№ 2/679/323/2015
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 серпня 2015 року Нетішинський міський суд Хмельницької області

в складі: головуючої - судді Гаврищук Л.П.

при секретарі - Василюк Л.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Нетішин цивільну справу

за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно набутих коштів,

ВСТАНОВИВ:

Згідно позовної заяви у вересні 2012 року позивачеві стало відомо, що відповідач займається купівлею та переправленням з-за кордону автомобілів на замовлення. Умовою для придбання автомобіля на замовлення була передача відповідачу грошових коштів на придбання замовленої марки автомобіля.

Позивач вказав, що 07 вересня 2012 року передав відповідачу 11 000 Євро, що станом на 19.03.2015 року еквівалентно 272537 гри. згідно курсу НБУ. Підставою передачі грошових коштів відповідачу, була їх домовленість про придбання відповідачем для позивача вантажного транспортного засобу марки «RENAULT MAGNUM».

Між позивачем та відповідачем повинен був укластися договір-доручення, за умовами якого відповідач зобов'язався придбати для позивача вказаний вище автомобіль. Однак, жодного договору між нами так і не було укладено, а відтак відповідач безпідставно набув у власність грошові кошти, що були позивачем передані останньому в рахунок виконання майбутнього договору

Факт отримання відповідачем від позивача грошових коштів підтверджується також матеріалами кримінального провадження щодо вчинення кримінального правопорушення, провадження по якому закрите на підставі п.2 ч.І ст.284 КК України, з якого вбачається, що такі спори вирішуються в порядку цивільного судочинства.

Представник позивача позов підтримав, просить його задовольнити. Окрім того доповнив, що позивач 07.09.2012 року передав відповідачу кошти, до виїзду за кордон, який придбав для позивача автомобіль, але позивача якість автомобіля не влаштувала. В зв'язку з цим відповідач зобов'язався кошти позивачу повернути, однак не повертав. Тоді ОСОБА_1 змушений був звернутися в міліцію. Однак кримінальне провадження було закрито на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України, в зв'язку з чим позивач звернувся до суду.

Представник відповідача ОСОБА_3, позов не визнала, вказавши, що ОСОБА_1 безпідставно просить суд стягнути з ОСОБА_2 на його користь 11000 євро, що еквівалентно 272537 грн., згідно курсу НБУ станом на 19 березня 2015 року.

ОСОБА_2 не заперечує, що зустрічався з ОСОБА_1 і мав придбати для нього автомашину. Однак ОСОБА_2 заперечує факт отримання коштів. Передача позивачем коштів ОСОБА_2 нічим не підтверджується.

В ході розгляду справи позивач не надав суду доказів на підтвердження обставин, якими обґрунтовує позовні вимоги та не довів факту безпідставного отримання ОСОБА_2 майна. Крім того у позивача відсутні будь-які докази існування боргових зобов'язань у ОСОБА_2 перед позивачем ОСОБА_1

Норма матеріального права - стаття 1212 Цивільного кодексу України на яку покликається ОСОБА_1 застосовується до вимог про: повернення виконаного за недійним правочином; витребування майна власником із чужого незаконного володіння; повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні; відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Зі змісту позовної заяви вбачається, що предметом позову є стягнення грошових коштів, а не майна. З наведеного випливає, що зазначена норма матеріального права на регулює спірні правовідносини та не може бути застосована при вирішенні спору, що свідчить про незаконність позовних вимог.

ОСОБА_1 у позові стверджує, що між ним та ОСОБА_2 мав бути укладений договір доручення, проте жодного договору доручення або договору про наміри позивач у якості доказу не надає. За договором доручення одна сторона (повірений) зобов'язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. В даному випадку ОСОБА_2 купував автомобіль від свого імені, за власні кошти, а у майбутньому ще і реалізував його іншій особі, оскільки ОСОБА_1 відмовився його купувати. Договір доручення є платним, плата виплачується після виконання доручення відповідно до звичайних цін на такі послуги. ОСОБА_1 не оплачував послуги ОСОБА_2 Відповідно до ст. 1007 ЦК України довіритель зобов'язаний видати повіреному довіреність на вчинення юридичних дій, передбачених договором доручення. ОСОБА_4 не видавалась довіреність ОСОБА_1

Законодавець встановив три підстави, для звільнення від доказування, коли: обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі; обставини, визнані судом загальновідомими; обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській, адміністративній справі, що набрало законної сили. Тобто у статті 61 ЦПК України законодавець, зокрема визначає, що не потребують доведення обставини, визнані сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі, загальновідомими та преюдиційними. Протокол допиту не може бути належним доказом, оскільки з нього не відомо, які саме обставини встановлені в ньому і з приводу чого допитувався відповідач - ОСОБА_2 Даний доказ не може бути визнано судом допустимим, оскільки підтвердити договір позики чи доручення на таку суму є неможливим. Законодавець взагалі визначає, що правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян вчиняються у письмовій формі, тому просить у позові відмовити.

Представник відповідача ОСОБА_5 позов не визнала. Щодо передачі позивачем коштів її чоловікові їй нічого не відомо. В даний час чоловік є інвалідом І групи.

Суд, заслухавши пояснення учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи, встановив такі факти і відповідні їм правовідносини.

В судовому засіданні представник відповідача не заперечив усних договірних відносин між позивачем та відповідачем щодо придбання позивачу автомобіля, який , згідно його пояснень був придбаний за кошти відповідача. Належних та документальних доказів про факт передачі коштів ОСОБА_2 ОСОБА_1 суду не надано, тому таке твердження останнього суд не може прийняти до уваги.

Із протоколу допиту від 19.05.2013 року та постанови про закриття кримінального провадження від 09.09.2013 року не вбачається, що позивачем було передано грошові кошти для придбання за кордоном автомобіля. З пояснень ОСОБА_2 лише вбачається факт домовленості щодо придбання автомобіля позивачу, який був придбаний, однак від отримання його той відмовився.

Відповідно до ст.. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялись сторонами. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний стороною.

Згідно зі статтею 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Правочини, для яких встановлена письмова форма, порушення якої спричиняє наслідки щодо неможливості рішення суду ґрунтуватися на показах свідків, тому у суду відсутні підстави для задоволення позову.

На підставі наведеного, керуючись статтями 1000, 1212 ЦК України, ст.ст. 10,60 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

ОСОБА_1 в позові до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно набутих коштів, відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду Хмельницької області, через Нетішинський міський суд, протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя Гаврищук Л.П.