Справа № 376/406/15 Головуючий у І інстанції Ярошенко С.М.
Провадження № 22-ц/780/5106/15 Доповідач у 2 інстанції Сліпченко О. І.
Категорія 51 03.11.2015
УХВАЛА

Іменем України

03 листопада 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого Сліпченка О.І.

суддів Іванової І.В., Журби С.О.,

при секретарі: Микитенко Д.А., Петленко І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Сквирського районного суду Київської області від 24 червня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: орган опіки Сквирської міської ради Київської області про позбавлення батьківських прав, зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа: орган опіки Сквирської міської ради Київської області про визначення способу участі у вихованні дитини та спілкування з нею,-

Заслухавши доповідь судді Апеляційного суду, вислухавши учасників процесу, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів,-

встановила:

В лютому 2015 року позивач ОСОБА_2 звернулася до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те, що з 2004 року сторони проживали однією сім'єю як чоловік та жінка без шлюбу, мають неповнолітню дитину: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. З серпня 2011 року сторони припинили сумісне проживання, відповідач не цікавиться вихованням доньки, станом її здоров'я, не відвідує доньку, не спілкується з нею.

Вважає, що відповідач свідомо не бажає брати участь у вихованні дитини, виявляти батьківську увагу та турботу. Висновком від 22.09.2014 року органу опіки і піклування при виконавчому комітеті Сквирської міської ради Київської області, визнано доцільним позбавлення батьківських прав.

З урахуванням наведеного, просила позбавити відповідача батьківських прав відносно малолітньої дитини: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 р.н., стягнути з відповідача на її користь судові витрати.

Відповідач ОСОБА_3 пред'явив зустрічний позов, посилаючись на те, що він є батьком дитини, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 р.н. і відповідно до закону має право спілкуватися з нею та приймати участь у її вихованні, проте ОСОБА_2 чинить перешкоди у спілкуванні з донькою, а тому просить суд способом участі у вихованні доньки визначити систематичні зустрічі з дитиною, які повинні відбуватися щомісяця з п'ятниці по понеділок (в залежності від його вихідних) за адресою його реєстрації: АДРЕСА_1, без присутності матері - на Різдво Христове з 06 на 07 січня; проводити частину своєї відпустки та у вільний від роботи час зустрічатися з донькою за місцем проживання: АДРЕСА_2, зобов'язати ОСОБА_2 заздалегідь повідомити про зміну постійного проживання малолітньої доньки.

Рішенням Сквирського районного суду Київської області від 24 червня 2015 року відмовлено в задоволенні первісного позову, зустрічний позов задоволено частково. Визначено спосіб участі ОСОБА_3 у спілкуванні та вихованні з малолітньою донькою, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, шляхом побачення без присутності матері: один раз на місяць у вихідні дні (з урахуванням робочого графіка) з 12.00 год. до 15.00 год. та на Різдво Христове з 13.00 год. до 16.00 год. у АДРЕСА_1. В решті позовних вимог відмовлено.

У своїй апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати в зв'язку з порушенням судом норм матеріального та процесуального права та ухвалити нове, яким задоволити її позовні вимоги, а в задоволенні зустрічного позову - відмовити.

Апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду першої інстанції без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Згідно ст. 10 п.3 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, а суд згідно ст.11 п.1 ЦПК України розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише з формальних міркувань.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Постановляючи рішення та відмовляючи в задоволені первісного позову та частково задовольняючи зустрічний позов, місцевий суд виходив з того, що доказів того, що відповідач ухилявся від виконання батьківських обов'язків позивач суду не надала, тому вважав за недоцільне застосовувати до відповідача такий крайній захід впливу, як позбавлення батьківських прав та взяв до уваги, що позивач проживає окремо від доньки і має право на участь у її вихованні та на особисте спілкування з нею.

З висновками місцевого суду погоджується і колегія суддів з таких підстав.

Згідно з п.2 ч.1 ст.164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Відповідно до п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.07 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти (п.16 зазначеної постанови Пленуму).

Судом першої інстанції встановлено і з матеріалів справи вбачається, що з 2004 року сторони проживали однією сім'єю як чоловік та жінка без шлюбу, мають неповнолітню дитину: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. З серпня 2011 року сторони припинили сумісне проживання.

Неповнолітня ОСОБА_4, проживає з позивачем у АДРЕСА_3, відвідує Сквирський дошкільний навчальний заклад №6 «Ромашка».

Висновком від 22.09.2014 року органу опіки і піклування при виконавчому комітеті Сквирської міської ради Київської області, визнано доцільним позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 відносно малолітньої доньки: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 р.н.

ОСОБА_3 працює у ПАТ «Концерн Галнафтогаз» на посаді провідного водія автотранспортних засобів сектору господарського забезпечення та легкового транспорту центрального регіону відділу господарського забезпечення та легкового транспорту, з робочим місцем у м. Києві.

Відповідач проживає АДРЕСА_2, зареєстрований у АДРЕСА_1, матеріально забезпечений. За місцем реєстрації є окрема кімната для дитини, в якій є всі умови для перебування дитини. За місцем проживання, роботи відповідач характеризується позитивно.

Доказів, які б підтверджували, що відповідач ухилявся від виконання батьківських обов'язків, позивачем суду надано не було, що є її обов'язком в силу вимог ч. 1 ст. 60 ЦПК України, відповідно до якої кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Тому, враховуючи положення п.18 вказаної вище постанови, а також статті 6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про недоцільність застосовувати до відповідача такий крайній захід впливу, як позбавлення батьківських прав.

Відповідно до ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

За змістом статті 159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкодити тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутись до суду з позовом про усунення цих перешкод.

Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування.

В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи.

Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе, не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування.

Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Відповідно до ст.15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів.

Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

У зв'язку з наведеним вище, беручи до уваги, що позивач проживає окремо від доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 р.н. і має право на участь у її вихованні та на особисте спілкування з нею, позитивно характеризується за місцем роботи, враховуючи вік дитини, графік роботи та житлові умови позивача, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про часткове задоволення зустрічного позову та визначив спосіб участі у вихованні та спілкуванні з малолітньою донькою, ОСОБА_4

Доводи апеляційної скарги про безпідставне неврахування судом першої інстанції висновку від 22.09.2014 року органу опіки і піклування при виконавчому комітеті Сквирської міської ради Київської області про доцільність позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав відносно малолітньої доньки: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 р.н., законності та обґрунтованості ухваленого судом рішення не спростовують, оскільки відповідно до ч. 6 ст. 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини, що має місце в даній ситуації.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції відповідають встановленим в судовому засіданні обставинам справи і нормам матеріального та процесуального права.

Інших доводів, які спростовували б законність і обґрунтованість постановленого судом рішення апеляційна скарга в собі не містить.

При таких обставинах судом першої інстанції повно і всебічно з'ясовані всі обставини справи, доказам дана належна правова оцінка, а постановлене рішення відповідає вимогам матеріального і процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Сквирського районного суду Київської області від 24 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: