АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/2617/2015 Головуючий в 1-й інстанції - Піхур О.В.
Доповідач-Чобіток А.О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого -Чобіток А.О.

суддів - Немировської О.В.,Ящук Т.І.

при секретарі - Басюк Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 03 грудня 2014 року в справі за позовом ОСОБА_2 до редакції газети «Московський комсомолець в Украине»,Товариства з обмеженою відповідальністю «Діорама», ОСОБА_3, ОСОБА_4 про поновлення на роботі,стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та незаконної затримки видачі трудової книжки,відшкодування моральної шкоди та видачу трудової книжки,-

в с т а н о в и л а:

У вересні 2014 року позивач пред»явив вказаний позов до відповідачів та зазначав, що 15 липня 2013 року влаштувався на роботу на посаду відповідального секретаря-заступника головного редактора газети «Московський комсомолець в Украине» ТОВ «Діорама» з випробувальним строком 1 місяць, про що було зазначено в наказі про його прийняття на роботу, копії якого йому не видали. Хоча випробувальний строк закінчився 15 серпня 2013 року, але ОСОБА_3, який упереджено до нього ставиться, мабуть дав незаконну вказівку ОСОБА_4 звільнити його у будь-який спосіб, що й було зроблено 20 серпня 2013 року.

20.08.2013 року він був змушений звільнити свій робочий кабінет на вул. М. Раскової 13,остаточного розрахунку досі не отримав, так як і копію наказу про звільнення та трудову книжку.

Посилаючись на вказані обставини просив поновити його на посаді відповідального секретаря-заступника головного редактора газети «Московський комсомолець в Украине», яку видає ТОВ «Діорама», з 20 серпня 2013 року, стягнути з усіх відповідачів солідарно середній заробіток за час вимушеного прогулу з 20 серпня 2013 року по день рішення суду, з розрахунку одна тисяча доларів США на місяць за офіційним курсом НБУ, за тринадцять місяців станом на 20 вересня 2014 року,що складає 169 000 грн.. Якщо суд відмовить у вказаних вимогах просив стягнути з відповідачів солідарно середній заробіток за час затримки видачі трудової книжки за таким самим розрахунком та моральну шкоду у розмірі 30 000 грн.. Зобов»язати того з відповідачів, хто утримує незаконно його трудову книжку, надіслати її судді Шевченківського районного суду м. Києва Фроловій І.В. для огляду в судовому засіданні.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 03 грудня 2014 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити його позов. Зазначає, що суд в рішенні послався на сфальшований акт комісії по встановленню результатів випробування позивача від 14.08.2013 року, з яким він не був ознайомлений. Суд не звернув уваги на те, що копія наказу про звільнення йому не була надана в день звільнення, а також на незаконне утримування трудової книжки з 15.08 по 09.10 2013 року.

Вислухавши доповідь судді,пояснення представника відповідача,обговоривши доводи апеляційної скарги,обставини справи,колегія суддів приходить до наступного.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 213 ЦПК України, законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Встановлено, що наказом № 40 від 15.07.2013 року Товариства з обмеженою відповідальністю «Діорама» позивача за його заявою було прийнято на посаду відповідального секретаря редакції з 15.07.2013 року. Випробувальний термін:один місяць. Оплата згідно штатного розкладу.

Наказом № 41 від 16.07.2013 року в зв»язку з прийняттям на посаду відповідального секретаря редакції ОСОБА_2 згідно з наказом № 40 від 15.07.2013 року з випробувальним терміном 1 місяць створено комісію по встановленню результатів випробування даного працівника у складі: ОСОБА_4 - генерального продюсера-голови комісії,ОСОБА_5 - заступника відповідального секретаря редакції, ОСОБА_6- літературного редактора-члена комісії та ОСОБА_7- оператора комп»ютерної верстки-члена комісії.

В наказі зазначено строк подачі до 15.08.2013 року на затвердження акту комісії з висновком про результати випробування працівника.

Комісією у вказаному складі по встановленню результатів випробування відповідального секретаря редакції ОСОБА_2 складено акт від 14.08.2013 року з висновком про те, що ОСОБА_2 випробування не витримав, не відповідає посаді відповідального секретаря редакції.

Наказом № 50 від 14 серпня 2013 року в зв»язку з незадовільним виконанням ОСОБА_2 своєї роботи та встановленою невідповідністю ОСОБА_2 роботі, на яку його прийнято, останнього звільнено з 15 серпня 2013 року з посади відповідального секретаря редакції за підсумками випробування,згідно зі ст.28 КЗпП України.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд виходив з того, що позивач не довів належними та допустимими доказами обставини, на які він посилався, як на підставу своїх позовних вимог, як це передбачено ч.1 ст.60 ЦПК України.

Колегія суддів вважає такий висновок суду відповідним обставинам справи та закону, що регулює правовідносини, які виникли між сторонами.

Доводи апеляційної скарги вказаний висновок суду першої інстанції не спростовують.

Так, в апеляційній скарзі не наведено доказів та не вказано на такі, щодо не існування наказу про створення комісії по встановленню результатів випробування позивача, щодо звільнення його з 15.08.2013 року за наказом № 50 від 14.08.2013 року,який був виданий пізніше, щодо його роботи по 20.08.2013 року.

Спростовується посилання апелянта на неможливість встановлювати результати вже на другий день після прийняття на роботу актом комісії, оскільки висновок комісії датований 14.08.2013 року,тобто під кінець випробувального строку.

При цьому колегія суддів звертає увагу на те, що позивач був ознайомлений з наказом № 40 від15.07.2013 року про прийняття його на роботу з випробувальним терміном 1 місяць.

Заперечуючи проти доводів апеляційної скарги та на підтвердження правильності звільнення позивача з підстав невідповідності його посаді відповідального секретаря редакції , відповідач зазначав, що Випуском 18 «Видавнича справа» розділу 1»Видавнича діяльність Довідника кваліфікаційних характеристик професій працівників,розробленого на виконання Основних заходів щодо Програми створення та постійного оновлення національної нормативної бази з праці та професійної класифікації на 2004-2007 роки,затвердженої постановою Кабінету Міністрів України №356 від 18.03.2003 року встановлено основні кваліфікаційні вимоги до посади відповідального секретаря редакції,а саме:відповідальний секретар редакції повинен знати:постанови,розпорядження,накази,нормативні матеріали,що регулюють діяльність галузі книговидання;основи редакційного - видавничого процесу і поліграфічного виробництва,вимоги до авторських оригіналів;порядок підготовлення видавничих оригіналів до здавання у виробництво й випуску видань у світ,діловодство,загальновживані позначення,одиниці виміру,скорочення,коректурні знаки,порядок укладення договорів,угод і розрахунків за ними,основи авторського права й трудового законодавства.

В зв»язку з наведеним, колегія суддів вважає таким, що відповідає вимогам вказаного нормативного акту, висновок суду першої інстанції щодо обґрунтованості акту комісії про невідповідність позивача посаді відповідального секретаря редакції та не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про те, що в його обов»язки, як відповідального секретаря редакції не входило виконання завдань, які викладені в акті комісії по встановленню результатів випробування позивача від 14.08.2013 року.

Заперечуючи проти позовних вимог в частині не вручення позивачу наказу про звільнення, трудової книжки та виплату належних йому всіх сум при звільненні, відповідач зазначав, що позивач покинув своє робоче місце, що позбавило можливості ознайомити його з наказом, вручити трудову книжку, а нараховану заробітну плату депоновано в касі підприємства.

Вказані заперечення відповідача не спростовані позивачем, не доведено вини відповідача у затриманні видачі трудової книжки та здійсненні розрахунку з позивачем, а відтак його доводи в цій частині не заслуговують на увагу.

При цьому колегія суддів звертає увагу, що даний позов пред»явлений позивачем більше ніж через рік після його звільнення, тоді як ст.233 КЗпП України передбачено,що працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосереднього до районного (міського) суду в тримісячний строк з дня,коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а з позовом про поновлення на роботі в місячний строк.

Позивачем не надано будь-яких доказів, підтверджуючих факт звернення його у вказаний період до відповідача з вимогою про видачу йому наказу про звільнення, трудової книжки та відмови відповідача задовольнити його вимоги.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо,а також достатність і взаємний зв"язок доказів у їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість рішення ухваленого по даній справі та відсутність підстав до його скасування.

Керуючись ст.ст.304,307,308,313-315,319 ЦПК України,колегія суддів,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 03 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий - Судді -