Справа № 732/995/15-ц
Провадження № 2/732/282/15
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10.09.2015 року м. Городня
Городнянський районний суд Чернігівської області у складі : головуючої судді - Лиманської М.В., секретарів Абасової М.С., Дударенко Ю.П., з участю позивача ОСОБА_1 , представника відповідачки ОСОБА_2 , представників третіх осіб ОСОБА_3 , ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Фізичної особи підприємця ОСОБА_5 про визнання незаконним звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку,
треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору Управління праці та соціального захисту населення Городнянської райдержадміністрації Чернігівської області, Городнянський райвійськкомат Чернігівської області,
10.07.2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Фізичної особи підприємця ОСОБА_5 про визнання незаконним звільнення його з роботи за п. 3 ст. 36 КЗпП, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку.
В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що з 18.03.2014 року по 09.03.2015 року він був мобілізований до лав Збройних сил України на підставі Указу Президента від 17.03.2014 року № 303/2014, з 17.03.2015 року він знову мобілізований до лав Збройних сил України на підставі Указу Президента від 14.01.2015 року № 15/2015. Всупереч чинному законодавству він був звільнений відповідачкою з посади водія, в той час як стаття 119 КЗпП гарантує йому збереження середнього заробітку та місця роботи.
Окрім цього, позивач вказує, що він 17 березня 2015 року прийнятий на військову службу діловодом відділення комплектування Городнянського районного військового комісаріату. На підтвердження цього він надав копію витягу з наказу військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 від 17 березня 2015 року №46.
Із заявами про поновлення на роботі на посаді водія ФОП ‹‹ ОСОБА_6 ›› і виплату середнього заробітку, починаючи з 18 березня 2014 року на підставі п. 2 Прикінцевих положень Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації" військовий комісар Городнянського районного військового комісаріату в інтересах позивача звертався 23 квітня 2014 року і 25 травня 2014 року до ФОП ‹‹ ОСОБА_6 ››, але ці вимоги задоволені не були.
У зв`язку з цим позивач просив відновити його трудові права шляхом скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді водія ФОП ‹‹ ОСОБА_6 ››, зобов`язання внести виправлення в трудову книжку, стягнення середнього заробітку, а також зобов`язання виплачувати середній заробіток в майбутньому.
Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні підтримав позовні вимоги у повному обсязі з підстав, зазначених у позовній заяві, просив задовольнити позов.
Представник відповідача проти позову заперечував з підстав пропуску позивачем тримісячного строку, встановленого статтею 233 КЗпП України для звернення до суду з вимогою про відновлення його трудових прав.
Дослідивши докази справи, заслухавши сторони та представників третіх осіб, які вважали позов обґрунтованим, суд встановив наведені нижче обставини.
23 квітня 2013 року ОСОБА_1 прийнятий на посаду водія ФОП ‹‹ ОСОБА_6 ››. 17 березня 2014 року трудовий договір між ФОП ‹‹ ОСОБА_6 ›› та ОСОБА_1 розірваний на підставі п.3 ст.36 КЗпП України у зв`язку з призовом на військову службу. Ці обставини підтверджуються записами у трудовій книжці позивача. /а.с.10,11/
18 березня 2014 року на виконання Указу Президента України від 17 березня 2014 року №303 «Про часткову мобілізацію» та відповідно до мобілізаційного плану ОСОБА_1 призвали на військову службу під час мобілізації. Це підтверджується наказом військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 про зарахування до списків особового складу військової частини та призначення стрільцем відділення охорони, ШПК ‹‹солдат››, а також підтверджено довідкою військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 від 26 січня 2015 року № 10. /а.с.9/
За даними військового квитка ОСОБА_1 він був демобілізований 09.03.2014 року року. /а.с.9/
17 березня 2015 року ОСОБА_1 знову мобілізований згідно Указу Президента України від 14.01.2015 року №15/2015 «Про часткову мобілізацію», та прийнятий на військову службу діловодом відділення комплектування Городнянського районного військового комісаріату. Це підтверджується копією витягу з наказу військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 від 17 березня 2015 року №46. /а.с.9/
8 червня 2014 року набрав чинності Закон України „Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації" від 20.05.2014 № 1275-VII (далі - Закон № 1275-VII). Цим законом внесено зміни до ст.36 КЗпП, ст.119 КЗпП і ст.39 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу"
Так, відповідно до п.3 ч.1 ст.36 КЗпП у редакції Закону № 1275-VII підставою припинення трудового договору є призов або вступ працівника або власника - фізичної особи на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу, крім призову працівника на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, але не більше одного року.
Відповідно ч. 3 ст.119 КЗпП і у редакції Закону № 1275-VII за працівниками, призваними на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, але не більше одного року, зберігаються місце роботи, посада і компенсується із бюджету середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, в яких вони працювали на час призову, незалежно від підпорядкування та форми власності. Виплата таких компенсацій із бюджету в межах середнього заробітку проводиться за рахунок коштів Державного бюджету України в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
За пунктом 6 Порядку виплати компенсації підприємствам, установам, організаціям у межах середнього заробітку працівників, призваних на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04 березня 2015 року №105 (надалі - Порядок) передбачено, що виплата компенсації проводиться підприємствами, установами, організаціями у строки, визначені статтею 115 Кодексом законів про працю України.
При цьому, пунктом 3 вказаного Порядку передбачено, що бюджетні кошти спрямовуються
підприємствам, установам, організаціям на компенсацію витрат на виплату середнього заробітку працівникам, які працювали на таких підприємствах, в установах, організаціях на час призову на військову службу.
Відповідно до пункту 2 Прикінцевих положень Закону № 1275-VII дію ч.2 ст. 39 ЗУ „Про військовий обов`язок і військову службу" і ч.3 ст. 119 КЗпП в редакції Закону № 1275-VII поширено на громадян України, які починаючи з 18 березня 2014 року були призвані на військову службу на підставі Указу Президента України від 17 березня 2014 року № 303 „Про часткову мобілізацію", затвердженого Законом України „Про затвердження Указу Президента України "Про часткову мобілізацію".
Таким чином, відповідно до наведених законів за військовослужбовцями, які були призвані відповідно до Указу Президента України від 17 березня 2014 року № 303 „Про часткову мобілізацію" зберігається робоче місце і середній заробіток.
8 лютого 2015 року набрав чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення порядку проходження військової служби та питань соціального захисту громадян України, які проходять військову службу під час особливого періоду" від 15.01.2015 № 116-VIII (далі - Закон № 116-VIII).
Цим законом № 116-VIII статтю 119 КЗпП доповнено частиною четвертою, згідно якої за працівниками, які були призвані під час мобілізації, на особливий період та які підлягають звільненню з військової служби у зв`язку з оголошенням демобілізації, але продовжують військову службу у зв`язку з прийняттям на військову службу за контрактом, зберігаються місце роботи (посада), середній заробіток на підприємстві, в установі, організації незалежно від підпорядкування та форми власності, більше ніж на один рік".
Аналогічні зміни законом № 116-VIII внесено також до ч.2 ст.39 ЗУ "Про військовий обов`язок і військову службу».
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про те, що відповідно до пункту 2 перехідних положень закону № 1275-VII на ОСОБА_1 поширюються норми ч.2 ст. 39 Закону України „Про військовий обов`язок і військову службу" і ч.ч.3,4 ст. 119 КЗпП про збереження за мобілізованими працівниками місця роботи і середнього заробітку.
Оскільки з 18.03.2014 року до звернення до суду з позовом позивач знаходився на військовій службі, та у цей період і він і військовий комісар звертались до роботодавця з заявою про поновлення на роботі, суд приходить до висновку про те, що передбачений законом строк звернення до суду позивачем пропущено з поважних причин.
У зв`язку з цим ОСОБА_1 має бути поновлений на посаді водія ФОП ‹‹ ОСОБА_6 ›› з 17 березня 2014 року, тобто з часу звільнення у зв`язку з мобілізацією. Також йому має бути виплачено компенсацію середнього заробітку.
Продовження ОСОБА_1 з 17 березня 2015 року військової служби відповідно до ч.4 ст.119 КЗпП у редакції закону № 116-VIII є підставою для збереження за ним робочого місця і середнього заробітку більше ніж на один рік.
Позивач у своїх вимогах просив зобов`язати відповідачку нараховувати йому середній заробіток і в подальшому після поновлення його на роботі. Але суд не вправі прийняти рішення з перспективою на майбутнє, тому вимоги ОСОБА_1 в цій частині до задоволення не підлягають.
При зверненні до суду позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п.1 ч.1 ст.5 ЗУ "Про судовий збір". Відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України в такому випадку судовий збір у сумі 243,60 гривень підлягає стягненню з відповідача в дохід держави.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 119, 232 - 235 Кодексу законів про працю
України, ст. 39 ЗУ "Про військовий обов"язок і військову службу", Указами Президента України від 17.03.2014 року № 303/2014 та від 14.01.2015 року №15/2015 «Про часткову мобілізацію», Порядком виплати компенсації підприємствам, установам, організаціям у межах середнього заробітку працівників, призваних на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04 березня 2015 року №105, ст.ст. 10, 11, 58, 60, 209, 212 215 ЦПК України, суд,
Позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.
Поновити ОСОБА_1 строк, встановлений для звернення до суду з заявою про вирішення трудового спору.
Поновити ОСОБА_1 на посаді водія Фізичної особи підприємця ОСОБА_5 з 18 березня 2014 року.
Зобов"язати Фізичну особу підприємця ОСОБА_5 внести до трудової книжки ОСОБА_1 відомості про скасування запису про звільнення його з посади водія за п.3 ст. 36 КЗпП України та внести запис про його поновлення на посаді водія.
Рішення в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за один місяць в розмірі - 1322 грн.67 коп підлягає негайному виконанню.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з Фізичної особи підприємця ОСОБА_5 на користь держави судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Чернігівського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя Лиманська М.В.