АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/2607/15Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 46 Хорошун О. В.
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2015 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоНовікова О. М.
суддівБондаренка С. І. , Храпка В. Д.
при секретаріШоколенко Т. М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 21 вересня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про надання дозволу на виготовлення дитині проїзного документа для тимчасового виїзду за кордон та на тимчасовий виїзд дитини за кордон без згоди батька, -

в с т а н о в и л а :

У липні 2015 року ОСОБА_3 звернулася з вказаним позовом до ОСОБА_1, мотивуючи свої вимоги тим, що вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 08 жовтня 2011 року по 24 жовтня 2013 року. Від шлюбу мають неповнолітню доньку - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. Донька проживає разом з позивачкою. Відповідач після розірвання шлюбу вихованням, навчанням, піклуванням про їхню доньку практично не займається, не допомагає забезпечувати фізичний і духовний розвиток ОСОБА_4.

Відповідно до Довідки від 30.06.2015 року донька перебуває на диспансерному обліку з діагнозом «рецедивуючий трахеобронхіт», в зв'язку з чим їй рекомендовано відвідування санаторія відповідного профілю та оздоровлення на південному березі Криму, оскільки там найбільш сприятливий клімат для людей із захворюванням дихальних шляхів. Проте батько дитини безпідставно не надає дозвіл для тимчасового виїзду позивачки з донькою за кордон і нічим свою відмову не мотивує. Тому позивачка просила суд надати їй дозвіл без згоди батька, ОСОБА_1, на оформлення документів для тимчасового виїзду або супроводу неповнолітньої ОСОБА_4, до Автономної Республіки Крим та до Російської Федерації на період з дня набрання рішенням законної сили по 31 грудня 2015 року.

Рішенням Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 21 вересня 2015 року позов задоволено.

Надано дозвіл ОСОБА_3 без згоди батька, ОСОБА_1, на оформлення документів для тимчасового виїзду або супроводу неповнолітньої ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, до Автономної Республіки Крим та до Російської Федерації на період з дня набрання рішенням законної сили по 31 грудня 2015 року.

Надано дозвіл ОСОБА_3 без згоди батька, ОСОБА_1, на виїзд неповнолітньої ОСОБА_4 до Автономної Республіки Крим та до Російської Федерації на період з дня набрання рішенням законної сили по 31 грудня 2015 року.

Не погоджуючись з рішенням суду представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу в якій просила рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 у повному обсязі. При цьому вказує, що судом були порушені норми матеріального та процесуального права, а тому воно є незаконним та необґрунтованим.

Заслухавши позивачку та її представника, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_1 з 08.10.2011 року по 24.10.2013 року, від якого мають доньку - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Після розірвання шлюбу з відповідачем, ОСОБА_3, звернулась до нього з проханням дати дозвіл на короткочасний виїзд за кордон, а саме до Російської Федерації та Автономної Республіки Крим для їхньої доньки ОСОБА_4. Поїздка має відбутися у зв'язку з лікуванням доньки.

Відповідач відмовив у наданні такого дозволу.

Як видно з матеріалів справи, батько дитини не бере участі у її моральному, духовному та фізичному вихованні. Так, з довідки виданої дошкільним навчальним закладом «Дзвіночок» м. Канева від 27.01.2015 року вбачається, що за період відвідування дитиною дошкільного навчального закладу батько ОСОБА_1. жодного разу не з'являвся в групі, не відвідував дитячі ранки, не цікавився життям дочки. Участь у вихованні дочки не приймає. Так само відповідач не приходив з дитиною на огляд до лікаря, що підтверджується довідкою виданою лікарем-педіатром від 24.03.2015 року.

Частиною 3 ст. 313 ЦК України передбачено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або у супроводі осіб, які уповноважені ними.

Згідно з ч. 2 ст. 4 Закону України від 21.01.1994 року № 3857 ХІІ «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» та п. 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів в України від 27.01.1995 за № 57 оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. У клопотанні зазначаються відомості про дитину, а також про відсутність обставин, що обмежують відповідно до цього Закону право на виїзд за кордон (лише для дітей віком від 14 до 18 років).

За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.

Отже, звертаючись до суду з вказаним позовом ОСОБА_3 діяла в інтересах малолітньої дочки ОСОБА_4, виїзд дитини за межі України носить тимчасовий та короткостроковий характер, не пов'язаний з визначенням місця проживання дитини чи її еміграцією і має на меті фізичний, духовний та інтелектуальний розвиток дитини, сприятиме розширенню світогляду дитини та головною метою поїздки є її оздоровлення.

Крім того, в Росії також проживають родичі теперішнього чоловіка позивачки, а тому необхідність тимчасового виїзду дитини також полягає в спілкуванні доньки з родиною, теперішнім чоловіком позивачки, який надає матері та дитині матеріальну підтримку.

Жодних обмежень чи заборон, які унеможливлюють виїзд малолітньої ОСОБА_4 за межі України для тимчасового перебування в Росії або Автономній Республіці Крим не встановлено.

Приймаючи до уваги, що в клопотанні вказаний період тимчасового виїзду дитини за кордон, мета такого виїзду та місце перебування дитини за кордоном, суд апеляційної інстанції вважає, що у районного суду були всі законні підстави дати такий дозвіл позивачці, і це рішення ґрунтується на законі.

Доводи апеляції про відсутність доказів щодо звернення позивачки до відповідача із заявою про надання згоди на конкретний виїзд із вказівкою держави прямування та відповідного часового проміжку перебування в цій державі, з визначенням його початку й закінчення спростовуються матеріалами справи.

Щодо відсутності відмови ОСОБА_1 в наданні дозволу на тимчасовий виїзд неповнолітньої доньки, колегія суддів звертає увагу на наступне.

З матеріалів справи, із позицій відповідача та його представника в судових засіданнях в суді першої інстанції вбачається, що відповідач, як батько дитини, заперечує про її тимчасовий виїзд за кордон, і впевнений, що таке захворювання доньки, можна лікувати і в Україні. У зв'язку з цим він не надає дозволу на оформлення проїзного документу для її виїзду за кордон.

Стаття 33 Конституцією України гарантує кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, свободу пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які установлюються законом.

Отже, фактичні обставини свідчать про те, що відповідач відмовляється надати дозвіл позивачці в оформленні проїзних документів на тимчасовий виїзд дитини за кордон у супроводі матері без належних на то підстав і це дає право відповідачці звернутись до суду.

Таким чином заперечення і доводи відповідача не можуть бути підставою для відмови у наданні письмової згоди для оформлення проїзних документів на тимчасовий виїзд дитини за кордон та обмеження права дитини у супроводі матері лікуватися і відпочивати за кордоном.

За таких обставин суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, судова колегія, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 21 вересня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів.

Головуючий :

Судді :