АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 607/4397/15-ц Головуючий у 1-й інстанції Сташків Н.М.
Провадження № 22-ц/789/1008/15 Доповідач - Ткач О.І.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 вересня 2015 р. Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Ткач О.І.

суддів - Бахметова В. Х., Гурзель І. В.,

при секретарі Дмитрів О.М.

з участю ОСОБА_1 та представника апелянта

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Тернопільського міськрайсуду від 22 червня 2015 року в справі за позовом ПАТ "Альфа Банк" до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2015 року ПАТ "Альфа Банк" звернулось до суду з вищезазначеним позовом. Своє право вимоги за вказаним позовом позивач обгрунтовує договором купівлі-продажу прав вимоги, який було укладено 25.05.2012 року між ПАТ "Сведбанком" та ПАТ"Дельта Банком", а в наступному, 15.06.2012року, аналогічний договір укладено між ПАТ"Дельта Банком" та ним.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 9 листопада 2007 року між АКБ "ТАС-Комерцбанк", правонаступником якого є ПАТ "Сведбанк" та ОСОБА_1 укладено кредитний договір N 1901/1107/88-288 (з подальшим внесенням змін та доповнень), відповідно до умов якого відповідачка отримала 50000 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитним договором.

У зв'язку з неналежним виконанням ОСОБА_1 взятих на себе зобов'язань утворилась прострочена заборгованість за кредитом - 40252,24 дол.США, за відсотками - 1005,62 дол.США, що за офіційним курсом НБУ станом на 10.02.2015 року становить 1 026898,62 грн , з яких заборгованість за кредитом - 999 885, 57 грн, заборгованість за відсотками - 24 980,10 грн. та пеня - 2 032,95 грн. еквівалент 81,84 долари США.

Враховуючи, що ОСОБА_1 неналежним чином виконує свої зобов'язання та враховуючи, що ОСОБА_2 є поручителем за вказаним кредитним договором, кредитор набув права дострокового виконання зобов'язання Боржником, а у разі його невиконання- солідарного стягнення з боржника та поручителя сум заборгованості. Тому просить стягнути солідарно з відповідачів 1 026898,62 грн та витрати зі сплати судового збору в сумі 3654,0 грн. Свої вимоги позивач в позовній вимозі не пов'язує з порушеннями конкретних умов договору чи норм матеріального права глави 71 ЦК, що вбачається з тексту заяви.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 22 червня 2015 року позовні вимоги ПАТ "Альфа-Банк" задоволено частково:

-стягнуто солідарно з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1, мешканки АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1) та ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3, мешканця АДРЕСА_2, реєстраційний номер облікової картки влатника податків - НОМЕР_2) в користь публічного акціонерного товариства "Альфа-банк"(м. Київ, вул. Десятинна, 4/6, код ЄРДПОУ 23494714) грошові кошти за кредитним договором № 1901/1107/88-288 від 09 листопада 2007 року в розмірі 892731 (вісімсот дев'яносто дві тисячі сімсот тридцять одна) гривня 46 копійок;

-в задоволенні решти позовних вимог;

-стягнуто з ОСОБА_1, ОСОБА_2 в користь публічного акціонерного товариства "Альфа-банк" 3176 гривень 42 копійки понесеного судового збору, порівну - по 1588 гривень 21 копійці з кожного.

Апелянтка просить рішення скасувати посилаючись на його необґрунтованість, оскільки суд прийшов до необгунтованого висновку про право позивача на дострокове стягнення з неї та поручителя кредитних коштів, оскільки вона як Споживач за уточненим кредитним договором з ПАТ "Сведбанком" в п.3.1.2 договору передбачили умови здійснення ануїтетних платежів. Відповідно, оплачуючи частково в строк ануїтетні платежі, вона виконувала взяті на себе зобов'язання.

Апелянтка зазначає, що суд невірно застосував норми матеріального права, оскільки вона є споживачем фінансових послуг Банку і вона як слабка сторона вказаного Договору підлягає захисту в силу ст.11 Закону "Про захист прав споживачів".

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги та в межах позовних вимог, заслухавши сторони, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення, суд апеляційної інстанції прийшов до висновку, що скарга підлягає частковому задоволенню.

Згідно ст.303 ч.1 ЦПК -" Під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Задовольняючи позовні вимоги, суд виходив з того, що мало місце порушення ОСОБА_1 умов кредитного договору, оскільки вона не забезпечила достатньо коштів на рахунку, який би забезпечував можливість погашення кредитних платежів, що належало їй зробити в силу вимог п.5.1 договору. Відповідно кошти не поступали вчасно на рахунок, який передбачав акумуляцію коштів для оплати тіла кредиту та відсотків за користування ним. Оскільки відповідачкою було порушено строки сплати платежів, то вона та поручитель повинні сплатити пеню, однак враховуючи її матеріальне становище суму пені було зменшено.

З вказаним висновком суд погоджується лише в частині стягнення пені.

Судом встановлено, що 9 листопада 2007 року між АКБ "ТАС-Комерцбанк" та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір N 1901/1107/88-288 (з подальшим внесенням змін та доповнень), відповідно до умов якого відповідачка отримала 50000 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитним договором.

Пункт 1.4 вказаного договору зазначає, що кредитні кошти призначені на споживчі цілі.

На забезпечення вказаного договору укладено іпотечний договір, предметом якого є квартира АДРЕСА_2 (а.с.15).

29 липня 2009 року ПАТ "Сведбанком", яке є правонаступником ВАТ "Сведбанку" і АКБ "ТАС-Комерцбанк" та ОСОБА_1 викладено в новій редакції раніше укладений кредитний договір N 1901/1107/88-288 ( а.с.8-12). Дана редакція договору містить п.3.1.2., який передбачає порядок сплати ануїтетних платежів "У будь-якому випадку, в т.ч. у випадку порушення Позичальником термінів здійснення Ануїтетного платежу, частково дострокового погашення кредиту, сума наступних Ануїтетних платежів залишається незмінною, крім суми останнього (кінцевого) платежу- платежу в останній день строку користування Кредитом, визначеного п.1.3 Договору, розмір якого визначається як сума процентів, нарахованих /непогашених, в т.ч. прострочених, відповідно до умов цього Договору, та залишок суми непогашеного Кредиту. Далі у цьому Договорі під терміном "Ануїтетний платіж", "Ануїтетні платежі" Сторони розуміють у тому числі останній(кінцевий) платіж"(а.с.8об).

В той же день сторонами договору було підписано додаток №2 та додаток №3 до вищезазначеного договору, в яких уточнювались суми ануїтетних платежів та початок строку їх оплати ( а.с.13.14).

31 серпня 2010 року сторони підписали додаток №4 про внесення змін в вищезазначений кредитний договір в редакції від 29.07.2009 року, в якому зафіксували що строкова заборгованість за кредитом, що відображена на позичковому рахунку відповідачки НОМЕР_3 складає 44339,13 долари США та встановили строк користування кредитом до 9 листопада 2027 року включно.

Домовились сторони і про нову редакцію п.3.1.1. Договору, виклавши його в такій редакції: - "Починаючи з 10.10.2010 року Позичальник здійснює погашення кредиту та сплату процентів за період користування кредитом, нарахованих відповідно до п. 3.2. цього Договору, шляхом здійснення фіксованих платежів (далі Ануїтетні або Ануїтетний платіж) в сумі 505.96 дол. США (п'ятсот п'ять доларів США 96 центів) у чітко встановлений цим договором термін 10 (десятого) числа кожного місця та в день закінчення кредитного договору .

До настання терміну вказаного в абзаці першому цього пункту п.3.1 позичальник сплачує фактично нараховані відсотки за період користування кредитом не пізніше 10 числа наступного місяця, починаючи з місяця наступного за місяцем укладення даного Договору (далі - термін здійснення платежів) ..." ( а.с.13-15).

В той же день, для забезпечення належного виконання зобов'язання за кредитним договором ПАТ "Сведбанк" уклало договір поруки з ОСОБА_2 за №1901/1107/88-288-Р-5 (а.с. 21-22).

25 травня 2012 року між правонаступником АКБ "ТАС-Комерцбанк" - ПАТ "Сведбанк" та ПАТ "Дельта Банк" укладено договір купівлі продажу прав вимоги за кредитними договорами згідно якого відбулась заміна особи в зобов'язанні.

У свою чергу, 15 червня 2012 року між ПАТ "Дельта Банк" та ПАТ "Альфа Банк" укладено договір купівлі продажу прав вимоги за кредитними договорами ( а.с.28-36).

Внаслідок укладених в травні, червні місяцях 2012 року договорів купівлі продажу прав вимог між правонаступником АКБ "ТАС-Комерцбанк" - ПАТ "Сведбанк" та ПАТ "Дельта Банк", а також ПАТ "Альфа Банк", останнє набуло статусу нового кредитора/стягувача за вищезазначеним кредитним договором.

Перехід права вимоги до позивача відповідачкою не оспорюється в даній справі.

Відповідно до ст.213 ЦПК рішення суду повинно бути законним та обгрунтованим. Воно є таким, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених дослідженими в судовому засіданні доказами, вирішить справу згідно з законом, що підлягає застосуванню до правовідносин сторін.

Відповідно до ст. 214 ЦПК під час ухвалення рішення суд серед іншого вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Вказаним вимогам не відповідає рішення щодо підставності позовних вимог про дострокове стягнення сум за кредитним договором з наступних підстав.

Згідно ч.2 ст. 1050 ЦК "Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Забезпечення виконання зобов'язання позичальником.

Відповідно до ст.627 ЦК-"Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. "

Відповідно до ст. 628 ЦК-"Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. "

Зміст договору як угоди (правочину) складає сукупність визначених на розсуд сторін та погоджених ними умов, в яких закріплюються їх права і обов'язки, що складають зміст договірного зобов'язання (ч. 1 ст. 628 ЦК України).

Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості (ч. 3 ст. 509 ЦК України, п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України).

Згідно п. 9.1. Договору, у разі невиконання Позичальником будь-яких своїх зобов'язань за цим Договором та/або умов договору іпотеки, зазначеного в п. 2.1. цього Договору, та/або у випадку порушення Позичальником строків платежів, встановлених п. 3.1., 3.3., цього Договору, банк має право вимагати дострокового повернення кредиту, сплати процентів за користування ним, а Позичальник зобов'язаний виконати зазначені зобов'язання в порядку, передбаченому п. 9.2., 9.3 цього Договору. (а.с11).

Згідно пункту 3.1.2.-" У будь-якому випадку, в т.ч.у випадку порушення Позичальником термінів здійснення Ануїтетного платежу, частково дострокового погашення кредиту, сума наступних Ануїтетних платежів залишається незмінною, крім суми останнього (кінцевого) платежу- платежу в останній день строку користування Кредитом, визначеного п.1.3 Договору, розмір якого визначається як сума процентів, нарахованих /непогашених, в т.ч. прострочених, відповідно до умов цього Договору, та залишок суми непогашеного Кредиту."(а.с.8об.)

Таким чином, сторони в договорі обумовили підставу дострокового повернення кредиту, а також передбачили порядок, умови оплати платежів за договором у формі ануїтетних платежів у конкретну дату внесення таких платежів та наслідки неповної оплати цих платежів.

Хоча вимога про дострокове повернення всіх сум за кредитним договором є одним із способів цивільно-правової відповідальності боржника, однак у випадку проблем зі споживчими кредитними договорами, держава захищає права споживачів, що відображено в ч.4 ст.42 Конституції України та дано офіційні тлумачення рішеннями Конституційного Суду України України від 10.11.2011 р № 15-рп/2011 в справі №1-26/2011 та від11.07.2013р №7-рп/2013 р. в справі 1-12/2013.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 є споживачем фінансових послуг Банку і є стороною споживчого кредитного договору.

Відповідно вона є суб'єктом Закону " Про захист прав споживачів"( надалі Закон №1023) і згідно рішення Конституційного Суду України від 11.07.2013 року у справі №1-12/2013 є слабкою стороною у договорі, яка підлягає державному захисту, що відображено в статтях 11, 18 Закону " Про захист прав споживачів" та ст.6 Закону "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг".

В силу ч. 8 ст.18 Закону №1023 -"Нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача".

Згідно п. 10 статті 11 Закону №1023-"Якщо кредитодавець згідно з договором про надання споживчого кредиту одержує внаслідок порушення споживачем умов договору право на вимогу повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, або на вилучення продукції чи застосування іншої санкції, він може використати таке право лише у разі:

1) затримання сплати частини кредиту та/або відсотків щонайменше на один календарний місяць, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла щонайменше - на три календарні місяці; або

2) перевищення сумою заборгованості суми кредиту більш як на десять відсотків; або

3) несплати споживачем більше однієї виплати, яка перевищує п'ять відсотків суми кредиту; або

4) іншого істотного порушення умов договору про надання споживчого кредиту. "

Згідно ч.3 ст.6 Закону "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг"- "Фінансовим установам забороняється вимагати достроково погашення несплаченої частини боргу за кредитом та розривати в односторонньому порядку укладені кредитні договори у разі незгоди позичальника із пропозицією фінансової установи збільшити проценту ставку або інший платіж, передбачений кредитним договором або графіком погашення боргу."

Вищезазначені диспозиції статтей чітко прописують випадки праомірних вимог дострокового повернення споживчого кредиту, тобто порушення умов повинно бути істотним, а умова повинна бути чіткою і зрозумілою.

Виходячи з системного та логічного аналізу норм матеріального права, які наведені вище, та встановлених обставин, апеляційний суд приходить до висновку, що відсутні підстави для дострокового стягнення платежів з ОСОБА_1 за споживчим кредитним договором №1901/1107/88-288 в редакції від 29.07.2009 року.

Так, згідно п.9.1. Договору, факт порушення вказаних термінів в пунктах 3.1. та 3.3, а це 10 число кожного наступного місяця, є підставою для дострокового повернення всіх сум за кредитним договором.

З долученого до справи розрахунку (а.с.81) вбачається, що ОСОБА_1 починаючи з 10.07.2014 року ануїтетні платежі вносила у вказані терміні але в меншій сумі. Продовжувала вносити платежі і під час розгляду справи місцевим судом.

З пояснень відповідачки, та її дій з часткового погашення суми платежів за кредитним договором під час розгляду вказаної справи вбачається, що вона розуміє свій обов'язок проплачувати 10 числа кожного місця в повному або в неповному розмірі ануїтетний платіж, а недоплачені суми платежів вона зобов'язана внести в листопаді 2027 року, при кінцевому розрахунку, оскільки вказані недоплачені суми платежів додаються до кінцевого ануїтетного платежу.

Пояснення ОСОБА_1 в частині дотримання дати внесення платежів у визначену договором дату узгоджуються з поясненнями представника Банку та з долученим до справи розрахунком (а.с.25), за виключенням травня, червня та жовтня місяців 2014 року, коли нею було прострочено від одного до п'яти днів строки внесення платежів, що і послужило підставою для нарахування пені, яку правомірно суд стягнув.

Щодо порушення відповідачкою п.5.1 Договору, як це зазначено в мотивувальній частині рішення, що і послужило підставою для дострокового стягнення сум за кредитним договором, то позивач не пов'язував свої доводи, з порушенням вказаного пункту, ні в позовній заяві, ні не посилався на порушення вказаного пункту і в своїх запереченнях на апеляційну скаргу та поясненнях в суді апеляційної інстанції.

Виходячи з вищевикладених обставин, суд апеляційної інстанції не може погодитись з тим, що вказане порушення є істотним, оскільки в силу п.3.1.2 ОСОБА_1 вправі була вносити платежі в меншій сумі.

Так, з аналізу умов договору в редакції від 29.07.2009 року, вбачається, що зміст пункту 3.1.2 не є чітким, носить двозначний характер, виходячи з його стилістичного і семантичного викладу. Так, перше речення п.3.1.2 починається зі слів " У будь-якому випадку..." потім йде вставка " в т.ч. що стосується порушення строків платежів" сума наступних платежів залишається незмінною, що дає можливість двозначно його трактувати.

Тому суд апеляційної інстанції вважає що обгрунтованим є довод ОСОБА_1 щодо суперечностей змісту пунктів 3.1.2.,5.1., 9.1 договору а також, нечіткості та двозначності пункту 3.1.2 і в силу вказаних обставин, вона як споживач є слабкою стороною у вказаному споживчому договору та підлягає державному захисту.

При цьому суд вважає за необхідне зауважити, що надані відповідачкою до матеріалів справи в суді першої інстанції письмові докази її переписки з Банком свідчать про порушення Банком рівності сторін договору в перемовинах з приводу реструктуризації заборгованості, яке передбачено Законом №1023 ( а.с.65-67,84-91,97-98).

Враховуючи, що згідно п.3.1.2. Договору недоплачені суми ануїтетних платежів обраховуються при визначенні кінцевого ануїтетного платежу, тому відсутні підстави для стягнення простроченої заборгованості. Крім цього, з позовної заяви неможливо визначати за який період нараховано прострочену заборгованість по кредиту та відсотках (а.с.1 об.).

Згідно статті 309 ЦПК- "Підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права,

Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню."

При вказаних обставинах, рішення суду першої інстанції в частині дострокового стягнення кредитних коштів в сумі 892 631,46 грн підлягає скасуванню з ухваленням нового.

Згідно ч.5 ст.88 ЦПК, якщо суд апеляційної інстанції , не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

При подачі ОСОБА_1 апеляційної скарги сплачено судовий збір в сумі 1827,0 грн, але враховуючи що її апеляційна скарга задоволена частково, тому слід стягнути з позивача понесені нею судові витрати за вирахуванням мінімального розміру судового збору, який сплачується в суді апеляційної інстанції.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 88 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

ВИРІШиВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Тернопільського міськрайсуду від 22 червня 2015 року в частині солідарного стягнення з ОСОБА_1, ОСОБА_2 100 грн пені залишити без змін.

В решті- рішення суду скасувати і ухвалити нове, яким відмовити ПАТ "Альфа-Банк" у достроковому стягненні з ОСОБА_1 сум за кредитним договором №1901/1107/88-288 від 9 листопада 2007 року з наступними змінами.

Стягнути з ПАТ "Альфа-Банк" в користь ОСОБА_1 1706 грн судового збору.

Рішення набирає чинності з моменту проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області О.І. Ткач