АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА[1]
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 квітня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого-судді Слюсар Т.А.

суддів: Котули Л.Г., Немировської О.В.

при секретарі: Круглику В.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 11 лютого 2015 року

в справі за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» про визнання припиненим правовідношення за договором іпотеки та зустрічним позовом публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» до ОСОБА_1, третя особа - ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Колегія суддів, -

В С Т А Н О В И Л А :

У серпні 2014 р. ОСОБА_1 звернулася у суд з позовом до публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» (надалі - ПАТ «Родовід Банк») про визнання припиненим правовідношення за договором іпотеки.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 19 листопада 2010 р. визнано мирову між банком та ОСОБА_2 на умовах, зокрема того, що у разі непогашення останнім заборгованості в строк до 26 листопада 2010 р. банк має право звернути стягнення на предмет застави (іпотеки) відповідно до умов договору та чинного законодавства України.

Вказувала, що банком дій по зверненню стягнення на майно за договором іпотеки - земельні ділянки, вчинено не було, й у зв'язку зі спливом від 26 листопада 2010 р. трирічного строку пред'явлення вимоги, просила суд визнати таким, що припинилося правовідношення за договором іпотеки нерухомого майна від 14 грудня 2010 р., укладеного між ОСОБА_1 та ПАТ «Родовід Банк».

У листопаді 2014 р. ПАТ «Родовід Банк» звернувся у суд із зустрічною позовною заявою до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки, обґрунтовуючи вимоги неналежним виконанням умов мирової угоди боржником та просив суд в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 за мировою угодою від 11 листопада 2010 р. в сумі 261 867, 42 дол.США та 4 515 856 грн. 23 коп. звернути стягнення на предмет іпотеки: земельні ділянки для будівництва та обслуговування житлових будинків, господарчих будівель та споруджень (присадибна ділянка) за кадастровим номером АДРЕСА_1 загальною площею 0, 15 га, ринковою вартістю 1 331 000 грн., та кадастровим номером АДРЕСА_2 загальною площею 0, 145 га, ринковою вартістю 1 286 000 грн., розташованих за адресою - ділянки АДРЕСА_3, а також земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарчих будівель та споруджень (присадибна ділянка) за кадастровим номером НОМЕР_1 загальною площею 0, 08 га, ринковою вартістю 1 331 000 грн., розташована за адресою - між рестораном «Гірський струмок» та «Поляною казок», АДРЕСА_4 та належать на праві приватної власності ОСОБА_1, шляхом реалізації з прилюдних торгів за початковою ціною на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підстав оцінки, проведеної суьєктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки під час проведення виконавчих дій.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 11 лютого 2015 р. первісний позов задоволено, в задоволенні зустрічних позовних вимог - відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі представник банку, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до порушення та неправильного застосування норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити по справі в нове рішення про відмову в задоволенні первісного позову та задоволення зустрічних позовних вимог в повному обсязі.

Колегія суддів, заслухавши представника банку, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, представника позивачки та третьої особи, який проти задоволення апеляційної скарги заперечував, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає апеляційну скаргу такою, що підлягає задоволенню частково, з огляду на таке.

Як убачається з матеріалів справи, 17 листопада 2006 р. між ВАТ «Родовід Банк», правонаступником якого є ПАТ «Родовід Банк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір про надання грошових коштів шляхом відкриття останньому не відновлювальної кредитної лінії на споживчі цілі, в розмірі 600 000 дол.США, зі сплатою 14% річних та кінцевим терміном повернення коштів до 16листопада 2027 р. /а.с.70-71 т.1/.

В подальшому, сторонами вносилася зміни до кредитного договору, шляхом укладання договорів від 20 листопада 2006 р., 04 червня 2008 р., 17 червня 2008 р., 19 листопада 2009 р. та 11 грудня 2009 р. /а.с.72-76 т.1/.

Встановлено, що внаслідок неналежного виконання умов договору у ОСОБА_2 перед банком виникла заборгованість.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 19 листопада 2010 р. визнано мирову угоду, укладену між ПАТ «Родовід Банк» та ОСОБА_2, зокрема, на умовах того, що у разі непогашення останнім заборгованості в строк до 26 листопада 2010 р. банк має право звернути стягнення на предмет застави (іпотеки) відповідно до умов договору та чинного законодавства України /а.с.9-10 т.1/.

14 грудня 2010 р. між ПАТ «Родовід Банк» та ОСОБА_1 укладено договір іпотеки, за умовами якого остання для забезпечення виконання в повному обсязі зобов'язань ОСОБА_2 перед банком за вказаною мировою угодою, передала в іпотеку банку належне їй на праві власності нерухоме майно: земельні ділянки для будівництва та обслуговування житлових будинків, господарчих будівель та споруджень (присадибна ділянка) за кадастровим номером АДРЕСА_1 загальною площею 0, 15 га, ринковою вартістю 1 331 000 грн., та кадастровим номером АДРЕСА_2 загальною площею 0, 145 га, ринковою вартістю 1 286 000 грн., розташованих за адресою - ділянки АДРЕСА_3, а також земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарчих будівель та споруджень (присадибна ділянка) за кадастровим номером НОМЕР_1 загальною площею 0, 08 га, ринковою вартістю 1 331 000 грн., розташована за адресою - між рестораном «Гірський струмок» та «Поляною казок», АДРЕСА_4 /а.с.11-13 т.1/.

Відповідно до розрахунку заборгованості за період з 24 листопада 2010 р. по 28 жовтня 2014 р. та виписки по особовому рахунку з 19 листопада 2009 р. по 27 жовтня 2014 р., внаслідок недодержання ОСОБА_2 умов мирової угоди, перед банком утворилася заборгованість /а.с.110-112, 113-121 т.1/.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції, 01 грудня 2014 р. ОСОБА_1 через свого представника подано заяву про застосування до вимог банку про звернення стягнення на предмет іпотеки строку позовної давності /а.с.136-138 т.1/.

Відмовляючи в задоволенні зустрічних позовних вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки, районний суд виходив з того, що банком протягом трирічного строку, починаючи з 26 листопада 2010 р., не вчинено дій, спрямованих на звернення стягнення на іпотечне майно у відповідності до умов договору, й підстав, що унеможливлювали вчинення таких дій, зазначено не було.

Такі висновки суду першої інстанції колегія суддів визнає законними й обґрунтованими. Вони повністю узгоджуються з сукупністю зібраних у справі й належно оцінених у рішенні доказів.

Доводи апеляційної скарги про те, що банком направлялися вимоги про погашення заборгованості до ОСОБА_1, що свідчить про переривання строку позовної давності, ретельно перевірялися судом першої інстанції, отримали належну оцінку в рішенні суду та обґрунтовано визнані безпідставними.

Згідно з положеннями ст.256, 257, 259 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі

За загальним правилом перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

З урахуванням особливостей конкретних правовідносин, початок перебігу позовної давності пов'язаний з певними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою.

Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України).

У зобов'язаннях, в яких строк виконання не встановлено або визначено моментом вимоги кредитора, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Встановлено, що за умовами затвердженої мирової угоди, ОСОБА_2 зобов'язався повернути банку грошові кошти в строк до 26 листопада 2010 р.

Відтак, строк позовної давності за вимогами банку про звернення стягнення на іпотечне майно, передане в забезпечення виконання мирової угоди, слід відраховувати з моменту порушення його прав на повернення кредитних коштів, що обумовлено змістом мирової угоди, тобто з 26 листопада 2010 р.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає законними й обґрунтованими висновки районного суду про наявність правових підстав до задоволення заяви відповідачки про застування строку позовної давності до позовних вимог банку, й відмови в задоволенні пред'явленого ним позову про звернення стягнення на іпотечне майно.

Викладені у рішенні висновки в частині зустрічних позовних вимог відповідають обставинам справи та долученим до справи доказам й доводи апеляційної скарги в цій частині висновків суду не спростовують.

Задовольняючи первісні позовні вимоги ОСОБА_1 про припинення правовідношення за іпотечним договором, районний суд виходив з підстав їх доведеності.

Однак, такі висновки суду першої інстанції не узгоджуються з нормами матеріального права.

Відповідно до ч.1 ст.546, ч.1 ст.575, п.1 ч.1 ст.593 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Право застави припиняється у разі: припинення зобов'язання, забезпеченого заставою…

Положеннями ст.17 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов'язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її.

Отже, вимогами ч.1 ст.593 ЦК України, ст.17 Закону України «Про іпотеку» не передбачено припинення договору іпотеки з підстав припинення правовідношення, право застави може бути припинено у разі припинення зобов'язання, забезпеченого заставою.

Відповідно до положень ст.55, 124 Конституції України та ст.3 ЦПК кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ст.4 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права,свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України.

Положеннями ч.2 ст.16 ЦК України визначено способи захисту цивільних прав та інтересів.

У разі порушення цивільного права у потерпілої особи виникає право на застосування конкретного способу захисту, який залежить від виду порушення, тобто особа має обрати той спосіб захисту, який ґрунтується на матеріальному законі.

Районний суд залишив поза увагою, що ОСОБА_1 обрано спосіб захисту, який не узгоджується з вимогами ст.593 ЦК України та ст.17 Закону України «Про іпотеку».

Згідно із ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

За таких обставин, коли ОСОБА_1 заявлено вимогу про припинення правовідношення за договором іпотеки, в той час як нормами матеріального права такого способу захисту права не передбачено, районний суд не мав правових підстав до задоволення позову в зазначеній частині.

З огляду на викладене, рішення суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1, як постановлене з порушенням норм процесуального права, неправильним застосування норм матеріального права, підлягає скасуванню, а по справі в цій частині слід ухвалити нове рішення про відмову в позові.

При цьому, колегія суддів виходить з обставин справи та повноважень суду апеляційної інстанції, передбачених положеннями цивільного процесуального законодавства.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» задовольнити частково.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 11 лютого 2015 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 скасувати.

Ухвалити по справі в цій частині нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» про визнання припиненим правовідношення за договором іпотеки відмовити.

В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Рішення набирає чинності негайно, проте може бути оскаржено в касаційному порядку протягом 20 днів з моменту проголошення шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий:

Судді:

Справа №754/13851/14-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/5257/2015

Головуючий у суді першої інстанції: Мальченко О.В.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Слюсар Т.А.