АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 214/2858/15-ц Головуючий в 1-й інстанції
Провадження №22ц/774/1835/К/15 Суддя Мхітарян С.С.
Категорія - 81 (І) Доповідач - Л.А. Братіщева
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2015 року колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді - Братіщевої Л.А.,

суддів - Грищенко Н.М., Чорнобука В.І.,

при секретарі - Петренко К.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі, в порядку ст..197 ч. 2 ЦПК України за наявними у справі матеріалами, та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 20 липня 2015 року про відмову в задоволенні клопотання про забезпечення позову по справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Майєр-ТД» про стягнення компенсації по заробітній платі, відсотків за користування коштами, компенсації по ЄСВ, витрат по інфляції, штрафу, матеріальної та моральної шкоди,

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2015 року ОСОБА_1, на підставі ст.ст. 151-153 ЦПК України, подав до суду заяву про вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на рахунки в усіх банківських установах, які належить відповідачу у справі Товариству з обмеженою відповідальністю «Майєр-ТД» (надалі - ТОВ «Майєр-ТД»), а також просив суд витребувати з ТОВ «Майєр-ТД» свою трудову книжку для її подальшого зберігання в Саксаганському районному суді, в рамках цивільного провадження у справі за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Майєр-ТД» про стягнення компенсації по заробітній платі, відсотків за користування коштами, компенсації по ЄСВ, витрат по інфляції, штрафу, матеріальної та моральної шкоди.

Ухвалою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 20 липня 2015 рокуОСОБА_1 відмовлено в задоволенні клопотання про забезпечення позову.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить вищевказану ухвалу суду скасувати та постановити нову ухвалу про забезпечення заяви про забезпечення позову, з тих підстав, що зазначена ухвала є незаконною та необґрунтованою, постановленою з порушенням норм матеріального та процесуального права. Так, суд першої інстанції постановляючи оскаржувану ухвалу не врахував ,що у зв'язку з тим що позивач не може знайти наявність рахунків у юридичної особи, тому саме й просе суд накласти арешт на всі наявні рахунки відповідача в усіх банках.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах позовних вимог, заяви про забезпечення позову та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Відмовляючи в забезпеченні позову шляхом накладення арешту на всі рахунки, які належать відповідачу у справі, суд першої інстанції, керувався ст. 151 ЦПК України та виходив з недоведеності заявником підстав для забезпечення позову та не наданням суду відомостей про те що невжиття заходів забезпечення позову може в подальшому утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, чи призведе до порушення прав позивача. Відмовляючи в забезпеченні позову шляхом витребування у відповідача трудової книжки позивача суд першої інстанції, виходив з відсутності підстав для витребування трудової книжки, оскільки робітник повинен особисто отримати трудову книжку у роботодавця.

Колегія суддів погоджується з таким висновком районного суду, виходячи з наступного.

Згідно зі ст.ст. 1, 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод, чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України та цього Кодексу.

Статтею 151 ЦПК України передбачено, що за заявою осіб, які беруть участь у справі, суд може вжити заходи забезпечення позову.

Під забезпеченням позову розуміється вжиття судом передбачених законом заходів, які створюють реальну гарантовану можливість для виконання в майбутньому рішення по справі в разі задоволення заявленого позову.

При цьому, забезпечення позову спрямоване, перш за все, проти несумлінних дій відповідача, який може сховати майно, продати, знищити або знецінити його тощо.

Зазначена правова норма прямо визначає як форму і порядок звернення до суду із клопотанням про вжиття заходів забезпечення позову, так і підстави для його забезпечення.

Загальною підставою для вжиття заходів забезпечення позову є наявність обставин, які свідчать або дозволяють достовірно припустити, що невжиття цих заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання майбутнього рішення суду.

При цьому відповідно до принципу змагальності сторін і загальних правил розподілу тягаря доказування обов'язок доведення підстав для застосування заходів забезпечення позову покладається на особу, яка заявляє відповідне клопотання.

Згідно вимог ч.1 ст.152 ЦПК України позов забезпечується:

1/ накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або інших осіб;

2/ забороною вчиняти певні дії;

3/ встановленням обов'язку вчинити певні дії та інші.

Відповідно до вимог п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" згідно із п.1 ч.1 ст. 152 ЦПК України позов майнового характеру дозволяється забезпечувати шляхом накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або інших осіб.

Як роз'яснено у п.п. 4, 7, 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 9 від 22.12.2006 р. «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів, наприклад обмеження можливості господарюючого суб'єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків.

Отже, важливими умовами для вжиття заходів забезпечення позову є наявність між сторонами дійсного спору та реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду.

Суд першої інстанції, постановляючи ухвалу, врахував вищевказані норми закону та роз'яснення до них, вірно відмовив в клопотанні ОСОБА_1 про забезпечення позову.

Як убачається з матеріалів справи, а саме заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову, позивач просив накласти арешт на всі рахунки відповідача ТОВ «Майєр-ТД», яке є юридичною особою, не надавши а ні суду першої а ні суду апеляційної інстанції переконливих доказів того, що невжиття заходів по забезпеченню позову може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду та не врахувавши при цьому , що забезпечення позову саме у спосіб визначений позивачем- накладення арешту на всі банківські рахунки в усіх банківських установах, може призвести до зупинення діяльності підприємства, а також порушити права інших осіб, зокрема працівників.

З доводів апеляційної скарги, також, не вбачається в чому саме невжиття заходів забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду.

Колегія суддів вважає, що заявником не доведено і те що відповідач відмовляється, в установленому законом порядку надати позивачу на його вмотивовану вимогу трудову книжку. Так, посилання позивача на те, що підприємство вказану трудову книжку не віддає позивачу, колегією суддів оцінюється як припущення, оскільки жодного підтвердження вказаному, позивачем суду апеляційної інстанції не надано.

Враховуючи зазначене, доводи викладені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Судом першої інстанції, правильно встановлені фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримана процедура розгляду передбачена ЦПК України, а тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування ухвали суду.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 312-315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Ухвалу Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 20 липня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає, як така, що не перешкоджає подальшому провадженню у справі.

Головуючий:

Судді: