Заводський районний суд м. Запоріжжя
Справа № 332/3130/15-ц
Провадження №: 2/332/1093/15
16 вересня 2015 р. Заводський районний суд м. Запоріжжя в складі: головуючого судді Андрюшиної Л.А. при секретарі Івановій Д.В., заочно розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Запоріжжя цивільну справу за позовом
Заводський районний відділ у м. Запоріжжі
УДМС України в Запорізькій області
про усунення перешкод у здійсненні права
Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про усунення перешкод у здійсненні права власності, шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, вимоги якого в подальшому були уточненні, мотивуючи їх тим, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого 10.12.2003 року державним нотаріусом Першої Запорізької державної нотаріальної контори, та зареєстрованого у реєстрі за № 2-1475, він є власником квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1. 15.12.2003 року він зареєстрував своє право власності на зазначену квартиру в ОП Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно. В даній квартирі, власником якої він є, також зареєстровані його син, відповідач ОСОБА_2 та вітчим ОСОБА_3. Протягом півтора року, а саме з січня 2014 року відповідач не користується вказаною квартирою, у зв»язку з чим він вважає, що у відповідача немає потреби в користуванні цієї квартирою та проживанні в ній. Крім того, за весь час проживання відповідача в спірній квартирі, він жодного разу не сплатив по рахункам за утримання будинку та житлово-комунальні послуги. Відповідач жодним чином не цікавиться квартирою, не виказує жодних намірів нею користуватись, а також нести будь-які обовязки по її утриманню, проведенню ремонту, тощо. Всі житлово-комунальні послуги позивач сплачує особисто, в тому числі й ті, які нараховуються на зареєстрованого в квартирі відповідача. У зв»язку з фінансовими труднощами та неможливістю утримувати належну йому квартиру, у позивача виникла необхідність продати належну йому на праві власності квартиру. Його вітчим ОСОБА_3 дав свою згоду на зняття його з реєстраційного обліку в добровільному порядку на першу вимогу, а відповідач ОСОБА_2 відмовляється у добровільному порядку знятися з реєстраційного обліку без будь-яких пояснень, ігнорує його вимоги, чим чинить перешкоди у здійсненні ним його наміру, як одноособового власника, на відчуження належного йому майна. Факт не проживання відповідача в спірній квартирі можуть підтвердити свідки. Статтею 391 ЦК України передбачено право власника майна при наявності дій осіб, спрямованих на перешкоджання вільного користування та розпорядження власником своїм майном, вимагати усунення таких перешкод. Статтею 405 ч.2 ЦК України встановлено, що член сім»ї власника житла втрачає право користування цим житлом у випадку його відсутності без поважних причин понад один рік. Оскільки відповідач у спірній квартирі не проживає понад один рік, просить суд визнати відповідача ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням та зняти його з реєстраційного обліку.
Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити. Представник позивача ОСОБА_4, який діє на підставі договору про надання правової допомоги, в судовому засіданні позовні вимоги ОСОБА_1 підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити. Пояснення суду в обґрунтування позовних вимог надав аналогічні тим, що викладені у позовній заяві та наданих до неї уточненнях та просив визнати відповідача ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням в квартирі №84, що розташована в будинку № 77 по вул. Союзній м. Запоріжжя та зняти відповідача з реєстраційного обліку, оскільки його реєстрація в спірній квартирі перешкоджає позивачу у здійсненні своїх прав як власника щодо розпорядження належним йому майном.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не зявився і від нього не надійшло повідомлення про причини неявки. Про день та час розгляду справи відповідач ОСОБА_2 був повідомлений своєчасно та належним чином, в установленому законом порядку, в зв»язку з чим, суд відповідно до ст. 224 ЦПК України дійшов до висновку про можливість ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів, проти чого позивач та його представник не заперечували.
Третя особа ОСОБА_3 в судовому засіданні підтримав позов та суду пояснив, що відповідач ОСОБА_2 не проживає у спірній квартирі понад один рік і не з»являється в ній, комунальні послуги не сплачує.
Представник 3-ої особи - Заводського районного відділу у м. Запоріжжі УДМС України в Запорізькій області в судове засідання не з»явився. Про день та час розгляду справи були повідомлені своєчасно та належним чином. Суду надана заява з проханням справу розглянути без участі їх представника, покладаються на розсуд суду.
Суд, заслухавши пояснення позивача ОСОБА_1, його представника ОСОБА_4, 3-ю особу ОСОБА_3, допитавши свідків та дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до вимог ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Статтею 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджується своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
З свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого 10.12.2003 року державним нотаріусом Першої Запорізької державної нотаріальної контори, та зареєстрованого у реєстрі за № 2-1475 та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданого ОП Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації, вбачається, що позивач ОСОБА_1 є власником квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.7,8).
Відповідно довідки № 77 від 13.06.2015 року, виданої ЖБК-7 «Запоріжсталь», ОСОБА_1 значиться зареєстрованим та проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 і має склад сім»ї: син ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, вітчим ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3(а.с.9). Згідно інформації адресно-довідкового підрозділу УДМС в Запорізькій області, відповідач ОСОБА_2 значиться зареєстрованим за вище вказаною адресою з 2005 року(а.с.14).
З акту від 31.08.2015 року, складеного ЖБК-7 «Запоріжсталь», вбачається, що відповідач ОСОБА_2 не проживає в квартирі № 84, розташованій в будинку № 77 по вул. Союзній м. Запоріжжя з 8 січня 2014 року по теперішній час(а.с.44).
Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_5 суду пояснив, що проживає по сусідству з позивачем в квартирі АДРЕСА_3. З позивачем ОСОБА_1, як з сусідом, він зустрічається майже кожен день, а його сина ОСОБА_2 він не бачить з початку 2014 року та в квартирі останній не проживає і до квартири не приходить.
Свідок ОСОБА_6 суду пояснив, що він підтримує з позивачем ОСОБА_1 дружні стосунки, з відповідачем ніяких стосунків не підтримує. Йому відомо, що відповідач виїхав з квартири більше ніж рік тому. У позивача в квартирі він буває один раз на тиждень і жодного разу відповідача там не бачив. Ніяких витрат на утримання квартири відповідач не несе, його особистих речей в спірній квартирі він не бачив.
Згідно до вимог ст. 405 ЦК України члени сім»ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім»ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім»ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Відповідно до вимог ч.4 ст. 156 ЖК України до членів сім»ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, відповідно до якої, до членів сім»ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки.
Як встановлено в судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 не є ані власником, ані співвласником спірної квартири, договір найму житла з ним не укладався і він, в розумінні ст.64, 156 ч.4 ЖК України, є лише членом сім»ї власника спірної квартири ОСОБА_1, як його син, і саме з цих підстав він був зареєстрований в спірній квартирі.
Відповідно до ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Аналізуючи надані по справі докази, у їх сукупності, суд дійшов до висновку про можливість задоволення позову і усунення перешкод у здійснені позивачем ОСОБА_1 права власності на квартиру, шляхом визнання відповідача ОСОБА_2 таким, що втратив право користування спірним житловим приміщенням, оскільки вважає, що в судовому засіданні достовірно встановлений і підтверджений належними доказами той факт, що відповідач не проживає без поважних причин у спірній квартирі з січня 2014 року, не бере участі у витратах, пов»язаних з ремонтними роботами та утриманням житла, що свідчить про те, що відповідач не ставиться до цього житла, як до свого постійного міста проживання та втратив до нього будь-який інтерес. При цьому суд також враховує, що відповідач не скористався своїми процесуальними правами сторони у процесі і не надав суду жодного з доказів в обґрунтування своїх заперечень і таких, що спростовують доводи позивача, а відповідно до вимог ст. 10,60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості і кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, суд приходить до висновку про можливість задоволення позову в частині визнання відповідача ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Що стосується позовних вимог в частині зняття ОСОБА_2 з реєстраційного обліку, суд приходить до переконання, що позовні вимог в цій частині не можуть бути задоволені судом, оскільки у відповідності до ч.1 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється крім іншого, на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Зняття з реєстраційного обліку покладено на управління державної міграційної служби. Отже, питання щодо зняття з реєстраційного обліку не є компетенцією суду, а здійснюється управлінням державної міграційної служби на підставі судового рішення про позбавлення права користування житловим приміщенням, яке набрало законної сили.
Керуючись ст. 150 ЖК України, ст.ст. 319 ч.1, 386, 391, 405 ЦК України, ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», ст. ст. 10,11,60,209,212-215,218,224-226 ЦПК України, суд -
Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.
Усунути перешкоди у здійсненні ОСОБА_1 права власності на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_4, шляхом визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням в квартирі № 84, розташованій в будинку № 77 по вулиці Союзній м. Запоріжжя.
В задоволенні решти частини позовних вимог відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуто судом шляхом подання письмової заяви відповідачем до районного суду протягом 10 днів з дня отримання його копії.
Заочне рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до Апеляційного суду Запорізької області через Заводський районний суд м. Запоріжжя, шляхом подання апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання його копії.
Суддя Андрюшина Л.А.