Справа № 603/485/15-ц
Провадження №2/603/177/2015
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" вересня 2015 р. м.Монастириська

Монастириський районний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді Галіяна І. М.

при секретарі Швець Н.С.

розглянувши в судовому засіданні в залі суду міста Монастириська цивільну справу

за позовом ОСОБА_1

до ОСОБА_2

про зменшення розміру аліментів

та за зустрічним позовом ОСОБА_2

до ОСОБА_1

про стягнення аліментів до досягнення дитиною трьох років

з участю:

представника позивача - відповідача ОСОБА_3

відповідач позивач ОСОБА_2

представника відповідача - позивача ОСОБА_4

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся в Монастириський районний суд Тернопільської області з позовом до ОСОБА_5 про зменшення розміру аліментів присуджених рішенням Монастириського районного суду Тернопільської області від 24.02.2015 року про стягнення з нього в користь відповідача аліментів на утримання сина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та дочки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, з 450 грн. на 300 грн. на кожну дитину щомісячно, починаючи стягувати від дня предявлення позову до суду і до досягнення дітьми повноліття.

Позивач свої вимоги мотивує тим, що 23.02.2015 року Монастириським районним судом Тернопільської області шлюб між сторонами був розірваний.

Рішенням Монастириського районного суду від 23.02.2015 року по цивільній справі №603/60/15-ц стягнено з позивача в користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дочки ОСОБА_7 та сина ОСОБА_8 у твердій грошовій сумі в розмірі 450 грн. на кожну дитину щомісяця.

02.03.2015 року Монастириським районним судом за заявою ОСОБА_2 був виданий виконавчий лист за №603/60/15-ц, який відповідач звернула до виконання шляхом подання відповідної заяви до відділу державної виконавчої служби Бучацького районного управління юстиції Тернопільської області.

Позивач в позовній заяві зазначає, що на час винесення рішення про стягнення з нього аліментів він перебував на сезонних роботах у Російській Федерації де працював неофіційно різноробочим та отримував заробітну плату в різних розмірах, якої було достатньо для того, щоб утримувати не лише себе, але й своїх дітей.

З 01.03.2015 року його було звільнено з роботи і з того часу він ніде не працює, не отримує доходів та заробітку, оскільки не має можливості влаштуватись на роботу, а тому вважає, що визначений за рішенням суду розмір аліментів підлягає зменшенню так як сплата 900 грн. аліментів є для нього значною сумою, що ставить його у скрутне матеріальне становище та перебуває на утриманні батьків.

ОСОБА_2 звернулася в Монастириський районний суд Тернопільської області з зустрічним позовом до ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_1 аліментів у її користь на її утримання в твердій грошовій сумі 300 грн. щомісячно до досягнення дочкою ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 трьох років.

Свої зустрічні позовні вимоги мотивує тим, що Монастириським районним судом Тернопільської області шлюб між сторонами був розірваний і сторони проживають окремо та не ведуть спільного господарства, діти залишилися проживати разом з нею.

Рішенням Монастириського районного суду від 23.02.2015 року було вирішено стягнути з ОСОБА_1 в її користь аліменти в розмірі 450 грн. на кожну дитину.

ОСОБА_2 також в зустрічній позовній заяві зазначає, що ОСОБА_1 є працездатною, здоровою особою, на даний час працює в Російській Федерації, що надає йому можливість утримувати дітей та її.

Посилаючись на ч. 2 ст. 84 СК України пропонує стягувати з відповідача аліменти на своє утримання в твердій грошовій сумі в розмірі 300 грн. до досягнення дочкою ОСОБА_7 трьох років.

Представник позивача-відповідача ОСОБА_3 позовні вимоги ОСОБА_1 про зменшення розміру аліментів присуджених до стягнення з ОСОБА_1 підтримала в повному обсязі з підстав зазначених в позовній заяві, просить їх задовольнити, щодо поданого ОСОБА_2 зустрічного позову заперечила та просить відмовити в його задоволенні.

Представник відповідача-позивача ОСОБА_4 та відповідач-позивач ОСОБА_2 зустрічні позовні вимоги підтримали повністю з підстав зазначених в зустрічному позові, просять їх задовольнити, щодо поданих ОСОБА_1 позовних вимог заперечили, суду по справі пояснили, що на даний час ОСОБА_1 працює в Російській Федерації, а тому може сплачувати присудженні до стягнення з нього аліменти в розмірі 450 грн. на кожну дитину, просять в задоволенні позову відмовити.

Суд, розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та зустрічні позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що в позовних вимогах ОСОБА_2 та зустрічних позовних вимогах ОСОБА_2 слід відмовити з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що шлюб, укладений 06.11.2012 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1Я згідно рішення Монастириського районного суду Тернопільської області від 25.05.2015 року розірвано.

23.02.2015 року відповідно до рішення Монастириського районного суду Тернопільської області з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_2 присуджено до стягнення аліменти на утримання дочки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 та сина ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, у твердій грошовій сумі в розмірі 450 грн. на кожну дитину щомісяця, починаючи від дня предявлення позову до досягнення дітьми повноліття.

Згідно частини другої статті 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття.

Відповідно до частин 1 і 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Тобто зазначена законодавча норма вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Аналіз зазначених законодавчих приписів дає підстави для висновку, що в зв'язку з значним погіршенням матеріального становища платника аліментів, суд може зменшити встановлений розмір аліментів.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Підставою звернення ОСОБА_1 з позовом про зменшення розміру присуджених до стягнення з нього аліментів є те, що з 01.03.2015 року його було звільнено з роботи, на якій він працював в Російській Федерації, і з того часу він ніде не працює, не отримує доходів та заробітку, оскільки не має можливості працевлаштуватись, крім того перебуває на утриманні батьків.

Дані доводи викладені в позовній заяві ОСОБА_1 та підтримані в судовому засіданні його представником ОСОБА_3 суд не бере до уваги з наступних підстав.

Так ОСОБА_1 в позовній заяві зазначає, що при винесенні 23.02.2015 року Монастириським районним судом Тернопільської області рішення про стягнення з нього аліментів, його позиція як батька була спрямована на досягнення спільного інтересу між ним та відповідачем щодо визначення розміру аліментів необхідних та достатніх для утримання їхніх спільних дітей. На той час він їздив на сезонні роботи в Російську Федерацію, де працював неофіційно різноробочим та отримував заробітну плату в різних розмірах, якої було достатньо для того, щоб утримувати не лише себе, але й своїх дітей. Втім такі обставини не відповідають дійсності так як із пояснень, наданих в судовому засіданні 23.02.2015 року вбачається, що ОСОБА_1 позов визнав частково, погодився сплачувати аліменти на утримання малолітніх дітей в розмірі по 450 грн. на кожну дитину. Окрім цього в судовому засіданні пояснював, що ніде не працює, ніяких грошових доходів не одержує, відбуває покарання у вигляді громадських робіт та зявляється в КВІ на реєстрацію, в звязку з чим не має можливості працевлаштуватись та поїхати за межі населеного пункту в якому проживає на сезонні чи інші роботи.

Дані твердження були судом взяті до уваги та враховані при винесенні 23.02.2015 року рішення про стягнення з ОСОБА_2 аліментів, а саме, із заявлених позивачем по 600 грн. аліментів на кожну дитину з ОСОБА_1 присуджено стягувати по 450 грн. на кожну дитину.

Отже обставини на які посилається позивач у позові не відповідають фактичним обставинам справи, а відтак суд не бере їх до уваги.

Також, в судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 є молодою, працездатною, фізично здоровою людиною, не обтяженою іншими матеріальними обовязками, інших осіб на утриманні не має. Більше того, жодних доказів на підтвердження того, що відповідач несе додаткові матеріальні витрати із-за чого його майнове становище погіршилось, суду до початку та під час судового засідання надано не було.

Окрім цього ОСОБА_1 зареєстрований та проживає в ІНФОРМАЦІЯ_3, на даний час перебуває на роботі в Російській Федерації, що не заперечувалось в судовому засіданні представником позивача. Отже в позивача на думку суду покращилось матеріальне становище в порівнянні з тим яке було на час встановлення аліментів.

Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Згідно ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дітей і проживання батьків окремо від них не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дітей.

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

В зв'язку з вищевказаним суд вважає, що представником позивача не наведено достатніх доказів того, що на час винесення рішення суду від 23.02.2015 року про стягнення з ОСОБА_1 аліментів він мав кращий матеріальний стан ніж на даний час, а тому розмір аліментів на утримання дочки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 та сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 450 грн. на кожну дитину щомісячно найбільш повно відповідає вимогам законодавства з врахуванням можливостей обох батьків щодо утримання дитини, а передбачені законом підстави для його зменшення відсутні.

Таким чином, позовна вимога щодо зміни розміру аліментів на дітей до досягнення ними повноліття задоволенню не підлягає.

Визначаючись із зустрічною позовною вимогою ОСОБА_2 про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на її утримання в твердій грошовій сумі 300 грн. щомісячно до досягнення дочкою ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2 трьох років, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 2, 6 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання має також дружина, з якою проживає дитина і в разі розірвання шлюбу.

Згідно ч. 4 ст. 86 СК України право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.

Як було встановлено в судовому засіданні ОСОБА_1 є молодою, працездатною, фізично здоровою людиною, на даний час тимчасово перебуває на роботі в Російській Федерації, проте відомості про його систематичний дохід у вигляді заробітної плати в матеріалах справи відсутні, окрім цього згідно рішення Монастириського районного суду Тернопільської області від 23.02.2015 року йому присуджено до стягнення аліменти у твердій грошовій сумі на користь ОСОБА_2 в розмірі 450 грн. на кожну дитину щомісяця, а тому суд приходить до висновку, що на даний час ОСОБА_1 не має змоги надавати ОСОБА_2 матеріальної допомоги на її утримання до досягнення дитиною трьох років.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 60, 212, 215, 294 ЦПК України, ст.ст. 141, 180, 192, ч. 2,6 ст.84, ч.4 ст. 86 СК України, суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів - відмовити.

В задоволенні зустрічних позовних вимогах ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на користь ОСОБА_2 на утримання дочки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4 до досягнення дочкою трьох років відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засідання під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Апеляційна скарга подається до апеляційного суду Тернопільської області через Монастириський районний суд Тернопільської області.

Суддя: ОСОБА_10