АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа №623/1636/15-ц
Провадження № 22-ц-/790/6444/15 Головуючий І інстанції: Зелінський В.Г.
Категорія: сімейні Доповідач: Івах А.П.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2015 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - Івах А.П.,

суддів - Пономаренко Ю.А., Бобровський В.В.,

при секретарі - Каплоух Н.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 09 червня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання,-

в с т а н о в и л а:

У квітні 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання.

В обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що ОСОБА_1 є її рідним батьком згідно свідоцтва про народження серія НОМЕР_1 від 28.04.1997р..

Шлюб між її батьками ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було розірвано 06 жовтня 1998 року актовий запис №252.

Після розірвання шлюбу за рішенням суду стягувалися аліменти на її утримання неповнолітньої дитини у розмірі 1/4 частини від усіх видів доходу до досягнення нею повноліття.

ІНФОРМАЦІЯ_3 їй виповнилося 18 років.

З першого вересня 2014 року вона навчається на денній формі навчання на факультеті підготовки слідчих кадрів для органів МВС України у Національному юридичному університеті імені Ярослава Мудрого.

Проживає окремо від батьків у гуртожитку університету, усі витрати, пов'язані з утриманням несе сама та її мати, відповідач матеріальної допомоги не надає.

Рішенням Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 09 червня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на її користь аліменти в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно на період її навчання, починаючи з 02 квітня 2015 року до закінчення навчання, а саме до 30 липня 2018 року, але не більше ніж до досягнення нею 23 років.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій порушує питання про його скасування та ухвалення нового, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 у повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування дійсних обставин справи.

Сторони, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явилися, про поважність причини суду не повідомили, тому справу судова колегія розглядає, у відповідності до положень ч. 2 ст. 305 ЦПК України - за відсутності сторін.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, що були заявлені сторонами у суді першої інстанції, дослідивши матеріали справи, судова колегія приходить до наступного:

Розглядом справи достеменно встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 є колишнім подружжям, від шлюбу мають доньку ОСОБА_2, що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с. 5).

Після розлучення батьків ОСОБА_2 залишилася проживати з матір'ю ОСОБА_3, та стала студенткою Національного юридичного університету імені «Ярослава Мудрого денної форми навчання (а.с. 10).

Відповідно до вимог ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а у випадках, передбачених статтями 198,199 цього кодексу і своїх повнолітніх доньку та сина.

П. 20 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 15.05.2006 року „ Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" передбачає, що обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття ( незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує

18, але є меншим 23 років, продовження ними навчання, потреба у зв"язку з цим у матеріальній допомозі, наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Стаття 200 СК України передбачає, що суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і ( або) у частці від заробітку ( доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 цього Кодексу. При визначені розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2, суд обґрунтовано виходив із того, що ОСОБА_1 може надавати матеріальну допомогу повнолітній дочці, якій не виповнилося 23 роки, яка продовжує навчання та потребує матеріальної допомоги.

За вимогами ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухваленні рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

На виконання вимог діючого цивільно-процесуального законодавства відповідачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження своїх доводів про те, що його дочка ОСОБА_2 отримує стипендію та не потребує додаткової допомоги з його сторони, оскільки вона забезпечена державою, його посилання на той факт, що він здійснює догляд та утримання свого батька ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, який є сліпою особою, інвалідом першої групи та потребує постійної сторонньої допомоги, а також, що мати ОСОБА_6 є пенсіонеркою, потребує його допомоги як працездатна особа, у зв'язку з чим надання ним матеріальної допомоги повнолітній дочці є неможливим, тому як призведе до порушення прав малолітнього сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2 та батьків пенсіонерів, не можуть слугувати підставою для відмови у задоволенні позову.

Так, дійсно наявні матеріали справи містять данні про те, що батьки відповідача є людьми похилого віку, пенсіонерами, мешкають за адресою: вул. Нахімова 11 у м. Ізюмі (а.с.61), окремо від відповідача.

Належних та допустимих у розумінні вимог ст. ст. 57-59 ЦПК України, доказів на підтвердження факту, що саме у нього на утриманні знаходяться батьки відповідача не надав.

Довідка про склад сім'ї батьків, видана паспортистом 26 липня 2015 року (а.с.61), у якій відмічено, що за ОСОБА_5 здійснює догляд син не може вважатися належним доказом, оскільки встановлення такого факту не відноситься до компетенції паспортиста.

Факт того, що батьки відповідача потребують матеріальної допомоги не підтверджений, оскільки останні є пенсіонерами, отримують пенсію.

Судова колегія вважає, що суд першої інстанції, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатній і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, ухвалив законне рішення на основі повно в всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду судова колегія не вбачає.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313, 314, 315, 317 ЦПК України, судова колегія, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 09 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і протягом двадцяти днів може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий -

Судді -