Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 вересня 2015 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Ваврушак Н. М.,

при секретарі Плотнікової Т. Б.,

за участю третьої особи ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті ОСОБА_2 цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення боргу, за позовом третьої особи ОСОБА_1 до ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання розписки та договору недійсними, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з позовною заявою до відповідача ОСОБА_4 про стягнення боргу за розпискою. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 12 грудня 2012 року між ОСОБА_3, та ОСОБА_4 був укладений правочин, за умовами якого ОСОБА_3 передав ОСОБА_4 грошові кошти в сумі 400 000, 00 гривень, а відповідач зобовязався повернути позичені кошти, в строк до 15 грудня 2013 року; на підтвердження укладення договору та отримання коштів ОСОБА_4 передав позивачу розписку. Виходячи з того, що відповідачем позичені кошти не були повернені, ОСОБА_3 просить суд стягнути з відповідача позичену суму в сумі 400 000, 00 гривень, та судовий збір в сумі 3 654, 00 гривень.

Третя особа ОСОБА_1 звернулась до суду з позовною заявою до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання розписки та договору недійсними. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що вона перебувала з відповідачем ОСОБА_4 в зареєстрованому шлюбі з 17 жовтня 1997 року по грудень 2014 року. Від шлюбу вони мають двох неповнолітніх дітей ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2. В провадженні Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу перебуває цивільна справа № 212/2768/14-ц, (головуючий суддя - Пустовіт О.Г.) за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя. В листопаді 2014 року від знайомих ОСОБА_1 стало відомо, що відповідач по справі ОСОБА_4 звертається до родичів та знайомих з проханням оформити минулою дату розписку про нібито отримані ним кошти в борг в період шлюбу, для подальшого відчуження майна за борги. ОСОБА_1 просить суд визнати розписку від 12.12.2012 року про отримання ОСОБА_4 від ОСОБА_3 400 000, 00 гривень у борг та договір позики недійсними, оскільки вважає, що він фіктивний, так як її згоди на отримання вказаної позики ОСОБА_4 не отримував, грошові кошти в родину не приносив.

В судове засідання позивач ОСОБА_3 не зявився, направив до суду заяву про розгляд справи в його відсутності.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не зявився, про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, направив заяву про розгляд справи в його відсутності, позовні вимоги ОСОБА_3 визнав, просив ухвалити рішення на розсуд суду.

В судовому засіданні третя особа ОСОБА_1 просила відмовити в позовних вимогах ОСОБА_3 про стягнення боргу з ОСОБА_4 в сумі 400 000, 00 гривень. Позовну заяву до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання розписки та договору позики недійсними підтримала, просила задовольнити, так як вважає, що ОСОБА_4 написав фіктивну розписку про борг, щоб в подальшому зменшити її частку при розподілі майна.

Вислухавши пояснення третьої особи ОСОБА_1, дослідивши письмові матеріали справи, перевіривши доводи позовної заяви, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову про стягнення боргу, про визнання розписки та договору недійсними.

В судовому засіданні встановлено, що позов ґрунтується на тому, що 12 грудня 2012 року між ОСОБА_3, та ОСОБА_4 був укладений правочин, за умовами якого ОСОБА_3 передав ОСОБА_4 грошові кошти в сумі 400 000, 00 гривень, а відповідач зобовязався повернути позичені кошти, в строк до 15 грудня 2013 року; на підтвердження укладення договору та отримання коштів ОСОБА_4 передав позивачу розписку. Виходячи з того, що відповідачем позичені кошти не були повернені, ОСОБА_3 просить суд стягнути позичену суму в сумі 400 000, 00 гривень, та судовий збір в сумі 3 654, 00 гривень.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до частини 1 статті 1049 цього Кодексу позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі), що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Положенням частини 2 статті 625 ЦК України визначено, що згідно з цього Кодексу боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з частиною статті 1047 цього Кодексу на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до частини 1 статті 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Враховуючи, що позов ґрунтується на тому, що між сторонами був укладений договір позики, на підтвердження чого ОСОБА_4 була складена та передана позивачу ОСОБА_3 розписка, проте оригінал цієї розписки суду наданий не був, а тому позов не можна визнати обґрунтованим, оскільки відсутні належні докази на підтвердження позову.

29 грудня 2014 року судом постановлена ухвала для усунення недоліків позову ОСОБА_3, а саме для надання суду оригіналу розписки. Незважаючи на вжиті судом заходи, доказу, на який посилається позивач в обґрунтування своїх вимог, надано не було. Тому без надання оригіналу розписки суд позбавлений можливості встановити факт наявності між сторонами укладеного договору позики.

Відтак у позові про стягнення суму боргу за розпискою слід відмовити.

Крім того, в судовому засіданні встановлено, що третя особа ОСОБА_1 перебувала з відповідачем ОСОБА_4 в зареєстрованому шлюбі з 17 жовтня 1997 року по грудень 2014 року. Від шлюбу вони мають двох неповнолітніх дітей ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2.

В провадженні Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу перебуває цивільна справа № 212/2768/14-ц, (головуючий суддя - Пустовіт О.Г.) за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя.

В листопаді 2014 року від знайомих ОСОБА_1 стало відомо, що відповідач по справі ОСОБА_4 звертається до родичів та знайомих з проханням оформити минулою дату розписку про нібито отримані ним кошти в борг в період шлюбу, для подальшого відчуження майна за борги.

ОСОБА_1 просить суд визнати розписку від 12.12.2012 року про отримання ОСОБА_4 від ОСОБА_3 400 000, 00 гривень у борг та договір позики недійсними, оскільки вважає, що він фіктивний, так як її згоди на отримання вказаної позики ОСОБА_4 Г, М. не отримував, грошові кошти в родину не приносив.

У відповідності до положень ст.ст.10,11,58,60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які брали участь у розгляді справи, а кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, а саме доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У відповідності до положень частин 1-2 статті 59 ЦПК України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Належними є докази, які містять інформації щодо предмета доказування (ст. 58 ч. 1 ЦПК).

Згідно зі ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Суду не надано належних доказів щодо укладання оспорюваного правочину та при таких обставинах суд приходить до висновку, що вимоги третьої особи ОСОБА_1 не підлягають задоволенню.

Розподіляючи судові витрати, суд керується ст. 88 ЦПК України, відповідно до якої визначено порядок розподілу судових витрат між сторонами, а саме стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Оскільки судом відмовлено у задоволені первісного позову - судові витрати необхідно віднести за рахунок позивача ОСОБА_3; оскільки судом відмовлено у задоволені позову третій особі, але при зверненні до суду судовий збір не сплачено тому він підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь держави.

На підставі викладеного, керуючись ст. 88, 212-215, 218 ЦПК України, ст. 207, 215, 231, 526, 625, 1046, 1047, 1049 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення боргу в повному обсягу.

Судові витрати віднести за рахунок позивача ОСОБА_3

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання розписки та договору недійсними в повному обсягу.

Стягнути з ОСОБА_1 судовий збір на користь держави в розмірі 487, 20 гривень.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд міста ОСОБА_2. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Н. М. Ваврушак