ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КРИВОГО РОГУ ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 210/3818/14-ц
Провадження № 2/210/261/15
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

"03" вересня 2015 р.

Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді: Вікторович Н.Ю.,

за участі секретаря судового засідання: Лейбенко В.В.,

позивача: ОСОБА_2,

представника позивача: ОСОБА_3,

представника відповідача: Теличко О.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Державного вищого навчального закладу «Криворізький національний університет» про поновлення на роботі і оплату за час вимушеного прогулу, -

В С Т А Н О В И В:

01 липня 2014 року до Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області звернулися позивач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_3 з вищевказаним позовом, який обґрунтовано тим, що з 1970 року по 1975 рік позивач ОСОБА_2 навчався у Криворізькому гірничорудному інституті і отримав диплом з відзнакою (НОМЕР_1). В 1978 році останній поступив та у 1981 році закінчив аспірантуру КГРІ і в 1983 році захистив дисертацію, за що йому була присвоєна вчена ступінь кандидата наук (Диплом кандидата наук НОМЕР_2 від 13 липня 1983 року).

У 1984 році ОСОБА_2 перейшов з КГРІ за конкурсом на роботу старшим викладачем у Криворізький філіал Київського інституту народного господарства (наказ КФ КІНГ №216- к від 17 жовтня 1984 року), де за досягнення у науково-педагогічній діяльності йому було присвоєно звання доцента (Атестат доцента НОМЕР_3 від 30 вересня 1991 року).

У 2011 році Криворізький економічний інститут (колишній КФ КІНГ), де позивач працював доцентом, було включено до складу ДВНЗ «Криворізький національний університет».

В 2012 році усі викладачі університету були переведені на контрактну форму трудових договорів, і з позивачем було укладено контракт на три роки: з 29 серпня 2012 року по 31 серпня 2015 року.

В червні 2013 року, його було сповіщено про те, що з нового навчального року він повинен брати участь в конкурсі для подальшої роботи в університеті, і тому його буде звільнено згідно контракту.

24 липня 2013 року, позивачеві виповнилося 60 років і він отримав право на пенсію за віком на загальних засадах соціального страхування (пенсійне посвідчення НОМЕР_4).

31 серпня 2013 року, його було звільнено з ДВНЗ «КНУ» у зв'язку із закінченням терміну дії контракту (наказ ДВНЗ «КНУ» №87-к від 23 серпня 2013 року).

Спроби позивача ОСОБА_2 продовжити трудову діяльність в університеті через участь у конкурсі на посаду доцента ні до чого не призвели, з яких причин йому не пояснювали. На той момент він так і не розумів, що робилося в Університеті і з який причин кожен раз йому відмовляли в роботі. Кожна зустріч з керівництвом ні до чого не приводила, було чути одні обіцянки. З моменту звільнення з роботи і по теперішній час він не працює.

24 січня 2014 року, позивачеві виповнилося 60 років та 6 місяців, і відповідно до Закону України «Про наукову та наукову-технічну діяльність» він отримав право і перейшов на пенсію за віком як науковий працівник (копія довідки Управління Пенсійного фонду №999 від 13 лютого 2014 року). Керуючись ст.24 вищевказаного закону, позивач звернувся із заявою до керівництва ДВНЗ «КНУ» з проханням надати грошову допомогу в розмірі шести окладів, плюс надбавки у зв'язку з виходом на наукову пенсію за віком, як науковий працівник.

Позивачем було отримано відповідь, в якій було сказано про таке, що така допомога надається у зв'язку з виходом на пенсію, а його було звільнено в зв'язку із закінченням дії контракту, а тому він не має права на дану допомогу.

Однак при огляді наказу №55-к від 23 серпня 2012 року та оригіналу контракту ним та його представником було встановлено, що в контракті виправлено кінцеву дату закінчення контракту 31 серпня 2013 рік - цифра три виправлена шляхом зарисовки сумішшю «штрихом». Отже, контракт був складений вже не на три роки, а на один. Потім при огляді Наказу №55-к від 23 серпня 2012 року, який позивач отримав 04 квітня 2014 року останнім встановлено, що у всіх колег позивача контракти укладено на три роки, а в нього на один, однак він пам'ятає, що писав заяву на три роки.

Вказує на те, що дата «31 серпня 2013 року» (дата звільнення позивача та дата закінчення контракту) припадає на вихідний день, а дата «31 серпня 2015 року» (дата закінчення контракту який укладався на три роки) припадає на робочий день - понеділок.

24 червня 2014 року позивачеві було надано копії вищевказаних документів. На них позивачем також було помічено виправлення дати «31 серпня 2015 року» на «31 серпня 2013 рік».

На підставі вищевикладеного вважає, що заява і обидва контракти були підробленні, атому просить позовні вимоги задовольнити, та винести рішення, яким, поновити строк для звернення до суду; поновити його, ОСОБА_2, з дати звільнення «31 серпня 2013 року» на роботі на посаді доцента кафедри інноваційного менеджменту та управління бізнес-процесами в державному вищому навчальному закладі «Криворізький національний університет»; стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 31 серпня 2013 року до дня поновлення на роботі, який складає 5 195,37 грн. за кожен місяць.

Присутні у судовому засіданні позивач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_3, кожен окремо, підтримали позовні вимоги у повному обсязі з підстав та мотивів викладених у позовній заяві, просили суд їх задовольнити у повному обсязі.

Присутня у судовому засіданні представник відповідача Державного вищого навчального закладу «Криворізький національний університет» - Теличко О.А. проти заявлених позовних вимог заперечувала у повному обсязі з тих підстав, що позивач звернувся до суду з позовною заявою про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу 01 липня 2014 року.

Відповідно до ст.233 КЗпП України, працівник може звернутись з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду у справах про звільнення в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Наказом ДВНЗ «КНУ» від 23 серпня 2013 року №87-к з позивачем припинено контракт у зв'язку із закінченням його терміну та звільнено з роботи за п.2 ч.1 ст.36 КЗпП України. Заступником начальника відділу кадрів університету - Кочуєвським Г.О., 30 серпня 2013 року, позивача було особисто ознайомлено з наказом від 23 серпня 2013 року № 87-к, про що на аркуші ознайомлення з наказом є його підпис.

Враховуючи викладене, відповідно до ст.233 КЗпП України позивач повинен був звернутись до суду з позовом до 30 вересня 2013 року, а не 01 липня 2014 року.

Таким чином, встановлений ст.233 КЗпП України, строк для звернення до суду позивачем пропущено.

Згідно ч.4 ст.267 ЦК України, сплив позовної давності застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Крім того, по суті позовних вимог представником відповідача було пояснено, що позивачем було укладено контракт з 29 серпня 2012 року по 31 серпня 2013 року, що засвідчено його підписом на бланку контракту. І він був обізнаний про дату припинення його трудових відносин.

Наказом Криворізького економічного інституту ДВНЗ «КНУ» від 17 травня 2013 року №50-к «Про попередження щодо закінчення терміну дії строкових трудових договорів (контрактів)», позивача було попереджено про закінчення дії його контракту у серпні 2013 року під розпис на засіданні кафедри інноваційного менеджменту та управління бізнес-процесами 31 травня 2013 року, про що є його підпис у листі ознайомлення з наказом від 17 травня 2013 року №50-к, та зазначено у протоколі засідання кафедри №20 від 31 травня 2013 року.

Також посилалася на ті обставини, що, як вбачається з витягу протоколу засідання кафедри інноваційного менеджменту та управління бізнес-процесами від 31 травня 2013 року №23, і визнається самим позивачем у тексті його позовної заяви, викладачам, строк строкових трудових договорів (контрактів) яких закінчився (наказом від 17 травня 2013 року № 50-к «Про попередження щодо закінчення терміну дії строкових трудових договорів (контрактів)», було запропоновано приймати участь у конкурсі на заміщення вакантних посад. Тим самим позивача вдруге було попереджено про закінчення дії його контракту.

Відповідно до п.2 ст.36 КЗпП України, закінчення строку трудового договору є підставою для його припинення, тому роботодавець до закінчення цього строку повинен видати наказ про звільнення працівника.

Згідно п.2. ст.36 КЗпП України, інститутом видано наказ від 23 серпня 2013 року №87-к про звільнення позивача з займаної посади з 31 серпня 2013 року, у зв'язку із закінченням терміну дії контракту (строкового трудового договору).

Позивача особисто ознайомлено з наказом від 23 серпня 2013 року №87-к 30 серпня 2013 року, про що свідчить його підпис на аркуші ознайомлення з наказом.

Отже, твердження позивача про те, що він вважав що його трудові відносини тривають до 31 серпня 2015 року є неправдивими.

Таким чином, наказ від 23 серпня 2013 року №87-к про припинення строкового трудового договору у зв'язку із закінченням його терміну та звільнення позивача з посади доцента з 31 серпня 2013 року за п.2. ч.1 ст. 36 КЗпП України, є законним та не підлягає скасуванню з підстав зазначених позивачем в позовній заяві.

Щодо посилань позивача та його представника про те, що заява ОСОБА_2 на продовження контракту писалася на три роки, пояснила, що строк дії контракту залежав не від бажання ОСОБА_2 а від рішення кадрової комісії. А термін продовження контракту з позивачем в один рік було зумовлено перед пенсійним віком ОСОБА_2

Щодо вимог позивача про оплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу, то відповідно ст.236 КЗпП України, виплата вимушеного прогулу у разі затримки виконання рішення про поновлення на роботі власником або уповноваженим ним органом здійснюється у разі незаконного звільнення працівника.

Позивача було звільнено законно, тому і підстав для виплати йому заробітної плати за час вимушеного прогулу не має.

На підставі вищевикладеного просила суд у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Вислухавши пояснення сторін, повно, всебічно та об'єктивно дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

Так, з матеріалів справи судом встановлено наступні факти.

З копії трудової книжки позивача ОСОБА_2 (а.с.4, 5, 6) вбачається, що згідно наказу №65-к від 30 серпня 2007 року, останнього було прийнято на посаду доцента за страховим трудовим договором, як обраний за конкурсом до Криворізького економічного інституту ДВНЗ «Київський національний економічний університет імені Вадима Гетьмана» (а.с.8).

Постановою КМУ від 21 березня 2011 року №280, Указом Президента України від 24 травня 2011 року №599/2011 Криворізький економічний інститут ДВНЗ «Київський національний економічний університет імені Вадима Гетьмана» реорганізовано у ДВНЗ «Криворізький національний університет», що також вбачається з копії трудової книжки позивача ОСОБА_2 (а.с.8).

З наданих представником відповідача копій документів вбачається, що трудові відносини між навчальним закладом та його працівниками врегульовано положенням про кадрову комісію з розгляду питань щодо оформлення трудових відносин із науково-педагогічними працівниками ДВНЗ «Криворізький національний університет» (а.с.99-105), наказом №263 від 21 травня 2012 року, «Про вдосконалення порядку оформлення трудових відносин з науково-педагогічними працівниками» (а.с.106, 107-108).

З заяви позивача ОСОБА_2 від 08 червня 2012 року на ім'я в.о. ректора ДВНЗ «Криворізький національний університет» вбачається, що останній звернувся із проханням продовження контракту на роботу на посаді доцента кафедри інноваційного менеджменту та управління бізнес-процесами на 0,85 ставки строком на три роки з 29 серпня 2012 року по 31 серпня 2013 року, яку було погоджено в.о. директора інституту, деканом та завідуючим кафедрою (а.с.47).

З копії наказу в.о. ректора Ступнік М.І. №55-к від 23 серпня 2012 року «Про продовження контракту» вбачається, що між позивачем ОСОБА_2 та навчальним закладом Криворізький економічний інститут ДВНЗ «Криворізький національний університет» було досягнуто згоди щодо продовження контракту на посаду науково-педагогічного працівника з 29 серпня 2012 року по 31 серпня 2013 року (а.с.12-13). Дана обставина також вбачається з контракту з науково-педагогічним працівником від 27 серпня 2012 року (а.с.48).

З копії наказу №50-к від 17 травня 2013 року «Про попередження щодо закінчення терміну дії строкових трудових договорів (контрактів)» (а.с.30-31) та аркушу ознайомлення з наказом (а.с.32), встановлено, що позивач ОСОБА_2 повідомлявся про закінчення терміну дії його контракту з науково-педагогічним працівником від 27 серпня 2012 року. При цьому зі слів сторін судом встановлено, що з якимись запереченнями чи зауваженнями щодо винесеного наказу позивач ОСОБА_2 не звертався до керівництва навчального закладу.

З витягу з протоколу №20 засідання кафедри інноваційного менеджменту та управління бізнес-процесами Криворізького економічного інституту ДВНЗ «Криворізький національний університет» від 31 травня 2013 року, встановлено, що на засіданні було ухвалено пропозицію, адресовану викладачам, строк трудових договорів (контрактів) у яких закінчився, підготувати документи для участі у конкурсі на заміщення вакантних посад в ДВНЗ «Криворізький національний університет» (а.с.33).

З витягу з протоку №23 засідання кафедри інноваційного менеджменту та управління бізнес-процесами Криворізького економічного інституту ДВНЗ «Криворізький національний університет» від 21 червня 2013 року, вбачається, що на засіданні викладачам кафедри ІМУБП, строк трудових договорів (контрактів) яких закінчився (наказ №50-к від 17 травня 2013 року «Про попередження щодо закінчення терміну дії строкових трудових договорів (контрактів)», було рекомендовано прийняти участь у конкурсі на заміщення вакантних посад не тільки кафедри ІМУБП, а і інших кафедр ДВНЗ «КНУ» (а.с.35).

З витягу з наказу №87-к від 23 серпня 2013 року «Про звільнення» вбачається, що у відповідності до п.2 ч.1 ст.36 КЗпП України, позивача ОСОБА_2 було звільнено з роботи у зв'язку із закінченням терміну дії контракту (строкового трудового договору) (а.с.28).

З копії аркушу ознайомлення з наказом від 23 серпня 2013 року №87-к «Про звільнення» вбачається, що позивача ОСОБА_2 було ознайомлено з його змістом. При цьому зі слів сторін судом також встановлено, що з якимись запереченнями чи зауваженнями щодо винесеного наказу про звільнення позивач ОСОБА_2 не звертався до керівництва навчального закладу.

Щодо посилань позивача та його представника, щодо внесення виправлень до дати закінчення терміну контракту у заяві про продовження контракту, та у самому контракті з науково-педагогічним працівником від 27 серпня 2012 року, то у відповідності до висновку експерта №58/06-004 від 30 січня 2015 року, встановлено, що в заяві позивача ОСОБА_2 від 08 червня 2013 року на продовження контракту з ДВНЗ «Криворізький національний університет» та в контракті ДВНЗ «Криворізький національний університет» з науково-педагогічним працівником ОСОБА_2 від 27 серпня 2012 року, цифрові записи року закінчення контракту «2013» не є первісними. Остання цифра року закінчення контракту у вищевказаних документах була видалена шляхом підчистки з наступним внесенням цифри «3». Первинними в останній цифрі року закінчення контракту були, вірогідно, цифри «5». Встановити точно первинні видалені цифри у вищезазначених записах не є можливим у зв'язку з повним видаленням первинного запису (а.с.93-96).

Однак суд вважає, що в даному випадку було відсутнє підроблення документів, оскільки, з наведеного вище вбачається, що позивачеві було відомо про те, що дія його контракту з навчальним закладом закінчується, його було ознайомлено з наказом про звільнення, що підтверджується відповідними матеріалами справи, жодних скарг або заперечень позивачем не подавалося.

Щодо посилань позивача та його представника про те, що заява ОСОБА_2 на продовження контракту писалася на три роки, суд вважає їх недоцільними, та такими, що не відповідають дійсності, оскільки з пояснень представника відповідача та матеріалів справи, а саме положенням про кадрову комісію з розгляду питань щодо оформлення трудових відносин із науково-педагогічними працівниками ДВНЗ «Криворізький національний університет», п.п.2.1.3 вбачається, що до завдань кадрової комісії входить розгляд поданих науково-педагогічним працівником матеріалів про виконання контрактних зобов'язань, тобто саме кадрова комісія встановлює термін, на який навчальним закладом буде продовжено дію контракту, і строк дії якого може коливатися у різних працівників, в залежності від певних обставин.

З додатку №3 до протоколу №1 від 30 травня 2012 року вбачається, що на засіданні кадрової комісії ДВНЗ «Криворізький національний університет», було запропоновано продовжити роботу з позивачем ОСОБА_2 - на один рік (а.с.113-114).

Відповідно до ст.43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, які він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами право на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно - технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Використання примусової праці забороняється. Не вважається примусовою працею військова або альтернативна(невійськова) служба, а також робота чи служба, яка виконується особою за вироком чи іншим рішенням суду або відповідно до законів про воєнний і про надзвичайний стан. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу ніж визначено законом. Використання праці жінок і неповнолітніх на небезпечних для їхнього здоров'я роботах забороняється. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до ч.4 ст.10 ЦПК України, суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Під час розгляду справи судом було здійснено заходів щодо з'ясування обставин справи, зокрема роз'яснено сторонам та учасникам процесу їх права та обов'язки, попереджено про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій, задоволено клопотання позивача та його представника про проведення експертизи, надана можливість надання доказів, якими учасники судового процесу обґрунтовують свої вимоги та заперечення у справі.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана надати суду докази на підтвердження обставин на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог або заперечень.

Пункт 2 ст.36 КЗпП України передбачає можливість припинення трудового договору у зв'язку з закінченням його строку. На цій підставі може бути припинений тільки строковий трудовий договір, укладений як строковий відповідно до закону. Якщо ж строковий трудовий договір укладено всупереч правилам ст.23 КЗпП, то умова про строк є незаконною. Трудовий договір у такому разі вважається укладеним на невизначений строк, і він не може бути припинений у зв'язку з закінченням строку.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду від 06 листопада 1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», судам роз'яснено, що трудовий договір на визначений строк укладається в разі, коли трудові відносини на невизначений строк не можуть бути встановлені з урахуванням характеру роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника (наприклад, його бажання), або в інших випадках, передбачених законодавчими актами.

Як слідує зі ст.23 КЗпП України, трудовий договір може бути: 1) безстроковим, що укладається на невизначений строк; 2) на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; 3) таким, що укладається на час виконання певної роботи. Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами.

Згідно п.2 ст.36 КЗпП України, припинення трудового договору через закінчення строку не потребує заяви чи якогось волевиявлення працівника, оскільки свою волю на укладення строкового трудового договору позивач виявив під час його укладення, а тому він погодився на припинення такого договору в разі закінчення строку, на який його було укладено.

Суд вважає, що трудові права працівників, що уклали контракт (строкові трудові договори), переважно не відрізняються від трудових прав працівників, що уклали трудові договори на невизначений строк. ОСОБА_2, як такий працівник, що уклав строковий трудовий договір, підлягав звільненню після закінчення обумовленого договором строку. Звільнення працівника за п.2 ст.36 КЗпП України не є звільненням за ініціативою власника або уповноваженого ним органу, звільнення здійснюється без заяви працівника за наказом власника. Наказ про звільнення може бути виданий в останній день дії контракту (строкового трудового договору) або до цього із зазначенням дати звільнення, що обумовлена строком трудового договору (контракту), а тому вказані вимоги і були виконані відповідачем.

Відповідно до ч.1 ст.235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Згідно п.2 ст.235 КЗпП України, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

Щодо вимоги позивача ОСОБА_2 про поновлення строку звернення із позовною заявою до суду та визнання пропуску поважним, суд приходить до висновку, що дана вимога також задоволенню не підлягає виходячи із наступного.

Так, відповідно до положень ст.233 КЗпП України, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду у справах про звільнення в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Як вбачається з матеріалів справи, з наказом про звільнення №87-к від 23 серпня 2013 року позивача ОСОБА_2 було під розпис ознайомлено 30 серпня 2013 року, а до суду з даним позовом позивач звернувся лише 01 липня 2014 року, тобто майже через рік.

При цьому у позові ані позивачем, ані його представником не наведено взагалі жодного обґрунтування поважності пропущення строку звернення до суду з даним трудовим спором.

А тому на підставі вище викладеного, суд приходить до висновку, що обставини викладені у позові не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи, а тому відмовляє у їх задоволенні.

Судові витрати суд вважає на доцільне віднести за рахунок держави.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст.36, 235 КЗпП України, ст.19 Конституції України, ст.ст.10, 57-60, 209, 212-214, 218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Державного вищого навчального закладу «Криворізький національний університет» про поновлення на роботі і оплату за час вимушеного прогулу, - відмовити у повному обсязі.

Судові витрати віднести на рахунок держави.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Дніпропетровської області протягом десяти днів з часу його проголошення через Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення суду складено 07 вересня 2015 року.

Суддя: Н. Ю. Вікторович