Справа № 136/1572/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

"11" вересня 2015 р. м. Липовець

Липовецький районний суд Вінницької області

в складі: головуючого - судді Кривенка Д. Т.

за участю секретаря Марчук Н.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Липовець цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Вахнівської сільської ради Липовецького району вінницької області про визнання права власності на житловий будинок по спадщині за законом, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду із вищевказаним позовом до відповідача, підставність якого обґрунтувала наступним чином.

24 січня 2015 року померла ОСОБА_2. Після її смерті відкрилась спадщина за законом, оскільки особистого розпорядження на випадок своєї смерті остання не зробила. До кола спадкоємців за законом увійшла дочка спадкодавця позивач у справі ОСОБА_1 Спадщину у визначений законодавцем строк позивач прийняла шляхом звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. До складу спадкового майна увійшов житловий будинок, що розташований в селі Вахнівка Липовецького району Вінницької області по вул.. З. Космодемянської 12. Проте реалізувати свої спадкові права в нотаріальному порядку на житловий будинок позивач позбавлена можливості на вказаний обєкт нерухомості, так як відсутні правовстановлюючі документи на нього, а тому нотаріус виніс постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Ураховуючи те, що право позивача щодо належності йому успадковуваного після смерті матері майна оспорюється, позивач просив суд здійснити захист його порушених прав у спосіб шляхом визнання за ним права власності в порядку спадкування за законом.

В судове засідання позивач ОСОБА_1. та її представник ОСОБА_3 не зявились, однак в адресованій суду заяві зазначили про підтримання вимог за позовом, просили суд його задовольнити у повному обсязі, а справу розглянути за їх відсутності.

Представник відповідача сільський голова Вахнівської сільської ради Липовецького району в судове засідання також не зявився, в заяві, що надав суду зазначив про визнання позову, не заперечував проти його задоволення, просив суд розгляд справи проводити за відсутності представника сільської ради.

Ураховуючи те, що сторони скористались наданими їм ч.2 ст.158 ЦПК України правами, заявляти клопотання про розгляд справи у їх відсутності суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи, а тому проводить його в даному судовому засіданні на підставі зібраних у справі доказів, в загальному порядку.

Суд, вивчивши та дослідивши матеріали цивільної справи, повно зясувавши обставини справи та перевіривши їх зібраними у справі доказами, яким дав належну оцінку, дійшов висновку про таке.

Судом встановлено, що 24.01.2015 року в смт. Вапнярка Томашпільського району Вінницької області померла ОСОБА_2. Після її смерті відкрилась спадщина.

Згідно матеріалів Спадкової справи до майна померлої ОСОБА_2 №58/2015 судом зясовано, що за життя спадкодавцем 30.05.2007 року було вчинено заповідальне розпорядження, яке було посвідчене секретарем виконкому Вахнівської сільської ради Липовецького району Вінницької області та зареєстроване в реєстрі за №64. Відповідно до вказаного заповіту ОСОБА_2 заповіла належний їй житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований в с. Вахнівка по вул.. З. Космодемянської Липовецького району ОСОБА_1 та ОСОБА_4, а належну їй земельну ділянку площею 2.5305 га, яка розташована на території Вахнівської сільської ради ОСОБА_5

Своїм правом на спадкування за законом, як спадкоємець першої черги, відмовившись від спадкування за заповітом, скористалась позивач ОСОБА_1, будучи дочкою спадкодавця. ОСОБА_4 помер 24.07.2014 року, на що вказує свідоцтво про смерть серія І-АМ № 291813. ОСОБА_6 відмовився від належної йому частки у спадкуванні за заповітом на користь позивача ОСОБА_1, подавши заяву нотаріусу відповідного змісту.

Отже позивач є єдиним спадкоємцем за законом першої черги на майно померлої матері. На частину майна позивачеві в нотаріальному порядку видано свідоцтва про право на спадщину за законом, проте згідно постанови приватного нотаріуса Липовецького районного нотаріального округу від 11.08.2015 року було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований в селі Вахнівка Липовецького району Вінницької області по вул.. З. Космодемянської 12, після смерті 24.01.2015 року ОСОБА_2, оскільки заявником нотаріусу не було предявлено правовстановлюючого документа про належність майна спадкодавцеві.

Судом встановлено, що правовідносини, що виникли між сторонами регулюються нормами Цивільного кодексу України, оскільки спадщина відкрилась після 01.01.2004 року, таку позицію висловив і Пленум Верховного Суду України у своїй постанові від 30.05.2008 року "Про судову практику у справах про спадкування". Зі змісту ст.ст.1216-1218 ЦК України, слідує, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст.ст1220, 1222 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Згідно ст.1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця і той з подружжя, який цього пережив (ст.1261 ЦК України). Як слідує із змісту ст.ст. 1268, 1269, 1270 ЦК України, спадкоємець за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її шляхом подачі заяви про прийняття спадщини особисто строком у шість місяців, або відмовитись від прийняття спадщини протягом строку, встановленого ст.1270 ЦК України, подавши про це заяву нотаріусу за місцем відкриття спадщини.

Згідно ч.1 та ч. 2 ст. 1274 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право відмовитись від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги.

Для визнання права власності по спадщині за законом потрібно підтвердити: відкриття спадщини; родинні відносини; належність майна спадкодавцю та спадщину потрібно прийняти відповідно до ст. ст. 1268-1270 ЦК України.

Аналізуючи зібрані у справі докази, судом встановлено, що позивач є єдиним спадкоємцем першої черги за законом, оскільки інші спадкоємці за заповітом - один помер до відкриття спадщини, а інший відмовився у визначеному законом порядку.

Належність спадкової маси спадкодавцеві доведено довідкою виданою виконавчим комітетом Вахнівської сільської ради Липовецького району за №1097 від 04.08.2015 року, яка видана на підставі записів вчинених у погосподарських книгах; технічним паспортом на садибний (індивідуальний) житловий будинок № 12 по вул.. З. Космодемянської в с. Вахнівка, Липовецького району, який виданий 02.10.2014 року КП «ВООБТІ», згідно якого встановлено, що власником обєкта нерухомості значиться ОСОБА_2, рік побудови житлового будинку 1980.

Згідно з абз. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК України, якщо право власності на новостворене нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Відповідно до п. п. 4 ст. 3 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень від 1 липня 2004 року N 1952-ІV права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав.

На час виникнення спірних правовідносин діяла Інструкція порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена Міністерством комунального господарства Української РСР від 31 січня 1966 року згідно із ст. 1, ст. 6 якої встановлено, що реєстрацію будинків з обслуговуючими їх будівлями і спорудами та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР проводять бюро технічної інвентаризації виконкомів місцевих Рад депутатів трудящих. Не підлягають реєстрації будинки і домоволодіння, що розташовані в сільських населених пунктах, які адміністративно підпорядковані містам або селищам міського типу, але до них не приєднані. Вищевказана інструкція втратила чинність 19 січня 1996 року.

Відповідно до пп. 6-7 Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських радах народних депутатів, затверджених ЦСУ СРСР 12.05.1985 року № 5-24/26, дані погосподарських книг були звітом про житлові будинки, що знаходяться на праві власності громадян.

Здобуті у справі докази свідчать про те, що при житті ОСОБА_2 володіла, користувалась та розпоряджалась вищевказаним будинком, тобто він перебував у її власності, право власності зареєстроване за нею згідно вимог діючого на той момент законодавства по даних сільської ради.

Відповідно до ст. 346 ЦК України однією з підстав припинення права власності є смерть власника, окрім цього, згідно ч. 4 ст. 25 ЦК України цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті.

Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 Про судову практику у справі про спадкування роз'яснено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Зважаючи на викладене, суд вважає, що позивачем доведено обставини викладені ним у позовній заяві належними та допустимими доказами, а тому позовні вимоги ґрунтуються на нормах закону та підлягають до задоволення. Крім того, відповідач позов визнав, не заперечує проти задоволення позову, про що надав заяву відповідного змісту.

Згідно ст. 174 ч. 4 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності на те законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову.

Враховуючи, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи та інтереси третіх осіб, суд приймає визнання відповідачем позову та виносить рішення про його задоволення.

На підставі викладеного ст. ст. 25, 346 ч. 1 п.11, 1218 - 1223, 1261, 1268 -1270, 1274, 1299 ЦК України, керуючись ст. ст. 10,11, 60, 61 ч.1, 158 ч.2, 174 ч. 4, 208-209, 212-215 ЦПК України суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, право власності в порядку спадкування за законом на житловий будинок з усіма господарськими будівлями та спорудами, а саме: житловий будинок А, загальною площею 78,7 кв.м., житловою площею 44,9 кв.м.; прибудова а; ганок; козирок; сарай Б; убиральня В; сарай Г; погріб п/Г; огорожа - №1; огорожа - №2; хвіртка - №3, криниця - №3, що розташований в селі Вахнівка, по вул.. З. Космодемянської, 12, Липовецького району Вінницької області, після смерті ОСОБА_2, яка померла 24.01.2015 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: ОСОБА_7