АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/6934/15 Справа № 190/895/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - Легкошерст Ю. В. Доповідач - Свистунова О.В.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати по цивільним справам Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого Свистунової О.В.

суддів Красвітної Т.П., Ремеза В.А.,

за участю секретаря Видюкової Ю.С.,

розглянула у відкритому судовому засіданні у місті Дніпропетровську цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення П»ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 29 жовтня 2014 року

у цивільній справі за позовною заявою Публічного акціонерного товариства «Дальта Банк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И Л А :

У червні 2014 року Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Сплативши судовий збір, згідно чинного законодавства.

У обґрунтування заявленого позову Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» посилалось на ті обставини, що 17.08.2007 року між АКІБ «Укрсиббанк» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № 0, за умовами якого позивач надавав відповідачу кредит у сумі 40 000 доларів США, а остання зобов'язалась належним чином прийняти, використовувати та повернути кошти Банку, здійснюючи плату за кредит, встановлені проценти та комісію у передбачені Договором терміни.

Крім того, у забезпечення виконання умов казаного договору 17.08.2007 року між АКІБ «Укрсиббанк» та ОСОБА_3 було укладено договір поруки, згідно до умов якого ОСОБА_3 взяв на себе зобов'язання нести солідарну відповідальність у тому ж обсязі, що і позичальник за вищевказаною кредитною угодою, включаючи сплату основного боргу та нарахованих відсотків за користування кредитом та сум штрафних санкцій.

Всупереч умов договору, відповідачі свої зобов'язання належним чином не виконали, у зв»язку з чим, утворилась заборгованість у розмірі 14 391,89 доларів США, що еквівалентно 169 179,46 грн., яку просили стягнути з відповідачів як солідарних боржників. Крім того, просили стягнути з відповідача 1 691,79 грн. сплаченого судового збору.

08 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до умов якого ПАТ «УкрСибанк» відступив на користь ПАТ «Дельта Банк» право вимоги заборгованості за договорами кредиту, в тому числі за укладеним з ОСОБА_2 договором про надання споживчого кредиту № 0 від 17.08.2007 року /а.с.27-27/.

В ході розгляду справи позивач ПАТ «Дельта Банк» збільшив позовні вимоги, надавши до суду уточнену позовну заяву, згідно до якої просили стягнути з відповідачів, як солідарних боржників 20 673,07 доларів США, що еквівалентно 241 579,14 грн., з яких 14 309,39 доларів США, що еквівалентно 167 174,70 грн. заборгованості за кредитом, 6368,68 доларів США, що еквівалентно 74 404,44 грн. заборгованості за відсотками та сплачений судовий збір у розмірі 2415,79 грн.

Рішенням П»ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 29 жовтня 2014 року позовні вимоги було задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» - 74 404 грн. 44 коп. заборгованості за відсотками за кредитним договором № 0 від 17 серпня 2007 року та 744 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

У апеляційній скарзі ОСОБА_2 посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні судового рішення, поставила питання про його часткове скасування в частині стягнення з відповідачів на користь позивача заборгованості за відсотками у сумі 74404,44 грн. та ухвалення в цій частині нового рішення про відмову у позові.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 травня 2015 року було скасовано ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 27 січня 2015 року у вказаній справі, а справу передано на новий розгляд до апеляційного суду. Вказаною ухвалою було визначено, що суд апеляційної інстанції, у зв»язку з неповним з»ясуванням обставин справи, допустив порушення норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи.

Так, при новому розгляді апеляційної скарги судом апеляційної інстанції встановлено, що 17 серпня 2007 року між АКІБ «Укрсиббанк» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № 0, за умовами якого відповідач ОСОБА_2 отримала кредит у сумі 40 000 доларів США строком до 15 серпня 2014 року з погашенням згідно до графіку та сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 11,50% річних та сплатою комісії.

У забезпечення виконання умов казаного договору 17.08.2007 року між АКІБ «Укрсиббанк» та ОСОБА_3 було укладено договір поруки, згідно до умов якого ОСОБА_3 взяв на себе зобов'язання нести солідарну відповідальність у тому ж обсязі, що і позичальник за вищевказаною кредитною угодою, включаючи сплату основного боргу та нарахованих відсотків за користування кредитом та сум штрафних санкцій.

Рішенням П'ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 21 липня 2010 року, залишенним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 27 вересня 2010 року, стягнуто на користь АКБ «Укрсиббанк» солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 заборгованість за кредитним договором у розмірі 297 063 грн 21 коп. та судові витрати.

08 грудня 2011 року між ПАТ «Укрсиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до умов якого ПАТ «УкрСибанк» відступив на користь ПАТ «Дельта Банк» право вимоги заборгованості за договорами кредиту, у тому числі й за укладеним з ОСОБА_2 договором про надання споживчого кредиту від 17 серпня 2007 року.

Відповідно до роз»ясень, що викладені у п. 17 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» - зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (ч. 1 ст. 598 ЦК України). Такі підстави, зокрема, зазначені у ст. ст. 599 - 601, 604 - 609 ЦК України.

Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, оскільки, зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог ст. ст. 526, 599 ЦК України.

Таким чином, відсутність реального виконання зобов'язання не свідчить про припинення договірних правовідносин сторін й не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов'язання.

Колегія суддів вважає, що, суд першої інстанції зазначених вище норм матеріального та процесуального права, а також вимог ст. ст. 212 - 214, 315 ЦПК України не врахував; не встановив фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, а тому, розглядаючи справу та вірно встановивши, що рішенням суду від 21 липня 2010 року з відповідачів було солідарно стягнуто заборгованість за тілом кредиту, нараховані відсотки в повному обсязі, однак, дійшов помилкового висновку про дію кредитних правовідносин в подальшому та наявність у банку права на нарахування відсотків, оскільки з ухваленням судового рішення про задоволення вимог кредитора припиняються правовідносин сторін, що ґрунтуються на кредитному договорі, зокрема, сплата чергових платежів, сплата та нарахування відсотків, разом із тим виникає грошове зобов'язання із повернення кредитних коштів в повному обсязі та нарахованих на цей час відсотків, невиконання якого тягне відповідальність, встановлену ст. 625 ЦК України.

Згідно частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З розрахунків, наданих банком разом із позовною заявою, убачається, що нарахування відсотків та пені здійснювалося відповідно до умов кредитного договору на суму основної заборгованості по кредиту, вже стягнутої за рішенням П»ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 21 липня 2010 року, а не в порядку частини другої статті 625 ЦК України.

Суд першої інстанції не звернув уваги на різницю таких понять, як «строк дії договору» та «строк (термін) виконання зобов'язання», а тому не вірно визначив природу правових відносин.

Оскільки, судом було раніше ухвалене рішення про стягнення заборгованості за даним Кредитним договором, то нарахування відсотків за користування кредитом, неустойки поза строком дії кредитного договору не передбачено.

З позовними вимогами щодо стягнення суми боргу з підстав та у порядку, передбаченому ч.2 ст. 625 ЦК України, позивач не звертався. А тому, висновки суду про наявність правових підстав для стягнення відсотків є передчасними.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги є обґрунтованими, а рішення в частині задоволення позовних вимог підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог через їх безпідставність.

У зв'язку із ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, рішення в частині стягнення на користь позивача судового збору у розмірі 744 грн. підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313-316 ЦПК України колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Рішення П»ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 29 жовтня 2014 року скасувати та відмовити у задоволенні позовних вимог.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і протягом двадцяти днів може бути оскаржено шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді