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позову зазначивши, що 09.08.2007 року між АКБ "ТАС-Комерцбанк", правонаступником якого стало ПАТ "Сведбанк", та відповідачем ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № 0703/0807/88-262 на суму 62000,00 доларів США, за яким позичальник зобов'язувався повернути наданий кредит і сплатити проценти за користування в сумі, строки та на умовах, що передбачені договором.

В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 09.08.2007 року між АКБ "ТАС-Комерцбанк" та відповідачем ОСОБА_3 був укладений договір поруки.

Через неналежне виконання ОСОБА_2 зобов'язань за кредитним договором станом на 01.03.2014 року у нього утворилась заборгованість у розмірі 1 061 414 грн. 87 коп., яка складається з заборгованості за кредитом - 55 279,00 доларів США, що складає 552 032 грн. 68 коп., заборгованості по відсоткам - 38 525,82 доларів США, що складає 384 730 грн. 40 коп., пені, нарахованої за період з 01.03.2013 року по 01.03.2014 року, у сумі 12482,28 доларів США, що складає 124651,79 грн.

Посилаючись на те, що оскільки 28.11.2012 року між АТ "Сведбанк", який є правонаступником АКБ "ТАС-Комерцбанк", та Факторинговою компанією "Вектор Плюс" був укладений договір факторингу № 15 і того ж дня був укладений договір факторингу між ТОВ „ФК „Вектор Плюс" та ТОВ „Кредитні ініціативи", предметом якого було визначено відступлення клієнтом фактору своїх прав вимоги заборгованості з кредитними договорами, укладеними з боржниками, зазначеними у реєстрі заборгованості боржників та у переліку кредитних договорів, у тому числі з ОСОБА_2, просило, як новий кредитор, стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором від 09.08.2007 року в розмірі 1 061 414 грн. 87 коп., з яких заборгованість за тілом кредиту - 552 032 грн. 68 коп., по відсоткам - 384 730 грн. 40 коп., пеня - 124 651 грн. 79 коп., та стягнути судові витрати.

Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 06 жовтня 2014 року в задоволені позову відмовлено.

На зазначене рішення суду ТОВ Кредитні ініціативи" подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить заочне рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 12 лютого 2015 року апеляційну скаргу ТОВ Кредитні ініціативи" задоволено. Заочне рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 06 жовтня 2014 року по даній справі скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Кредитні ініціативи" задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Кредитні ініціативи" заборгованість за кредитним договором № 0703/0807/88-262 від 09.08.2007 року у розмірі 1 061 414, 87 грн., з яких 552 032 грн. 68 коп. - заборгованість за кредитом, 384 730 грн. 40 коп. - заборгованість по відсоткам, 124 651 грн. 75 коп. - пеня за період з 01.03.2013 року по 01.03.2014 року.

Стягнуто з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Кредитні ініціативи" 5489 грн. витрат по сплаті судового збору в дольовому порядку, тобто по 2 740 грн. з кожного.

Ухвалою Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 червня 2015 року рішення апеляційного суду Запорізької області від 12 лютого 2015 року у цій справі скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга ТОВ Кредитні ініціативи" підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно статті 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог, або змінити рішення.

Відповідно до вимог статті 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Згідно ч. 2 ст. 314 ЦПК України апеляційний суд ухвалює рішення у випадках скасування судового рішення і ухвалення нового або зміни рішення.

При вирішенні спору суд першої інстанції посилався на статті 512, 514, 1077, 1078 ЦК України, якими передбачені: підстави заміни кредитора у зобов'язанні; обсяг прав, що переходять до нового кредитора; поняття договору факторингу; предмет договору факторингу, а також на частину 3 статті 61 ЦПК України, за змістом якої обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відмовивши Товариству з обмеженою відповідальністю "Кредитні ініціативи" в задоволенні позову, суд виходив з того, що є таке, що набрало законної сили рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 18.12.2013 року в цивільній справі (№ 335/8264/13ц) за позовом ТОВ «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки, яким в задоволені позову відмовлено. Як зазначено в мотивувальній частині оскаржуваного рішення, суд вказав, що зі змісту рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 18.12.2013 року вбачається, що позивач не надав суду доказів про перехід до нього прав вимоги за іпотечним договором, тобто, у ТОВ «Кредитні ініціативи» відсутнє як право грошової вимоги за кредитним договором № 0703/0807/88-262 від 09.08.2007 року, так і право вимоги за іпотечним договором № 0703/0807/88-262-Z-1 від 09.08.2007 року, укладеним між ОСОБА_2 та АКБ «ТАС-Комерцбанк»(правонаступником якого є ПАТ «Сведбанк», а тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог ТОВ "Кредитні ініціативи" до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості (т. 1, а. с. 80).

Основні доводи апеляційної скарги полягають в тому, що суд першої інстанції допустив неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, що призвело до невідповідності висновків суду обставинам справи. Зокрема, апелянт вказував, що суд першої інстанції при ухваленні рішення виходив з того, що в іншій справі (за позовом ТОВ «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки) постановлено рішення, з якого вбачається що позивач не надав суду доказів про перехід до нього прав вимоги за іпотечним договором, а тому суд дійшов невірного висновку щодо відмови в задоволенні позову про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Ці доводи апеляційної скарги знайшли підтвердження при апеляційному розгляді справи.

Так, судом встановлено, що 09 серпня 2007 року між АКБ "ТАС-Комерцбанк" та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № 0703/0807/88-262, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 62000 доларів США, на строк з 09.08.2007 року по 08.08.2017 року, зі сплатою 12,5 % річних за весь строк фактичного користування кредитом. За змістом п.2.1 кредитного договору, забезпеченням виконання зобов'язання по погашенню заборгованості за кредитом, сплаті процентів за користування кредитом, пені є майно, передане ОСОБА_2 в іпотеку, а саме, квартира АДРЕСА_1 (т. 1, а. с. 38-42).

Крім того, на забезпечення виконання зобов'язань за даним кредитним договором 09 серпня 2007 року між АКБ "ТАС-Комерцбанк" та ОСОБА_3 був укладений договір поруки №0703/0807/88-262-Р-1 (т. 1, а.с.43).

28.11.2012 року між ПАТ "Сведбанк", яке виступає правонаступником ВАТ "Сведбанк" (яке в свою чергу є правонаступником АКБ "ТАС-Комерцбанк") та ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» було укладено договір факторингу № 15 за умовами якого банк відступає фактору свої права вимоги заборгованості по кредитних договорах та права вимог по договорам забезпечення, укладених з боржниками, зазначених у реєстрі заборгованості боржників на підставі документації - оригіналів кредитних договорів та договорів забезпечення (т. 1, а. с.17-30),

Також 28.11.2012 року був укладений договір факторингу між ТОВ "Факторингова компанія «Вектор Плюс» та ТОВ "Кредитні ініціативи", відповідно до якого останньому були відступлені права вимоги заборгованості по кредитних договорах, укладених з боржниками, зазначеними у реєстрі та у переліку кредитних договорів та договорів забезпечення (т. 1, а. с. 8-16).

Разом з правами вимоги до фактора переходять всі пов'язані з ними права, зокрема, права грошової вимоги щодо нарахованих та несплачених боржниками процентів, комісій, штрафних санкцій та інших обов'язкових платежів, в тому числі тих, які можуть виникнути в майбутньому.

Одночасно з відступленням права вимоги заборгованості фактору передаються права за договорами забезпечення, у тому числі поруки.

Зі змісту оскаржуваного судового рішення вбачається, що суд першої інстанції, відмовивши у задоволенні позовних вимог ТОВ «Кредитні ініціативи», виходив з того, що у відповідності до рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 18.12.2013 року (в справі за позовом ТОВ "Кредитні ініціативи" до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки), яке набрало законної сили, підставою для відмови у задоволенні зазначеного позову стало ненадання ТОВ "Кредитні ініціативи" належних та допустимих доказів переходу до нього прав грошової вимоги за кредитним договором № 0703/0807/88-262 від 09.08.2007 року, укладеним між АКБ "ТАС-Комерцбанк" та ОСОБА_2 та за укладеним між тими ж сторонами іпотечним договором від 09.08.2007 року. Тому суд першої інстанції дійшов висновку, що це свідчить про встановлення вказаним судовим рішенням відсутності у позивача ТОВ "Кредитні ініціативи", як у нового кредитора, прав грошової вимоги за кредитним договором, укладеним з ОСОБА_2 - тобто, вважав, що це є преюдиційним фактом, який не підлягає доказуванню при розгляді іншої справи - в силу вимог частини 3 статті 61 ЦПК України.

Проте, такий висновок суду першої інстанції є хибним.

Так, частиною 3 статті 61 ЦПК України визначено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Судова колегія вважає за необхідне звернути увагу на те, що преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і визначається його суб'єктивними і об'єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у справі, а також їх правонаступники не можуть знов оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини.

Суб'єктивними межами є те, що у двох справах беруть участь одні й ті самі особи чи їх правонаступники, чи хоча б одна особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Об'єктивні межі стосуються обставин, встановлених рішенням чи вироком суду.

Преюдиційні обставини не потребують доказування, якщо одночасно мають місце такі умови:

-обставина встановлена судовим рішенням;

-судове рішення набрало законної сили;

-у справі беруть участь ті самі особи, які брали участь у попередній справі.

При цьому якщо у справі беруть участь нові особи, то преюдиційний характер рішення втрачається. Тому не можуть мати преюдиційного значення рішення суду в тотожних за фабулою справах, але за позовом іншого позивача або за участю додаткового співвідповідача.

Також не має преюдиційного значення оцінка судом конкретних обставин справи, які, сторонами не оспорювалися, мотиви судового рішення, правова кваліфікація спірних відносин. Преюдиційне значення можуть мати лише ті факти, щодо наявності або відсутності яких виник спір (тобто, має співпадати предмет спору) і які зазначені у резолютивній частині рішення.

Як вбачається з матеріалів справи, предметом спору в справі, за результатами розгляду якої постановлено рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 18.12.2013 року, були вимоги ТОВ "Кредитні ініціативи" до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1 - на підставі договору іпотеки, як договору забезпечення до кредитного договору, отже предметом доказування по справі було дотримання сторонами договорів факторингу, умов та порядку відступлення прав вимоги саме за вказаним видом договорів. Мотиви відмови у задоволенні позову про звернення стягнення на предмет іпотеки - з підстав недоведеності позову - преюдиційного значення не мають.

Таким чином, суд першої інстанції, відмовивши в задоволенні позовних вимог ТОВ "Кредитні ініціативи" до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову лише виходячи з преюдиційності судового рішення від 18.12.2013 року - без належного з'ясування дійсних обставин справи, прав та обов'язків сторін, оцінки наданих по справі доказів.

Частиною 4 статті 10 ЦПК України передбачено, що суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Вирішивши спір в порядку заочного розгляду справи, суд першої інстанції фактично обмежився лише дослідженням змісту рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 18.12.2013 року, вважаючи його преюдиційним, оригіналів письмових доказів наявних в справі документів не витребував, не роз'яснював права щодо можливості подання завірених у відповідності до чинного законодавства копій цих доказів або надання їх для огляду в судовому засіданні. Сторони для дачі пояснень щодо фактичних обставин справи, зокрема, з питань виконання договорів факторингу, також не викликалися, справа розглянута за їх відсутності.

З матеріалів справи вбачається, що в обгрунтування вимог про солідарне стягнення з відповідачів заборгованості за кредитним договором від 09.08.2007 року ТОВ "Кредитні ініціативи" посилалося на те, що на підставі договорів факторингу, укладених 28.11.2012 року спочатку між АТ "Сведбанк", який є правонаступником АКБ "ТАС-Комерцбанк", та ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс», а потім між ТОВ «Факторінгова компанія «Вектор Плюс» та ТОВ "Кредитні ініціативи", до останнього перейшли права кредитора як за договором поруки з ОСОБА_3, так і за кредитним договором з ОСОБА_2, який має заборгованість у зв'язку з невиконанням умов договору як на користь первісного кредитора, так і наступного (т. 1, а. с. 17-30; 8-16).

Згідно статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти, а статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

В письмових запереченнях на позов факт укладання кредитного договору № 0703/0807/88-262 від 09.08.2007 року з АКБ "ТАС-Комерцбанк", правонаступником якого стало ПАТ "Сведбанк", на суму 62000,00 доларів США, за яким позичальник зобов'язувався повернути наданий кредит і сплатити проценти за користування в сумі, строки та на умовах, що передбачені договором, відповідач ОСОБА_2 (в особі представника - ОСОБА_4.) не заперечував, що мав місце факт укладання договору поруки між банком та ОСОБА_3 Суть заперечень обгрунтовувалась відсутністю у позивача права нового кредитора вимоги виконання на свою користь зобов'язань за цими договорами, у тому числі, у зв'язку з ненаданням позивачем для дослідження оригіналів договорів факторингу та передбачених їх умовами додатків до них (т. 1, а. с. 63-65).

Згідно пункту 1 частини 1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути змінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 статті 1077 ЦК України визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнту) за плату, а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

З матеріалів справи видно, що на підтвердження переходу права грошової вимоги за кредитним договором № 0703/0807/88-262, укладеним 09.08.2007 року між АКБ "ТАС-Комерцбанк", правонаступником якого стало ПАТ "Сведбанк", та відповідачем ОСОБА_2 і за договором поруки, укладеним 09.08.2007 року з ОСОБА_3, позивач в порядку виконання ухвали апеляційного суду надав для огляду у суді апеляційної інстанції відповідно до ч. 2 ст. 303 ЦПК України нотаріально посвідчені копії договорів факторингу від 28.11.2012 року № 15 між ПАТ "Сведбанк" і ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» та між ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» і ТОВ "Кредитні ініціативи" з додатками - витягами з реєстрів заборгованостей боржників стосовно боржника ОСОБА_2 , з реєстрів договорів забезпечення щодо ОСОБА_3, актами прийому-передачі реєстрів, актами прийому-передачі інформації згідно реєстру заборгованості та персональних даних в електронному вигляді повідомленнями про здійснення розрахунків між сторонами договорів факторингу, які свідчать про виконання останніми зобов'язань за вказаними договорами і отримання позивачем по даній справі права грошової вимоги до відповідачів (т. 1, а. с. 150-209).

З огляду на те, що при укладанні договорів факторингу, які їх сторонами не оспорювались, були дотримані вимоги закону і умови цих договорів щодо передачі прав за кредитними договорами та договорами поруки були виконані, твердження позивача про перехід до нього права первісного кредитора у зобов'язаннях ОСОБА_2 за договором від 09.08.2007 року та до поручителя - ОСОБА_3 є доведеними.

На підтвердження суми заборгованості позивачем був наданий розрахунок заборгованості за кредитним договором № 0703/0807/88-262 від 09.08.2007 року, в якому зазначено заборгованість за тілом кредиту у сумі 55 279,00 доларів США, що складає 552 032 грн. 68 коп., заборгованості по відсоткам - 38 525,82 доларів США, що складає 384 730 грн. 40 коп., заборгованості по пені, розрахованої за період з 01.03.2013 року по 01.03.2014 року, - 12482,28 доларів США, що складає 124651,79 грн. Правильність такого розрахунку відповідачами не спростована і докази належного виконання ними зобов'язань та погашення заборгованості первинному кредитору ними не надавались (т. 1, а. с. 46).

Письмове повідомлення про перехід до ТОВ "Кредитні ініціативи" права грошової вимоги, як факторові, а також вимога про дострокове повернення кредиту була направлена відповідачам 24.03.2014 року, однак виконана ними у встановлений строк не була (т. 1, а. с. 47-48).

Рішення апеляційного суду Запорізької області від 12 лютого 2015 року було переглянуто за касаційною скаргою ОСОБА_2 та ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 червня 2015 року вказане рішення апеляційного суду Запорізької області скасовано, а справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції (т. 2, а. с. 33-34).

При новому апеляційному розгляді справи колегія суддів звертає увагу на вказані в ухвалі Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ підстави з яких було скасоване рішення суду апеляційної інстанції.

Так, суд касаційної інстанції в ухвалі від 03.06.2015 року зазначив, що апеляційний суд не встановив фактів дотримання чи спливу позовної давності за заявленими у червні 2014 року вимогами позивача щодо кредитного договору, укладення якого датовано серпнем 2007 року, а також чинності чи припинення поруки ОСОБА_3 згідно із ст. 559 ЦК України.

Проте, з матеріалів справи видно, що заяви про застосування позовної давності відповідачами як у суді першої інстанції, так і у суді апеляційної інстанції (при первинному апеляційному розгляді) не подавалися.

При повторному апеляційному розгляді справи - в засіданні суду апеляційної інстанції, яке відбулося 09.09.2015 року - представник ОСОБА_2 ОСОБА_4 подала письмову заяву про застосування строків позовної давності. В заяві зазначено, що останній платіж за кредитом був здійснено ОСОБА_2 в жовтні 2008 року.

Проте, така заява не може бути взята до уваги і судова колегія вважає, що позовна давність не може бути застосована, оскільки в силу вимог частини 3 статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Висновок колегії суддів щодо незастосування позовної давності у цій справі не суперечить судовій практиці Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ та правовій позиції, викладеній в Постанові Верховного суду України від 11.02.2015 року (справа № 6-246цс14) в якій вказано, що рішення по суті спору ухвалюється судом першої інстанції, а на стадії апеляційного провадження здійснюється лише перевірка законності й обґрунтованості рішення суду (стаття 303 ЦПК України), тому заява про застосування позовної давності може бути розглянута, якщо вона подана під час розгляду справи в суді першої інстанції.

Також в ухвалі колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 червня 2015 року зазначено, що при вирішенні справи суд апеляційної інстанції не застосував частину 3 статті 551 ЦК України до спірних правовідносин та не перевіряв, чи розмір пені значно перевищує розмір збитків, не вирішував і не обговорював питання про наявність чи відсутність відповідно до вимог частини 3 статті 551 ЦК України підстав для зменшення розміру неустойки.

Так, частиною 3 статті 551 ЦК України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

З огляду на те, що розмір заборгованості за тілом кредиту складає 552032 грн. 68 коп., заборгованість по відсоткам складає 384730 грн. 40 коп. - що є прямим збитком банку (в загальній сумі 936763 грн. 08 коп.) - розмір нарахованої пені в сумі 124651 грн. 75 коп. не перевищує розмір збитків та є співмірним з величиною збитків.

З матеріалів справи не вбачається, що існують інші обставини, які мають істотне значення для зменшення розміру неустойки.

З урахуванням вищевикладеного судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Кредитні ініціативи" знайшли своє підтвердження при апеляційному розгляді справи, а відтак апеляційна скарга підлягає задоволенню, а заочне рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 06 жовтня 2014 року має бути скасоване з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог.

Також у відповідності до приписів статті 88 ЦПК України на користь позивача підлягають присудженню з відповідачів (порівну) документально підтверджені витрати з оплати судового збору в суді першої інстанції у сумі 3654 грн. та в суді апеляційної інстанції у сумі 1827 грн. - у загальному розмірі 5480 грн.

Керуючись ст. ст. 307, 309 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Кредитні ініціативи" задовольнити.

Заочне рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 06 жовтня 2014 року скасувати.

Ухвалити нове рішення наступного змісту:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Кредитні ініціативи" задовольнити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 заборгованість за кредитним договором № 0703/0807/88-262 від 09.08.2007 року у розмірі 1 061 414 грн. 87 коп., з яких: 552032 грн. 68 коп. - заборгованість за кредитом, 384730 грн. 40 коп. - заборгованість по відсоткам, 124651 грн. 75 коп. - пеня за період з 01.03.2013 року по 01.03.2014 року.

Стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Кредитні ініціативи" витрати по оплаті судового збору по 2740 грн. з кожного.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: