Справа № 297/880/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2015 року м. Берегово

Берегівський районний суд Закарпатської області в особі: головуючого Гал Л. Л., при секретарі Боротей А.Е., з участю прокурора Міндак В.В., представника відповідача ОСОБА_1 за довіреністю ОСОБА_2, третьої особи ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Берегівського міжрайонного прокурора до Берегівської міської ради, ОСОБА_1, ОСОБА_1, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ОСОБА_4 інспекція сільського господарства в Закарпатській області, ОСОБА_3, про визнання недійсним рішень Берегівської міської ради та державних актів на право власності на земельні ділянки, повернення у комунальну власність земельних ділянок,

встановив:

Берегівський міжрайонний прокурор звернувся в суд із позовною заявою до Берегівської міської ради, ОСОБА_1, неповнолітнього ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ОСОБА_4 інспекція сільського господарства в Закарпатській області, ОСОБА_3, про визнання недійсним рішення Берегівської міської ради №375 від 06.07.2007 року в частині передачі безоплатно ОСОБА_1 у власність земельної ділянки, рішення №519 від 07.12.2007 року «Про внесення змін у пункт 3.7 рішення №375 від 06.07.2007 року», рішення №1899 від 29.08.2014 року, визнання недійсним державних актів на право власності на земельні ділянки, повернення у комунальну власність територіальної громади м. Берегово земельних ділянок.

В позові зазначено, що рішенням 14 сесії V скликання Берегівської міської ради № 375 від 06.07.2007 року було передано неповнолітньому ОСОБА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1, мешканцю м. Берегово, вул. Тіноді, 3, у власність земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,1000 га, яка перебуває у користуванні, та земельну ділянку площею 0,0214 га для ведення особистого селянського господарства. В подальшому, рішенням 17 сесії V скликання Берегівської міської ради № 519 від 07.12.2007 року було внесено зміни до рішення 14 сесії V скликання Берегівської міської ради № 375 від 06.07.2007 року, а саме змінено розмір земельної ділянки, наданої у власність для ведення особистого селянського господарства з 0,0214 га на 0,0861 га.

До прийняття першого рішення сесії Берегівської міської ради, згідно договору дарування від 03.07.2007 року ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний код НОМЕР_2 подарував своєму сину ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, житловий будинок, що знаходиться за адресою м. Берегово, вул. Тіноді, 3.

Відповідно до другого рішення № 519 від 07.12.2007 року була виготовлена технічна документація із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку площею 0,0861 га та виготовлено відповідний державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯД №542308.

В подальшому, згідно рішення №1899 від 29.08.2014 року, був затверджений проект землеустрою щодо зміни цільового призначення земельної ділянки по вул. Тіноді, 3, площею 0,0861 га з «ведення особистого селянського господарства» на «для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд».

Прокурор вказує на те, що рішення прийняті всупереч нормам законодавства, з порушенням процедури надання у власність земельної ділянки.

Зокрема, нормами ст.ст. 31,32,34 ЦК України та ст. 17 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що малолітня особа не має права вчиняти правочин щодо нерухомого майна без письмової нотаріально посвідченої згоди батьків та дозволу органу опіки та піклування. Згідно ст. 125 ЗК України передбачено, що право власності на земельну ділянку виникає з моменту державної реєстрації цього права, тобто для здійснення будь-яких правочинів стосовно нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, потрібна попередня згода органів опіки та піклування.

Оскільки рішення про передачу у власність неповнолітньому ОСОБА_1 земельних ділянок було винесено 06.07.2007 року, а висновок опікунської ради №20 був виданий 26.10.2007 року, тому це є порушенням ст. 31.32 ЦК України.

Актом перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 14.04.2014 року було встановлено, що рішення №375 від 06.07.2007 року було прийнято в порушення ч. 6,7,8,9 ст. 118 ЗК України, оскільки проект відведення не був виготовлений, рішення Берегівської міської ради про надання дозволу на виготовлення проектної документації не надавалось. Крім того, в порушення абзацу 6 ч. 1 ст. 9 Закону України «Про державну експертизу землевпорядної документації» проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок не пройшов обовязкову експертизу.

Також прокурор посилається на те, що земельна ділянка площею 0,0861 га рішенням сесії була передана для ведення особистого селянського господарства, хоча згідно генерального плану забудови міста Берегово діючої станом на 01.01.2007 року вказана земельна ділянка рахувалася як територія садової житлової забудови, тобто її було передано у власність без зміни цільового призначення. При цьому, ч. 1 ст. 21 ЗК України передбачає, що порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для визнання недійсними рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування про надання (передачу) земельних ділянок громадянам.

Крім того, в позовній заяві зазначено, що згідно виписки з інвентаризаційної справи за будинковолодінням №38 по вул. Сечені, в м. Берегово рахувалось 0,1489 га землі, а за будинковолодінням №3 по вул. Тіноді в м. Берегово, яка межує з нею, рахувалось 0,006 га, з чого випливає, що ОСОБА_1 не міг користуватися земельною ділянкою 0,1 га, оскільки вона перебувала у користуванні інших осіб, тобто він безоплатно приватизував земельну ділянку, яка не перебувала у його користуванні, що є порушенням ст. 118 п. 1 ЗК України.

При цьому, прокурор зазначає, що про вказані порушення, тобто про незаконно прийняті рішення Берегівської міської ради та видані на підставі них державні акти серії ЯД №542307 та серії ЯД №542308 від 29.12.2007 року прокуратура дізналась лише 28 серпня 2014 року, після внесення відомостей до ЄРДР за фактом зловживання службовим становищем службовими особами Берегівської міської ради за ч. 2 ст. 364 КК України, у звязку чим вважає, що ним пропущено строк звернення до суду про скасування рішень та державних актів з поважних причин.

Прокурор Міндак В.В. у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та пояснив, що 06.07.2007 року Берегівською міською радою було прийнято рішення про передачу ОСОБА_1 у власність дві земельні ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,1000 га, та для ведення особистого селянського господарства площею 0,0214 га, а 07.12.2007 року змінено розмір земельної ділянки з 0,0214 га на 0,0861 га. Вказані рішення Берегівської міської ради не відповідають вимогам закону, оскільки земельні ділянки надавалися у власність неповнолітній особі, у звязку чим перед прийняттям рішення, що є правочином, необхідний був дозвіл органу опіки та піклування про передачу неповнолітній особі нерухомого майна. У звязку цим були порушені вимоги ст.ст. 31,32 ЦК України та ст. 17 Закону України «Про охорону дитинства». Прокурор пояснив, що ОСОБА_1 в інтересах свого сина перед прийняттям міською радою оспорюваного рішення із заявою про передачу йому земельної ділянки у власність не звертався, а також ним не був виготовлений проект відведення земельної ділянки, який повинен був затверджуватися Берегівською міською радою, що є порушенням ст. 118 ЗК України. В свою чергу проект відведення земельної ділянки повинен був пройти експертизу, що також не було зроблено та є порушенням ст. 9 Закону України «Про державну експертизу землевпорядної документації».

Прокурор також на підстави своїх вимог про визнання рішень недійсним пояснив, що на земельній ділянці житлового будинку №38 по вул. Сечені, в м. Берегово, яка межує із земельною ділянкою відповідача ОСОБА_1, були розміщені надвірні будівлі, якими користувались співвласники багатоквартирного будинку, однак сараї були знесені незаконно без погодження з співвласниками багатоквартирного будинку. Дані порушення також призвели до того, що відповідач ОСОБА_1 діючи в інтересах неповнолітнього сина, незаконно безоплатно приватизував земельну ділянку, яка збільшилася площею з 0,006 га до 0,1 га за рахунок землі, яка рахувалась за будинковолодінням №38 по вул. Сечені, в м. Берегово.

Щодо рішення Берегівської міської ради від 29.08.2014 року №1899, яким було затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки із зміни її цільового призначення з «для ведення особистого селянського господарства» на «для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд» площею 0,0861 га, прокурор зазначив, що дане рішення є також незаконним, оскільки воно було прийняте на підставі двох попередніх рішень, які прийняті з порушення норм земельного та цивільного законодавства. Земельна ділянка ОСОБА_1 була передана із земель житлової громадської забудови без зміни цільового призначення, як землі сільськогосподарського призначення, та відповідач своє право на отримання земельної ділянки житлової громадської забудови вже використав.

На цих підставах прокурор просив визнати недійсним рішення Берегівської міської ради №375 від 06.07.2007 року в частині передачі безоплатно ОСОБА_1 у власність земельної ділянки, рішення №519 від 07.12.2007 року «Про внесення змін у пункт 3.7 рішення №375 від 06.07.2007 року», а також рішення №1899 від 29.08.2014 року, скасувати два державних актів ОСОБА_1, які були видані на підставі вказаних рішень і повернути у комунальну власність територіальної громади м. Берегово земельні ділянки площею 0,1000 га, та 0,0861 га.

Представник відповідача ОСОБА_1 за довіреністю ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги прокурора не визнав та просив відмовити в задоволенні позову у звязку із спливом строку позовної давності. Представник зазначив, що оспорювані рішення Берегівською міською радою були прийняті більше сім років тому, рішення приймалися на засіданні Берегівської міської ради, які є відкрити засіданнями. Крім того, на прокурора покладені обовязки нагляду за додержанням законів, зокрема і органами місцевого самоврядування, всі рішення Берегівської міської ради надсилаються до прокуратури, тому твердження прокурора, що причина пропуску строку звернення до суду є поважною, не відповідає дійсності.

Відповідач ОСОБА_1, який також діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_1, представник Берегівської міської ради, та представник Державної інспекції сільського господарства в Закарпатській області в судове засідання не зявилися, про місце та час розгляду справи були належним чином повідомлені.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ОСОБА_3 в судовому засіданні позов прокурора підтримала та пояснила, що відповідач ОСОБА_1 захопив частину земельної ділянки, яка відносилась та перебувала у користуванні мешканців багатоквартирного будинку №38 по вул. Сечені в м. Берегово. Власником квартири АДРЕСА_1 являється вона, ОСОБА_3, та коли вона мала намір приватизувати частину земельної ділянки прибудинкової території, то відповідач скориставшись тим, що він є депутатом Берегівської міської ради і незаконно захватив частину земельної ділянки, на яку не мав права.

Заслухавши пояснення прокурора, представника відповідача та третьої особи ОСОБА_3, вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Згідно договору дарування від 03.07.2007 року ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, подарував ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, від імені якого діяла законний представник ОСОБА_5, житловий будинок садибного типу №3 по вул. Тіноді в м. Берегово (а.с. 17).

Встановлено, що рішенням 14 сесії V скликання Берегівської міської ради № 375 від 06.07.2007 року «Про передачу земельних ділянок громадянам» було передано неповнолітньому ОСОБА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1, мешканцю м. Берегово, вул. Тіноді, 3, у власність земельну ділянку, що перебувала у користуванні для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, за рахунок земель житлової громадської забудови, площею 0,1000 га, яка перебуває у користуванні, та земельну ділянку площею 0,0214 га для ведення особистого селянського господарства (а.с. 12-13).

В подальшому, рішенням 17 сесії V скликання Берегівської міської ради № 519 від 07.12.2007 року було внесено зміни у п. 3.7 рішення 14 сесії V скликання Берегівської міської ради № 375 від 06.07.2007 року, а саме змінено розмір земельної ділянки, наданої у власність неповнолітньому ОСОБА_1 для ведення особистого селянського господарства з 0,0214 га на 0,0861 га (а.с. 18).

29 грудня 2007 року неповнолітньому ОСОБА_1 були видані державні акти на право власності на земельні ділянки, а саме державний акт серії ЯД №542307 на земельну ділянку кадастровий номер :01:012:0051, площею 0,1000 га для обслуговування жилого будинку та державний акт серії ЯД №542308 на земельну ділянку, кадастровий номер :01:012:0052, площею 0,0861 га, для ведення особистого селянського господарства (а.с. 114,115).

Статтею 25 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання.

Відповідно до ст. 12 п. «б» Земельного кодексу України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить, зокрема передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу.

Стаття 202 ч. 1 ЦК України дає визначення поняттю правочину, згідно якого це є дією особи, спрямованою на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Отже, виходячи із цього, рішення органу місцевого самоврядування прийняте у відповідності до наданих йому повноважень Конституцією України та іншими законами не є правочином у розумінні ст. 202 ЦК України.

Статтею 31 ЦК України визначена часткова цивільна дієздатність фізичної особи, яка не досягла 14 років.

Згідно ч. 2 ст. 32 ЦК України неповнолітня особа вчиняє інші правочини за згодою батьків (усиновлювачів) або піклувальників.

На вчинення неповнолітньою особою правочину щодо транспортних засобів або нерухомого майна повинна бути письмова нотаріально посвідчена згода батьків (усиновлювачів) або піклувальника і дозвіл органу опіки та піклування.

Стаття 17 ч. 1 Закону України «Про охорону дитинства», в редакції, яка діяла на час винесення спірних рішень, передбачає, що кожна дитина, в тому числі й усиновлена, має право на одержання в установленому законом порядку в спадщину майна і грошових коштів батьків.

Частиною 3 цієї статті передбачено, що батьки або особи, які їх замінюють, не мають права без дозволу органів опіки і піклування укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобов'язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання.

Рішенням виконавчого комітету Берегівської міської ради від 30.10.2007 року №789 «Про надання дозволу на приватизацію земельної ділянки», розглянувши заяву ОСОБА_1 та додані до неї документи, висновок опікунської ради, було вирішено дати дозвіл ОСОБА_1 на приватизацію земельної ділянки, що відноситься до будинку в м. Берегово, вул. Тіноді, 3, право власності на який має малолітній ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 16).

Згідно ст. 126 ЗК України у редакції, яка була чинною на час прийняття рішень, право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом.

Таким чином, судом встановлено, що неповнолітній ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, не вчиняв (в його інтересах не вчинявся) правочину без дозволу органу опіки та піклування, а приватизація земельних ділянок і видача державних актів на право власності на земельні ділянки, які підлягають спеціальній реєстрації, були здійснені після надання відповідного дозволу на дану приватизацію.

Отже, законодавством не заборонено прийняття рішень органом місцевого самоврядування про передачу у власність земельних ділянок неповнолітній особі, та не вимагається для цього дозволу органу опіки та піклування.

Щодо рішень Берегівської міської ради №375 від 06.07.2007 року та №519 від 07.12.2007 року, суд констатує наступне.

Згідно ст. 118 Земельного кодексу України в редакції, яка діяла в 2007 році на час оспорюваних правовідносин, громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідної міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки.

Рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки.

Громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають заяву до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. У заяві зазначаються бажані розміри та мета її використання.

Відповідна місцева державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада розглядає заяву, а при передачі земельної ділянки фермерському господарству - також висновки конкурсної комісії, і в разі згоди на передачу земельної ділянки у власність надає дозвіл на розробку проекту її відведення.

Проект відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян організаціями, які мають відповідні дозволи (ліцензії) на виконання цих видів робіт, у строки, що обумовлюються угодою сторін.

Проект відведення земельної ділянки погоджується з органом по земельних ресурсах, природоохоронним і санітарно-епідеміологічним органами, органами архітектури і охорони культурної спадщини та подається на розгляд відповідних місцевої державної адміністрації або органу місцевого самоврядування.

Районна, Київська чи Севастопольська міська державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада у місячний строк розглядає проект відведення та приймає рішення про передачу земельної ділянки у власність.

Крім того, відповідно до постанови КМУ №677 від 26.05.2004 року «Про затвердження Порядку розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок», діючої та в редакції на час прийняття рішень, проект відведення земельної ділянки розробляється на підставі рішення міської ради, районної, Київської або Севастопольської міської держадміністрації, до повноважень яких належить надання у користування або передача у власність земельних ділянок.

Проект відведення земельної ділянки виконавець погоджує із землевласником або землекористувачем, органом земельних ресурсів, природоохоронним органом, санітарно-епідеміологічною службою, органом містобудування і архітектури та охорони культурної спадщини.

У разі відведення земельної ділянки для розробки корисних копалин або забудови територій на площах їх залягання проект погоджується також з органом державного геологічного контролю та органом державного гірничого нагляду.

Погоджений проект відведення земельної ділянки підлягає державній експертизі, яка проводиться органом земельних ресурсів відповідно до законодавства.

Після одержання позитивного висновку державної експертизи проект відведення земельної ділянки розглядається сільською, селищною, міською радою, районною, Київською та Севастопольською міською держадміністрацією, затверджується ними або в установленому порядку подається до інших органів, до повноважень яких належить надання у користування або передача у власність земельних ділянок.

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про державну експертизу землевпорядної документації» обов'язковій державній експертизі підлягають проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок.

Відповідно до статті 35 вказаного Закону результатом проведення державної експертизи є висновок державної експертизи.

Висновки державної експертизи повинні містити оцінку допустимості та можливості прийняття рішення щодо об'єкта державної експертизи і враховувати соціально-економічні наслідки.

Позитивні висновки державної експертизи щодо об'єктів обов'язкової державної експертизи є підставою для прийняття відповідного рішення органами виконавчої влади чи органами місцевого самоврядування.

Відповідно до ст. 19 ЗК України землі України за основним цільовим призначенням поділяються на такі категорії, зокрема землі сільськогосподарського призначення; землі житлової та громадської забудови.

Статтею 20 ЗК України, в редакції станом на 07.12.2007 року, віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень.

Зміна цільового призначення земель провадиться органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про передачу цих земель у власність або надання у користування, вилучення (викуп) земель і затверджують проекти землеустрою.

Зміна цільового призначення земель, які перебувають у власності громадян або юридичних осіб, здійснюється за ініціативою власників земельних ділянок у порядку, що встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Актом №3 перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 14.04.2014 року державною інспекцією сільського господарства в Закарпатській області було встановлено, що прийняття рішення, виготовлення технічної документації та передача в приватну власність земельної ділянки ОСОБА_1 загальною площею 0,0861 га для ведення особистого селянського господарства проведена з порушенням вимог земельного законодавства, а саме ст.ст. 19,20,118, Земельного кодексу України, ст.ст. 9,35 Закону України «Про державну експертизу землевпорядної документації», постанови КМУ №№677 від 26.05.2004 року «Про затвердження Порядку розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок» (а.с. 10-11).

Так, дійсно заява ОСОБА_1 про надання земельних ділянок відсутня. Є заява ОСОБА_5 матері неповнолітнього ОСОБА_1 про виготовлення технічної документації та державного акта на право власності на земельні ділянку датовані 05.12.2007 року (а.с. 73). Відсутній дозвіл Берегівської міської ради на розробку проекту відведення земельної ділянки та не проведена відповідна державна експертиза. Є лише заява відповідача ОСОБА_1 про внесення змін у рішення 14 сесії V скликання Берегівської міської ради № 375 від 06.07.2007 року (а.с. 19).

За змістом ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, не заборонених законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Отже, судом встановлено, що вказані рішення Берегівської міської № 375 від 06.07.2007 року в частині передачі безоплатно неповнолітньому ОСОБА_1 у власність земельної ділянки, та рішення №519 від 07.12.2007 року «Про внесення змін у пункт 3.7 рішення №375 від 06.07.2007 року» були прийняті із порушення земельного законодавства, що регулюють питання передачі у власність громадянам земельних ділянок (ст. 118 ЗК України) та вказані порушення частково були також встановлені державною інспекцією сільського господарства в Закарпатській області в ході перевірки.

Згідно до ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

При цьому, посилання прокурора та третьої особи ОСОБА_3 про те, що рішенням Берегівської міської № 375 від 06.07.2007 року в частині передачі безоплатно ОСОБА_1 у власність земельної ділянки, та рішенням №519 від 07.12.2007 року «Про внесення змін у пункт 3.7 рішення №375 від 06.07.2007 року» частково були передані землі комунальної власності, якими користувались мешканці багатоквартирного будинку за адресою м. Берегово, вул. Сечені, 38 та наведення як обґрунтування цьому листа директора КП ББТІ БРР (а.с. 27) не є належним доказом. Позаяк вказаний лист свідчить про наявність на земельній ділянці жилого будинку, надвірних будівель.

Копія листка генерального плану (схеми) (а.с. 25) також не підтверджує незаконність зміни цільового призначення земельної ділянки, яка була надана неповнолітньому ОСОБА_1 для особистого селянського господарства, оскільки його дослідженням не можливо встановити, що це дійсно затверджений Берегівською міською радою діючий генплан (або його частина).

Разом з тим, перевіряючи доводи представника відповідача в частині застосування судом норм ст.ст. 257,261,267 ЦК України щодо позовної давності суд виходить з такого.

Як встановлено судом, ухвалення оскаржуваних у даній справі рішень органу місцевого самоврядування та видача оспорюваних державних актів мало місце у період з 06.07.2007 року до 29.12.2007 року.

Так, державні акти були видані 29.12.2007 року (а.с. 114,115).

Позовна давність за статтею 256 ЦК України це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Тобто, для визначення початку перебігу позовної давності має значення не тільки безпосередня обізнаність особи про порушення її прав, а і обєктивна можливість цієї особи знати про обставини порушення її прав.

При цьому норма частини 1 ст. 261 ЦК України містить презумпцію обізнаності особи про стан своїх субєктивних прав, відтак обовязок доведення терміну, з якого особі стало (могло стати) відомо про порушення права, покладається на позивача.

Так, прокурор в судовому засіданні зазначив, що йому стало відомо про прийняті рішення та видані на підставі цих рішень державні акти тільки 28.08.2014 року, після внесення відомостей до ЄРДР, у звязку з чим не пропущений строк звернення до суду про скасування рішень та державних актів.

В позові ж просив визнати причину пропущення строку звернення до суду поважною і просив відновити строк звернення до суду (а.с. 7).

Однак, з такими твердженнями прокурора погодитись не можна, оскільки як в судовому засіданні було встановлено, що всі рішення Берегівської міської ради надсилалися до Берегівської міжрайонної прокуратури для відому, сама ж прокуратура здійснювала нагляд за додержанням законів, у відповідності до покладених на неї функцій та повноважень, у відповідності із Законом України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року №1789-ХІІ.

Вирішуючи питання застосування строку позовної давності суд приділяє належну увагу такому поняттю як момент, з якого прокуратура дізналася або могла дізнатися про порушення права, та керуватись доказами, які підтверджують його настання.

Отже, судом встановлено, що початок перебігу позовної давності починається з моменту, коли прокуратура дізналася (могла дізнатися) про порушення земельного законодавства, позаяк рішення органу місцевого самоврядування приймаються відкрито, гласно, тобто з 29.12.2007 року, який сплив 29.12.2010 року, оскільки позивач є юридичною особою, то її обізнаність про порушення прав або можливість такої обізнаності слід розглядати через призму обізнаності його службових осіб, до повноважень яких належав контроль у сфері земельних відносин.

Тобто, у прокуратури була обєктивна можливість знати, що рішення Берегівської міської № 375 від 06.07.2007 року та №519 від 07.12.2007 року прийняті з порушенням земельного законодавства та, що видача двох державних актів на право власності на земельні ділянки при таких обставинах є неправомірними. При цьому, ніяких поважних причин пропуску цього строку прокурором судом не встановлено.

Згідно ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Та відповідно до ч. 4 цієї статті сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Згідно п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Представником відповідача ОСОБА_2 заявлено про пропущення позивачем строку позовної давності, судом встановлено, що строк позовної давності пропущено без поважних причин, у звязку чим у позовних вимогах прокурора в частині визнання недійсним рішення Берегівської міської ради №375 від 06.07.2007 року в частині передачі безоплатно ОСОБА_1 у власність земельної ділянки, визнання недійсним рішення №519 від 07.12.2007 року «Про внесення змін у пункт 3.7 рішення №375 від 06.07.2007 року», визнання недійсним державних актів на право власності на земельні ділянки, та як наслідок повернення у комунальну власність територіальної громади м. Берегово земельних ділянок, слід відмовити у звязку із закінченням строку позовної давності.

Щодо іншої вимоги прокурора про визнання недійсним рішення 34 сесії VІ скликання Берегівської міської ради №1899, суд констатує наступне.

29 серпня 2014 року рішенням 34 сесії VІ скликання Берегівської міської ради №1899 «Про затвердження проекту землеустрою щодо зміни цільового призначення земельної ділянки ОСОБА_1 по вул. Тіноді, 3 у м. Берегове» був затверджений ОСОБА_1 проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки із зміни її цільового призначення з «ведення особистого селянського господарства» на «для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)», площею 0,0861 га (кадастровий номер :01:012:0052).

Цим же рішенням змінено цільове призначення земельної ділянки по вул. Тіноді, 3 у м. Берегове, площею 0,0861 га, яка перебувала у власності ОСОБА_1 з «для ведення особистого селянського господарства» на «для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)» (а.с. 116).

Статтею 59 ч. 1 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

Суд визнає незаконним та скасовує нормативно-правовий акт органу державної влади або органу місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Таким чином, суд розглядаючи спір про визнання незаконними та скасування актів органу місцевого самоврядування повинен перевірити окремо законність кожного рішення органу місцевого самоврядування та дати відповідну оцінку доказам, які представлені стороною у справі, яка доводить незаконність рішення.

Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

При цьому, неповнолітньому ОСОБА_1 не надавалась нова земельна ділянка із цільовим призначення для обслуговування житлового будинку, тобто твердження прокурора про те, що він використав своє право на безоплатне отримання землі, не відповідає дійсності.

Інших мотивів прокурор не навів.

Суд перевіривши норми ст.ст. 20,123 Земельного кодексу України, ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», а також врахувавши, що прокурор жодним чином не доводів свої вимоги в частині визнання недійсним вказаного рішення (ні в позовній заяві, ні в ході судового розгляду), приходить до того висновку, що рішення Берегівської міської ради від 29.08.2014 року №1899 не суперечить вимогам Конституції, земельного законодавства та іншим нормативно правим актам.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позов прокурора в даній частині є недоведеним, позаяк оспорювань рішення не суперечить вимогам земельного законодавства, що є самостійною підставою для відмови в позові у даній частині.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 212, 214 ЦПК України, ст.ст. 257, ч. 1 ст. 261, ч. 3,4 ст. 267 ЦК України,

рішив:

В задоволенні позову Берегівського міжрайонного прокурора до Берегівської міської ради, ОСОБА_1, ОСОБА_1, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ОСОБА_4 інспекція сільського господарства в Закарпатській області, ОСОБА_3, в частині визнання недійсним рішення 14 сесії V скликання Берегівської міської ради №375 від 06.07.2007 року в частині передачі безоплатно ОСОБА_1 у власність земельної ділянки, рішення №519 від 07.12.2007 року «Про внесення змін у пункт 3.7 рішення №375 від 06.07.2007 року», державних актів на право власності на земельні ділянки, повернення у комунальну власність територіальної громади м. Берегово земельних ділянок відмовити у звязку із закінченням строку позовної давності.

В задоволенні позову Берегівського міжрайонного прокурора до Берегівської міської ради, ОСОБА_1, ОСОБА_1, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ОСОБА_4 інспекція сільського господарства в Закарпатській області, ОСОБА_3, в частині визнання недійсним рішення 34 сесії VІ скликання Берегівської міської ради №1899 «Про затвердження проекту землеустрою щодо зміни цільового призначення земельної ділянки ОСОБА_1 по вул. Тіноді, 3 у м. Берегове» - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі якщо рішення було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя ОСОБА_6.