Справа № 1111/2146/12
Провадження №2-р/405/6/15
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 червня 2015 року. Ленінський районний суд м.Кіровограда у складі:

головуючого судді Іванової Л.А.

при секретарі Береді Я.І.,

за участю заявника ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Кіровограді заяву ОСОБА_1 про розяснення рішення суду, -

В С Т А Н О В И В:

06.05.2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаною заявою, в якій просить роз'яснити рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 25.04.2012 року, в частині розміру та часу, до якого належить продовжити стягнення на її (ОСОБА_1О.) користь аліментів з ОСОБА_2 на утримання доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, після досягнення старшим сином ОСОБА_4, повноліття, тобто після 26.09.2014 року.

В обґрунтування заяви заявник ОСОБА_1 посилається на те, що рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 25.04.2012 року стягнуто з ОСОБА_2 на її користь (ОСОБА_1О.) аліменти на утримання доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 та сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3 в розмірі 1/2 частики заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму, для дитини відповідного віку. Стягнення аліментів розпочати з часу звернення до суду, тобто з 27.02.2012 року до досягнення ОСОБА_4 повноліття, тобто до 26.09.2014 року. Стягнуто з ОСОБА_2 на її користь (ОСОБА_1О.) аліменти на утримання останньої в розмірі 1/6 частки від заробітку (доходу) відповідача щомісячно, до досягнення ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, трирічного віку. В задоволенні позову в частині стягнення аліментів в твердій грошовій сумі відмовлено. Проте, після досягнення сином повноліття, їй (ОСОБА_1О.) перестали перераховувати аліменти на меншу дитину доньку ОСОБА_3, мотивуючи тим, що в рішенні суду вказано, що стягнення аліментів розпочинається з 27.02.2012 року та закінчується моментом досягнення ОСОБА_4 повноліття, тобто до 26.09.2014 року. В звязку з чим, на теперішній час вона (ОСОБА_1О.) не отримує аліменти на молодшу доньку ОСОБА_3, яка повністю знаходиться на її утриманні, у звязку з тим, що за рішенням суду є не зрозумілим, в якому розмірі та до якого часу належить стягувати аліменти на утримання молодшої дитини доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, після того, як старшій дитині сину ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, виповнилося 18 років.

Заявник ОСОБА_1 під час судового розгляду заяву підтримала, посилаючись на обставини та факти, викладені в ній, просила її задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, повідомлявся належним чином про час та місце судового розгляду, причини неявки суду не відомі, що відповідно до ч.3 ст. 221 ЦПК України не перешкоджає розгляду заяви про роз'яснення рішення суду.

Заслухавши пояснення заявника ОСОБА_1, дослідивши матеріали цивільної справи №1111/2146/12, суд вважає, що заява заявника ОСОБА_1 про розяснення рішення не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

З матеріалів цивільної справи №1111/2146/12 судом встановлено, що рішенням Ленінського районного суду м.Кіровограда від 25.04.2012 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 та сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3 в розмірі 1/2 частини заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше ніж 30% відсотків прожиткового мінімуму, для дитини відповідного віку. Стягнення аліментів розпочати з часу звернення до суду, тобто з 27.02.2012 року до досягнення ОСОБА_4 повноліття, тобто до 26.09.2014 року. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання останньої в розмірі 1/6 частки від заробітку (доходу) відповідача щомісячно, до досягнення ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, трирічного віку. В задоволенні позову в частині стягнення аліментів в твердій грошовій сумі відмовлено.

Зазначене рішення набрало законної сили, та в порядку ст.124 Конституції України, ст.14 ЦПК України є обовязковим для виконання органами державної влади і місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями, посадовими чи службовими особами, громадянами, на всій території України.

Судом також встановлено, що 15.05.2012 року позивач ОСОБА_1 отримала виконавчі листи, які в подальшому предявила до виконання у виконавчу службу.

Відповідно до ч.1 ст.221 ЦПК України якщо рішення суду є незрозумілим для осіб, які брали участь у справі, або для державного виконавця, суд за їхньою заявою постановляє ухвалу, в якій роз'яснює своє рішення, не змінюючи при цьому його змісту.

Розяснення рішення це повний, ясний, зрозумілий виклад тих фрагментів рішення, які здебільшого знаходяться у резолютивній частині та розуміння яких викликає труднощі, але не внесення змін у сутність рішення і не вирішення тих питань, що не були предметом судового розгляду.

За змістом та аналізом зазначеної статті незрозумілим є рішення, в якому припускаються кілька варіантів тлумачення, при цьому, розяснюються не мотиви та висновки, яких дійшов суд, а ухвалене судове рішення; підставою для розяснення рішення суду є утруднення чи неможливість його виконання.

Зрозумілість судового рішення полягає у тому, що його резолютивна частина не припускає кілька варіантів тлумачення.

В свою чергу, розяснення інших частин рішення (вступної, описової , мотивувальної) (крім резолютивної частини рішення) не має правового значення, оскільки вони не мають обовязкового характеру.

Згідно з розясненнями, викладеними в п.21 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення в цивільній справі» від 18 грудня 2012 року №14 відповідно до ст.221 ЦПК України розяснення рішення суду, а не ухвали, можливе тоді, коли воно не містить недоліків, що можуть бути усунені лише ухваленням додаткового рішення, а є незрозумілим, що ускладнює його реалізацію. Зазначене питання розглядається судом, що ухвалив рішення, і в ухвалі суд викладає більш повно та ясно ті частини рішення, розуміння яких викликає труднощі, не вносячи змін в суть рішення і не торкаючись питань, які не були предметом судового розгляду. Розяснення рішення суду не допускається, якщо воно виконане або закінчився установлений законом строк, протягом якого рішення може бути предявлене до виконання. Якщо фактично порушено питання про зміну рішення або внесення в нього нових даних, у т.ч. і розяснення мотивів ухваленого рішення, суд ухвалою відмовляє в розясненні рішення.

Відповідно до п. 8 цієї ж Постанови, ухвалене у справі рішення має бути гранично повним, ясним, чітким, викладеним у послідовності, встановленій статтею 215 ЦПК України, і обов'язково містити вступну, описову, мотивувальну та резолютивну частини. Разом з тим рішення не повинно містити зайвої деталізації, яка не має правового значення в даній справі, а також незрозумілих словосполучень, занадто довгих речень, через які викладення фактичних обставин важко сприймається.

Резолютивна частина повинна мати вичерпні, чіткі, безумовні й такі, що випливають зі встановлених фактичних обставин, висновки по суті розглянутих вимог і залежно від характеру справи давати відповіді на інші питання, зазначені у статтях 215 - 217 ЦПК України (п.13 Постанови).

Виходячи з вищевикладеного та вимог процесуального закону, розяснення рішення це більш повний, ясний, зрозумілий виклад тих фрагментів рішення, які здебільшого знаходяться у резолютивній частині та розуміння яких викликає труднощі, але не внесення змін у сутність рішення і не вирішення тих питань, що не були предметом судового розгляду.

За частиною 1 статті 34 цього Закону України «Про виконавче провадження», у разі якщо викладена у виконавчому документі резолютивна частина рішення є незрозумілою, державний виконавець або сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про роз'яснення відповідного рішення.

Так, згідно з ч.1 ст.221 ЦПК України якщо рішення суду є незрозумілим для осіб, які брали участь у справі, або для державного виконавця, суд за їхньою заявою постановляє ухвалу, в якій роз'яснює своє рішення, не змінюючи при цьому його змісту.

З поданої заявником ОСОБА_1 заяви про розяснення рішення вбачається, що підставою для звернення до суду з заявою про розяснення судового рішення не є його (рішення) незрозумілість, а відсутність у рішенні порядку стягнення аліментів з ОСОБА_2 на її користь на утримання молодшої донькиМиронової М.о., після досягнення старшою дитиною повноліття, що в свою чергу, не може слугувати підставою для розяснення судового рішення, оскільки рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 25.04.2012 року є гранично повним, ясним, чітким, викладеним у послідовності, встановленій статтею 215 ЦПК України, і містить вступну, описову, мотивувальну та резолютивну частини, при цьому, резолютивна частина рішення має вичерпні, чіткі, безумовні й такі, що випливають зі встановлених фактичних обставин, висновки по суті розглянутих вимог.

В свою чергу, відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

При цьому, статтею 183 СК України визначено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття.

З огляду на викладене вище, відсутні підстави для роз'яснення вищевказаного рішення суду, оскільки судове рішення чітким і однозначно зрозумілим, всі обгрунтування наведені в мотивувальній частині рішення, а підсумки - в резолютивній частині рішення, яка не дає підстав для двозначного її трактування, на підставі чого в задоволенні заяви про роз'яснення рішення суду заявникові належить відмовити.

Керуючись ст.221,292,293,294 Цивільного Процесуального Кодексу України, суд, -

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_1 про розяснення рішення Ленінського районного суду м.Кіровограда від 25 квітня 2012 року по цивільній справі №1111/2146/12, провадження №2/1111/779/12 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, - залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Кіровоградської області через Ленінський районний суд м. Кіровограда шляхом подачі протягом пяти днів з дня її проголошення апеляційної скарги.

У разі, якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Ленінського районного суду

м. Кіровограда Л.А. Іванова