Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

21 жовтня 2015 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області в складі:

судді-доповідача - Панька В.Ф.

суддів - Куштана Б.П., Мацунич М.В.

при секретарі - Дашковській С.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгород справу за апеляційною скаргою ПАТ КБ «ПриватБанк» на рішення Ужгородського міськрайонного суду від 13 лютого 2015 року по справі за позовом ПАТ «Приват Банк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И Л А:

ПАТ КБ «Приват Банк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором кредиту, посилаючись на те, що 30.07.2007 року між ПАТ КБ "ПриватБанк" та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №МКМОАК00010104, згідно якого відповідач отримав кредит в розмірі 8555,95 дол. США з кінцевим терміном погашення 29.07.2010 року. Поручителем по даному договору кредиту виступив ОСОБА_3 Однак, взяті на себе зобов'язання по поверненню кредиту відповідач не виконав, що привело до виникнення заборгованості, яка становить 2072,57 дол. США, з яких: 887,81 дол. США - заборгованість за кредитом, 515,93 дол. США - заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 198,08 дол. США - заборгованість по комісії за користування кредитом, 470,75 дол. США - пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором.

Рішенням суду першої інстанції у задоволенні вищевказаного позову відмовлено.

З цим рішенням не погодився позивач, порушив питання про його скасування та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована невідповідністю висновків суду обставинам справи, порушенням норм матеріального та процесуального права.

Представник апелянта скаргу підтримала в повному обсязі та просить її задовольнити.

Відповідач просить апеляційну скаргу відхилити та залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши доповідача, сторін, які брали участь в судовому засіданні та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що банк не надав суду жодних підтверджуючих документів, що заставне майно було реалізоване і копія була надіслана позичальнику, жодних розрахунків, де було б відображено суму погашення кредиту за рахунок заставного майна також суду не представлено, а тому суд вважав, що в позові слід відмовити в зв'язку з тим, що позивач не надав суду докази тих обставин на які посилався як на підставу своїх позовних вимог.

Однак, з таким висновком суду першої інстанції погодитися не можна на підставі наступного.

З матеріалів справи вбачається, що 30.07.2007 року між ПАТ КБ "ПриватБанк" та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №МКМОАК00010104. Згідно вказаного договору, Банк зобов'язався надати відповідачу-1 кредит у розмірі 8555,96 дол. США на термін до 29.07.2010 року, а відповідач-1 зобов'язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором.

В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, Банк та ОСОБА_2 уклали договір застави, відповідно до якого, остання передала банку автомобіль марки ВАЗ 21043, державний номер НОМЕР_1.

У зв'язку із неможливістю сплачувати кредит відповідач-1 передав банку автомобіль надавши доручення реалізувати його і отримані кошти направити на погашення заборгованості.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до вимог відповідно до звичаїв ділового обороту, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Згідно з ч.2 ст. 589 ЦК України за рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.

Як вбачається з матеріалів справи, після реалізації предмету застави на підставі довіреності, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором 17.12.2009 року покупцем предмету застави було перераховано, а позивачем зараховано 4 377,21 дол. США на рахунок НОМЕР_2, що підтверджується випискою по рахунку (а.с.180-197).

Тобто, заборгованість відповідача-1 за кредитним договором станом на 31.01.2015 рік у сумі 2 473,8 дол. США надано з урахуванням суми у розмірі 4 377,21 дол. США, одержані від реалізації заставного майна. Суми від реалізації предмету застави не було достатньо для погашення заборгованості за договором в повному обсязі. Залишок заборгованості за договором відповідачем-1 не було погашено.

Крім цього, слід зазначити, що дія кредитного договору не припинилася, договір не визнано недійсним, жодна зі сторін не заявила про свій намір розірвати Договір, тому він є обов'язковим до виконання сторонами.

Відповідно до п.п.3,4 ч.1 ст.309 ЦПК України підставами для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

З врахуванням наведеного колегія суддів вважає, що рішення Ужгородського міськрайонного суду від 13 лютого 2015 року слід скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Судові витрати понесені позивачем для забезпечення розгляду справи також підлягають стягненню з відповідача на користь позивача на підставі ст.88 ЦПК України за подачу позову та апеляційної скарги в сумі 414 гривень 36 копійок.

Керуючись ст.ст.307, 309, 315 ЦПК України, судова колегія

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» - задовольнити.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду від 13 лютого 2015 року скасувати.

Позовні вимоги задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 2072,57 дол. США та судові витрати в розмірі 414 гривень 36 копійок.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Судді :