Справа № 129/1646/15-ц Провадження № 22-ц/772/2524/2015Головуючий в суді першої інстанції ОСОБА_1
Категорія 50Доповідач Медяний В. М.
У Х В А Л А

Апеляційного суду Вінницької області

від 17 вересня 2015 року

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Вінницької області в складі :

Головуючого : Медяного В.М.,

Суддів : Денишенко Т.О. , Зайцева А.Ю.,

При секретарі : Куленко О.В.,

розглянувши у відкритому засіданні в залі судових засідань апеляційного суду Вінницької області цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання дружини,

за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Гайсинського районного суду Вінницької області від 15 липня 2015 року, -

встановила:

У червні 2015 року ОСОБА_2 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання дружини. Просила ухвалити рішення за яким стягувати з відповідача на її користь аліменти на її утримання в розмірі 600 грн., щомісячно, до досягнення дочкою ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, трьохрічного віку.

15.07.2015 року позивач ОСОБА_2 подала до суду заяву про зменшення позовних вимог з 600 грн. до 400 грн. щомісячно (а.с.14).

В свою чергу відповідач ОСОБА_3 також подав до суду заяву про те, що він не заперечує проти задоволення змінених позовних вимог та стягнення з нього на утримання ОСОБА_2 аліментів у розмірі 400 грн. щомісячно до досягнення дитиною трьохрічного віку (а.с.15)

Рішенням Гайсинського районного суду Вінницької області від 15.07.2015 року позов ОСОБА_2 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліменти на її утримання в сумі 400 грн., яка підлягає індексації, щомісячно, починаючи з 11.06.2015 року до 03.05.2018 року.

В апеляційній скарзі відповідач у справі ОСОБА_3 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову повністю відмовити. Посилається на неповне зясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції позивач ОСОБА_2 апеляційну скаргу не визнала та заперечила проти її задоволення, посилаючись на її безпідставність та необґрунтованість. Просила рішення залишити без змін.

Скаржник відповідач у справі ОСОБА_3 до суду апеляційної інстанції не зявився, просив в апеляційній скарзі про розгляд справи у його відсутність, тому відповідно до вимог ч. 2 ст. 305 ЦПК України дана справа розглянута у його відсутність.

Колегія суддів перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, виходячи з наступних підстав.

Згідно ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст.213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до вимог ст.214 ЦПК України, при ухваленні рішення суд зобовязаний прийняти рішення, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обовязково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ст.4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст.ст.10, 57, 60 ЦПК України суд вирішує цивільно-правовий спір на засадах змагальності, кожна сторона зобовязана доказами довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, що мають значення для справи.

Відповідно до ч.1-3 ст.303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_3 є батьком дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується свідоцтвом про народження дитини та свідоцтвом про шлюб.

Відповідно до довідки виконавчого комітету Гайсинської міської ради № 471 від 10.06.2015 року дитина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 проживає з матірю ОСОБА_2.

Оскільки відповідач ухиляється від добровільного виконання свого обов'язку по утриманню дружини, яка перебуває у відпустці по догляду за їх спільною дочкою до досягнення нею трьохрічного віку, чим порушує її права, тому суд першої інстанції дійшов висновку про часткове задоволення позову, з урахуванням визнання відповідачем ОСОБА_3 вимог позову в межах заявленого та за відсутності доказів про наявність у відповідача інших доходів крім зарплати.

Колегія суддів повністю погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Відповідно до вимог ст.ст. 75 ч.2, 80 ч.1, 84 ч. ч. 2, 4 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на отримання від чоловіка - батька дитини до досягненню дитиною трьохрічного віку аліментів у частці від заробітку (доходу) за умови, що чоловік може надавати таке утримання.

Встановлено, що відповідач ОСОБА_3 подав до суду першої інстанції письмову заяву про те, що він не заперечує проти задоволення змінених позовних вимог та стягнення з нього на утримання ОСОБА_2 аліментів у розмірі 400 грн. щомісяця до досягнення дитиною трьохрічного віку (а.с.15). Колегія суддів не погоджується з доводами апеляційної скарги про те, що ОСОБА_3 помилково подано дану заяву 15.07.2015 року про визнання позову так як він начебто вважав, що позов стосується стягнення аліментів на утримання дочки, оскільки дані обставини написання ним заяви повністю спростовуються змістом написаної ним власноручно заяви та поясненнями позивача ОСОБА_2, яка пояснила, що до написання такої заяви його ніхто не примушував. Крім того, встановлено, що аліменти на утримання неповнолітньої дитини з нього стягуються ще з 22.06.2015 року згідно судового наказу.

Також колегія суддів не може погодитись з доводами скарги про те, що відповідач не отримує заробітну плату, а лише допомогу по безробіттю, а тому немає змоги надавати позивачу кошти на її утримання. Так згідно наданої ОСОБА_3 довідки (а.с.20) він дійсно зареєстрований як безробітний в гайсинському РЦЗ з 17.03.2015 року та за 4 місяці отримав 5143,56 грн. допомоги по безробіттю. Також згідно судового наказу від 22.06.2015 року з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 стягуються аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 11.06.2015 р. і до її повноліття. Таким чином встановлено, що ОСОБА_3 може надавати таке утримання ОСОБА_2, яка безумовно потребує цього.

Таким чином колегія суддів переконана, що судом першої інстанції повно зясовані фактичні обставини справи, які мають істотне значення для справи в межах наданих сторонами доказів, правильно визначені правовідносини, що склалися між сторонами, їх обєктивний склад, права та обовязки сторін, вірно застосовані норми матеріального права та не порушені норми процесуального права, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не дають достатніх підстав для скасування рішення суду.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.303, 307, 308, 313-315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Гайсинського районного суду Вінницької області від 15 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий : /підпис/ ОСОБА_6

Судді : /підпис/ ОСОБА_7

/підпис/ ОСОБА_8

Згідно з оригіналом:

Суддя: В.М. Медяний