Головуючий у першій інстанції Груца Є. Є.
Доповідач Суворов В. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.03.2015 року м. Одеса

Судова колегія судової палати в цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі :

головуючого судді - Суворова В.О.

судді - Черевко П.М.

судді - Артеменко І.А.

при секретарі -Козак М.І.

з участю: ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_3, ОСОБА_4 та її представника ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Біяївського районного суду Одеської області від 02 грудня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про витребування майна із чужого незаконного володіння , -

встановила:

16 жовтня 2014 року позивач звернувся з зазначеним позовом. Обґрунтовуючи свої вимоги посилається на те, що є власником станків та устаткування, призначених для виробництва пам'ятників, меморіальних дошок та інших речей. З метою зайняття підприємницькою діяльністю вказані речі були передані для виробництва у нежитлове приміщення по АДРЕСА_1, що належало ОСОБА_6 За зазначеною адресою позивач використовуючи належні йому станки та прилади займався підприємницькою діяльністю. Після смерті ОСОБА_6 право власності на нежитлове приміщення, в якому знаходилися станки та устаткування, перейшло до відповідачки, з якою позивач деякий час співпрацював. Але після того як у сторін погіршилися стосунки, відповідачка заборонила використовувати приміщення для зайняття підприємницькою діяльністю , проте забороняє відповідачу забрати належні йому станки та устаткування. На підставі ст. 387 ЦК України позивач просить задовольнити його позов шляхом витребування у відповідачки належних йому станків та устаткування.

Відповідачка позов не визнала, вказуючи, що дійсно позивач займався підприємницькою діяльністю в належному їй нежитловому приміщенні, в якому знаходяться станки та устаткування, які є її власністю. В зазначеному приміщенні відсутні станки та устаткування позивача.

Рішенням суду першої інстанції від 02 грудня 2014 року в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції в зв'язку з порушенням норм матеріального і процесуального права та ухвалення нового рішення, яким просить задовольнити позов у повному обсязі .

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність рішення суду в межах вимог скаржника і доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Суд першої інстанції відмовляючи в позові виходив з того, що позивач не надав доказів, які б свідчили, що спірне майно знаходиться у відповідачки.

Судова колегія погоджується з вказаним висновком з наступних підстав.

Відповідно до ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Відповідно до п. 19 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 5 "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" застосовуючи положення статті 387 ЦК, суди повинні виходити з того, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним і в якої майно фактично знаходиться та є індивідуально визначеним. Позов про витребування майна, пред'явлений до особи, у незаконному володінні якої це майно знаходилось, але на момент розгляду справи в суді у неї відсутнє, не може бути задоволений.

Судовою колегією встановлено, що відповідно до договорів купівлі-продажу від 21 квітня 2003 року, укладеними між ВАТ "Біляївський райселькомунхоз" та позивачем , позивач набув право власності на наступні станки та устаткування: свердлильний верстат (вартістю - 117,80 грн.), універсальний верстат (вартістю - 159,00 грн.), верстат фрезерний (вартістю - 854,00 грн.), сварочний трансформатор (вартістю - 645,34 грн.), резервуар металевий (вартістю - 308,02 грн.), шліфувальний верстат(вартістю - 60,68 грн.), шліфувальний верстат (вартістю - 1063,78 грн.), бетономішалка (вартістю - 188,20 грн.), верстаки на загальну вартість 3737,00 грн. Придбання вказаних речей підтверджується накладною №9 від 21.04.2003 року та квитанціями до прибуткового касового ордеру № 70 від 21.04.2003 року, №71 від 21.04.2003 року та №86 від 12.05.2003 року.

Також, позивачу відповідно до договорів купівлі-продажу належить: верстак шліфувально-полірувальний по каменю вартістю 3000 грн. (накладна №28 від 17.10.2008 року та копія квитанції до прибуткового касового ордеру серії 01 АК № 213187 від 17.10.2008 року);

електротельфер Болгарія Т-1 вартістю 4920,00 грн. (накладна №9/9 від 09.12.2009 року);

комплектуючі фрези по обробці каменю верхнє з`єднання вартістю 8900,00 грн., (накладна №43 від 07.08.2009 року);

комплектуючі фрези по обробці каменю вартістю 9900,00 грн. (накладна №45 від 07.08.2009 року);

комплектуючі фрези по обробці каменю двигун головний вартістю 8900,00 грн. (накладною №46 від 07.08.2009 року);

комплектуючі фрези по обробці каменю балка центральна вартістю 9800,00 грн. (накладна№45 від 07.08.2009 року);

комплектуючі фрези по обробці каменю хобот в зборі вартістю 9500,00 грн. (накладна №47 від 07.08.2009 року).

Таким чином , судова колегія вважає, що позивач в відповідності до ст. 60 ЦПК України довів, що він є власником перерахованого майна.

Позивач вказує, що вказані станки та устаткування позивач використовував для здійснення підприємницької діяльності , а саме для виготовлення пам'ятників, меморіальних дошок та інших речей із мармуру та цементу. Підприємницьку діяльність здійснював у нежитлових приміщеннях, розташованих за адресою: АДРЕСА_1, що належали ОСОБА_6, двоюрідному братові позивача, після смерті якого право власності на нерухомість перейшло до відповідачки, як спадкоємиці померлого.

До листопада 2013 року позивач на підставі усної домовленості користувався нежитловим приміщенням, де знаходилися належні йому станки та устаткування для здійснення підприємницької діяльності. Після погіршення стосунків з відповідачкою позивач припинив використовувати нерухоме майно у підприємницькій діяльності та пропонував відповідачці передати належні йому станки та устаткування.

На прохання повернути належні позивачеві станки та устаткування відповідачка відмовляється це зробити, пояснюючи це борговими обов'язками позивача перед відповідачем.

Судовою колегією встановлено, що з приводу утримання спірного майна позивач 01 березня 2014 року звертався до органів внутрішніх справ. Висновком від 06 березня 2014 року встановлено, що відсутні ознаки складу кримінального правопорушення. Рекомендовано позивачу звернутися до суду. В зазначеному висновку вказано, що в приміщенні, яке належить відповідачці, знаходиться обладнання позивача(а.с.13).

Відповідно до пояснень ФОП ОСОБА_7, ТОВ "Діамант Композіт" вказані суб'єкти підприємницької діяльності на замовлення позивача встановлювали та налагоджували роботу станків та устаткування по АДРЕСА_1 (а.с.25,26). Відповідно довідки кооперативу "Гард" позивач придбав станок для обробки каменю (а.с.27).

Відповідно до акту державного виконавця від 17 травня 2014 року спірне майно за адресою: АДРЕСА_1 - відсутнє. Відповідачка надала документи державному виконавцю, відповідно до яких обладнання, яке знаходиться по АДРЕСА_1, є її власністю (а.с.32).

Заперечуючи проти позову відповідачка надала накладні від 09 червня 2004 р., 06 квітня 2004 р., 16 березня 2004 року та 05 лютого 2004 р., що вона придбала електротельфер Т-10332 та електротельфер Т-10212, станок, бетонозмішувач, станок AFR в ПКФ "Агросоюз". Також, відповідачка надала акт виконаних робіт, відповідно до яких ПКФ "Агросоюз" виготовила та змонтувала обладнання для поліровки за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 35-61). Таким чином, судова колегія на підставі перерахованих доказів вважає, що позивач в відповідності до ст. 10,60 ЦПК України не надавав суду переконливих доказів, що у відповідача знаходиться його майно. Крім того, у судовому засіданні позивач вказує, що дійсно за адресою відповідачки належне майно відсутнє , та місце знаходження спірного майна йому не відомо. Тобто, судовою колегією встановлено, що у відповідачки відсутнє майно позивача.

Також судова колегія погоджується з доводом суду першої інстанції, що ОСОБА_2 був зареєстрований як фізична особа підприємець 14 березня 2006, що спростовує його твердження, що до вказаної дати він займався підприємницькою діяльністю.

Враховуючи все вищевикладене, колегія вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч. 1 п. 1, 308, ст. ст. 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області , -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Біяївського районного суду Одеської області від 02 грудня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання законної сили.

Судді апеляційного суду Одеської області В.О. Суворов

І.А. Артеменко

П.М. Черевко