Провадження № 2/742/1469/15
Єдиний унікальний № 742/3378/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2015 року Прилуцький міськрайонний суд Чернігівської області

в складі: головуючого - судді Зарічної Л.А.,

при секретарі Геєць О.О.,

за участю представника відповідачів ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Прилуки цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки,-

В С Т А Н О В И В :

В серпні 2015 року ПАТ « Дельта Банк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3 ( після одруження Прокопік) І.І про звернення стягнення на предмет іпотеки. Позовні вимоги мотивовані тим, що 20.06.2008 року між ВАТ «Сведбанк» (правонаступники ПАТ «Сведбанк», ПАТ «Омега Банк» та ОСОБА_3 було укладено договір про надання споживчого кредиту в сумі 31200 доларів США зі сплатою 11,90% річних за користування кредитом на строк до 20.06.2038 року включно.

Договором про внесення змін і доповнень від 17.06.2010 року, сторони внесли зміни та доповнення до діючого кредитного договору, яким визначили розмір процентної ставки, а саме: 11,9 % річних за період від дати укладання договору до 02.09.20009 року, 7% річних за користування кредитом за період з 03.09.2009 року по 09.08.2010 року, 10% річних за період користування кредитом з 10.08.2010 року по 09.08.2011 року, 12,97% річних за період користування кредитом з 10.08.2011 року по 20.06.2038 року та шляхом внесення змін до п.3.1.1 договору, щодо визначення ануїтентного платежу в розмірі 208,5 доларів США, з 10.09.2010 року 272,3 долари США, з 10.09.2011 року 339,52 долари США.

25 травня 2012 року між ПАТ «Сведбанк та АТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених даним договором ПАТ «Сведбанк» передає (відступає) АТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого АТ «Дельта Банк» замінює ПАТ «Сведбанк» як кредитора (стає новим кредитором) у зазначених зобовязаннях, а внаслідок передачі від ПАТ «Сведбанк» до АТ ОСОБА_4» прав вимоги до боржників, до АТ «Дельта Банк» переходить (відступається) право вимоги (замість ПАТ «Сведбанк) від боржників повного, належного та реального виконання обовязків за кредитними та забезпечувальними договорами (зареєстрований за №1306,1307 від 25 травня 2012 року приватним нотаріусом ОСОБА_5

Відповідно до ст.516 ЦК України заміна кредитора у зобовязанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

В забезпечення виконання зобовязань вказаного договору 20.06.2008 року між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_3 укладено договір іпотеки та прийнято від останньої в заставу нерухоме майно предмет іпотеки, а саме: двокімнатну квартиру, що знаходиться за адресою 17500 АДРЕСА_1

В порушення зобовязань укладеного договору споживчого кредиту станом на 28.07.2015 року у позичальника перед банком утворилась заборгованість в розмірі 730955 грн.92 коп., з яких тіло кредиту 29919,74 долари США, що еквівалентно 660097,62 грн., в тому числі прострочене тіло кредиту 169,47 доларів США, що еквівалентно 3738,89 грн., відсотки 3211,74 доларів США, що еквівалентно 70858,30 грн., з них прострочені відсотки 3018,81 доларів США, що еквівалентно 66601,83 грн.

Зважаючи на ті обставини, що 17.08.2015 року позивачем направлялись на адресу відповідача по справі вимоги про погашення заборгованості за кредитним договором, проте зобовязання, щодо погашення заборгованості не виконані, а тому банк просить звернути стягнення на предмет іпотеки та встановити спосіб реалізації нерухомого майна предмету іпотеки, шляхом визнання права власності за Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» на вказане заставне майно.

В судове засідання представник позивача не зявився, але подав письмову заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи за його відсутності.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечив проти задоволення позовних вимог зважаючи на безпідставність вимог банку.

Вислухавши пояснення та дослідивши наявні у справі докази, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав:

Підставами виникнення цивільних прав і обовязків, зокрема, є договори та інші правочини (п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України).

Відповідно до статей 1049, 1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Згідно ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до вимог ст.572 ЦК України, ст.ст. 1,33 Закону України «Про іпотеку» в силу застави (іпотеки) кредитор має право у разі невиконання боржником зобов'язання, забезпеченого заставою (іпотекою), одержати задоволення за рахунок заставленого майна.

Частиною 5 ст. З Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Згідно ч.І ст. 33 Закону України «Про іпотеку», п. 11 договору іпотеки у разі невиконання або неналежного виконання іпотекодавцем основного зобов'язання, а також в інших випадках, іпотекодержатель має право задовольнити свої забезпечені іпотекою вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

За умовами п.12 договору іпотеки іпотекодержатель за своїм вибором звертає стягнення на предмет іпотеки в один із наступник засобів:

1)за рішенням суду;

2)у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса;

3) згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя, яким вважається застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, викладених у п.п.12.3.1, 12.3.2 цього пункту договору, тобто: - шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобовязання у порядку, встановленому ст.37 Закону України «Про іпотеку». Відповідно до ст.37 Закону України «Про іпотеку» у випадку задоволення вимог іпотекодержателя шляхом використання процедури, передбаченої в цьому підпункті п.12.3 договору, договір про задоволення вимог іпотекодержателя, шляхом здійснення цього застереження, є підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки. При цьому, вважається, що предмет іпотеки набувається у власність іпотекодержателя за вартістю, що буде визначена після прийняття іпотекодержателем рішення про обрання передбаченого цим пунктом договору способу звернення стягнення на предмет іпотеки, на підставі висновку незалежного експерта-суб»єкта оціночної діяльності, правоздатність якого підтверджена сертифікатом оціночної діяльності. При цьому сторони домовилися, що кандидатура субєкта оціночної діяльності визначається іпотекодержателем. При оцінці предмета іпотеки незалежний експерт повинен використовувати всі методи оцінки, які будуть передбачені чинним законодавством на момент оцінки. Якщо фактичний розмір заборгованості іпотекодавця за основним зобовязанням менший за вартість, що вказана у висновку незалежного експерта-субєкта оціночної діяльності, іпотекодержатель перераховує різницю на поточний рахунок іпотекодавця протягом 60 робочих днів з моменту набуття у власність предмета іпотеки. Сторони підтвердили безумовне право іпотекодержателя зареєструвати право власності на предмет іпотеки на підставі положень цього підпункту п.12.3 цього договору, тобто підлягає реєстрації незалежно від претензій іпотекодавця, а рішення про реєстрацію права власності на предмет іпотеки може бути оскаржене іпотекодавцем в судовому порядку;

- шляхом продажу предмета іпотеки Іпотекодержателем від свого імені будь-якій особі - покупцеві на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому статтею 38 Закону України «Про іпотеку»;

Частиною 1 статті 37 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.

Окремого договору між сторонами про задоволення вимог іпотекодержателя укладено не було, а договором іпотеки зазначено лише загальне правило про таку можливість, а відтак, не зазначивши в договорі всі умови переходу права власності на предмет іпотеки до іпотекодержателя, а зауваживши лише про загальну можливість цього, відсутні й підстави для перереєстрації права власності на предмет іпотеки.

Крім того, за змістом вищевикладених умов договору іпотеки задоволення вимог шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов'язань в порядку, встановленому ст. 37 Закону України «Про іпотеку», є способом позасудового врегулювання питання про звернення стягнення на предмет іпотеки, судовий захист визначено окремим підпунктом .

За рішенням суду звернення стягнення на предмет іпотеки відбувається за правилами ст.39 Закону України «Про іпотеку», згідно з якою у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі складові, що підлягають сплаті іпотеко держателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотеко держателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають застосуванню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.

Відповідно до п. п. 38, 39 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», у випадку якщо іпотекодержатель не реалізував способів позасудового врегулювання звернення стягнення на предмет іпотеки, зокрема, шляхом укладення договору про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачав би передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки у рахунок виконання основного зобов'язання (стаття 37 Закону України «Про іпотеку»), він має право звернутися до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до статті 39 цього Закону, а не з позовом про визнання права власності на нерухоме майно. Наявність договору про позасудове врегулювання звернення стягнення на предмет іпотеки не позбавляє іпотекодержателя права звернення стягнення на предмет іпотеки в судовому порядку.

Відповідно до пункту 11 Договору іпотеки у разі порушення іпотекодавцем будь-якого зобовязання за договором або зобовязанням, що забезпечено іпотекою за Договором іпотеки, іпотекодержатель набуває право звернути стягнення на предмет іпотеки. Банк має право на звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса, згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя, яким вважається застереження про задоволення вимог іпотекодержателя у відповідності до умов Договору іпотеки

Відповідно до вимог ст. ст. 3, 4 ЦПК України та ст. 20 ЦК України позивач обрав способом судового захисту свого права - звернення стягнення на предмет іпотеки , шляхом визнання права власності на квартиру , яка передана в іпотеку.

З матеріалів справи вбачається, що 20.06.2008 року між ВАТ «Сведбанк» (правонаступники ПАТ «Сведбанк», ПАТ «Омега Банк» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір №2404/0608/45-025 (кредитний договір на купівлю житлової нерухомості) в сумі 31200 доларів США зі сплатою 11,90% річних за користування кредитом на строк до 25.06.2038 року включно У відповідності до умов кредитного договору ОСОБА_3 зобов'язалася повернути кредит, сплатити проценти та комісії за кредитом в сумі, строки та на умовах, що передбачені кредитним договором (а.с.7-13).

Відповідно до п. 1.1 Договору про надання споживчого кредиту під заставу нерухомості, позичальник зобов'язаний повернути кредит у повному обсязі в термін та розмірах, що встановлені графіком погашення кредиту. Кредитні кошти призначені для здійснення Позичальником розрахунків по договору купівлі-продажу квартири №2 у будинку55 по вулиці Вокзальній в м.Прилуки Чернігівської області.

В забезпечення зобов'язань за зазначеним кредитним договором 20.06.2008 року між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_3 укладено договір іпотеки та прийнято від останньої в заставу нерухоме майно, предмет іпотеки, а саме: квартиру АДРЕСА_2 загальною площею 35,7 кв.м., житловою площею 20,3 кв.м., вартість якої за Витягом з Реєстру прав власності на нерухоме майно №19189041, виданим КП «Прилуцьке МБТІ становить 15287 грн., а за згодою сторін визначена у 168390 грн.

Даний договір іпотеки посвідчений приватним нотаріусом Прилуцького міського нотаріального округу ОСОБА_6, у зв'язку з чим накладено заборону на відчуження зазначеного в ньому нерухомого майна , про що внесено відповідні відомості до Державного реєстру іпотек та Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до довідки-розрахунку станом на 28 липня 2015 року заборгованість ОСОБА_2 за договором про надання споживчого кредиту №2404/0608/45-025 від 20.06.2008 року становить 33131,48 доларів США, що згідно курсу НБУ станом на 28.07.2015 року складає 730955,92 грн. (а.с.36).

З матеріалів справи вбачається, що згідно ч.І ст. 35 Закону України «Про іпотеку» та п.9.2 кредитного договору, позивачем 17 серпня 2015 року була надіслана відповідачу письмова вимога, що підтверджується відповідним фіскальним чеком Укрпошти (а.с. 42-45), в якій останньому запропоновано погасити заборгованість за кредитним договором, а також попереджено, що у випадку невиконання вимоги позивачем будуть застосовані заходи щодо звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку . В той же час, згідно п.9.3 кредитного договору , лише по збігу визначеного 30-ти денно строку банк має право звернути стягнення на предмет іпотеки будь-яким способом за власним вибором, чого в даному випадку позивачем дотримано не було, зважаючи також і на ті обставини, що такий строк не закінчився і станом на день постановлення рішення суду.

Разом з цим частиною 3 ст. 37 Закону України „Про іпотеку" передбачено, що іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності.

Як вбачається із матеріалів справи і встановлено судом, строк виконання основного зобов'язання за кредитним договором ще не настав, рішення про дострокове повернення кредитних коштів та про обрання способу звернення стягнення на предмет іпотеки, як це передбачено п.12.3.1 іпотечного договору, банком не приймалося, оцінка предмету іпотеки суб'єктом оціночної діяльності на момент пред'явлення відповідної вимоги не визначалась, клопотання про проведення такої оцінки кредитором не заявлялось.

Таким чином, вимоги банку задоволенню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 88, 212-215 ЦПК України , суд,-

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки відмовити у повному обсязі.

Рішення суду може бути оскаржено шляхом подання протягом 10 днів апеляційної скарги до Апеляційного суду Чернігівської області через Прилуцький міськрайонний суд.

Суддя: