Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Є.У. № 333/8250/14-ц Головуючий у 1-й інстанції: Стоматов Е.Г.
Провадження № 22-ц/778/4462/15 Суддя-доповідач: Трофимова Д.А.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 вересня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Осоцького І.І.

Суддів: Трофимової Д.А.

Дзярука М.П.

При секретарі: Семенчук О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 27 травня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Оранта-Січ» про захист прав споживачів та стягнення страхового відшкодування,

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з вищевказаним позовом, в ході розгляду справи позивач збільшив розмір позовних вимог.

В обґрунтування позову ОСОБА_3 зазначав, що 24.11.2010 року між сторонами по справі було укладено договір № 55 страхування транспортних засобів.

Позивач 05.10.2011 року о 05 годині 00 хвилин на 28 км + 300 м автодороги «Запоріжжя-Донецьк», керуючи автомобілем Hyundai Tucson, реєстраційний номер НОМЕР_1, в складних погодних умовах (в умовах туману) скоїв наїзд на залізобетонний блок, внаслідок чого з'їхав з автодороги. В результаті дорожньо-транспортної пригоди автомобіль зазнав механічних ушкоджень, постраждалих немає.

Згідно висновку експертного автотоварознавчого дослідження від 04.09.2014 року розмір матеріальної шкоди, спричиненого власнику автомобіля Hyundai Tucson, реєстраційний номер НОМЕР_1, в результаті його пошкодження складає 140 373,47 грн.

Постановою судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 27.03.2012 року провадження в справі про адміністративне правопорушення у відношенні ОСОБА_3 було закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв'язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

05.10.2011 року ОСОБА_3 звернувся до відповідача з заявою про настання страхової події.

Відповідно до листа відповідача вих. № 6188 від 23.12.2011 року, ОСОБА_3 було відмовлено у виплаті страхового відшкодування.

14.11.2011 року ОСОБА_3 повторно звернувся до відповідача з заявою про настання страхової події. Однак, до теперішнього часу відповідач не виконав свого обов'язку за договором, не здійснив страхової виплати.

Відповідно до п. 5.1.5 договору № 55 страхування транспортних засобів від 24.11.2010 року в разі несвоєчасної виплати страхового відшкодування страховик зобов'язаний сплатити страхувальнику пеню в розмірі 0,1 % за кожен день прострочення, але не більше ніж подвійна облікова ставка НБУ, яка діяла на день дорожньо-транспортної пригоди.

Посилаючись на зазначені обставини, позивач просив суд стягнути з відповідача на свою користь суму страхового відшкодування в розмірі 140 373,47 грн., пеню в розмірі 17 874,22 грн. (0,1 % за кожен день прострочення), три проценти річних - 14 698,83 грн., інфляційні втрати - 64 262,96 грн.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 27 травня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

На підставі п.п. 2, 3 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог, або змінити рішення.

Відповідно ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Згідно ч. 2 ст. 314 ЦПК України апеляційний суд ухвалює рішення у випадках скасування судового рішення і ухвалення нового або зміни рішення.

За положеннями ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Таким чином, судова колегія перевіряє зазначене рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Суд, відмовляючи у задоволенні позову, виходив із того, що відповідачем правомірно відмовлено у виплаті страхового відшкодування.

Проте, з такими висновками суду погодитись не можна, оскільки ці висновки суперечать вимогам закону та не ґрунтуються на матеріалах справи.

Так, відповідно до ст. 16 Закону України "Про страхування" договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Статтею 979 ЦК України передбачено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно ст. 8 Закону України «Про страхування» страховий ризик - певна подія, на випадок якої проводиться страхування і яка має ознаки ймовірності та випадковості настання. Страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

За положеннями ст. 988 ЦК України страховик зобов'язаний протягом двох робочих днів, як тільки стане відомо про настання страхового випадку, вжити заходів щодо оформлення всіх необхідних документів для своєчасного здійснення страхової виплати страхувальникові; у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. Страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором. Страхова виплата за договором майнового страхування здійснюється страховиком у межах страхової суми, яка встановлюється у межах вартості майна на момент укладення договору.

Те, що до обов'язків страховика належить здійснення страхової виплати у разі настання страхового випадку передбачено і п. 3 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про страхування».

Статтею 9 цього Закону також передбачено, що страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник.

Згідно зі ст. 990 ЦК України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката).

Відповідно до ст. 991 ЦК України страховик має право відмовитися від здійснення страхової виплати у разі:

1) навмисних дій страхувальника або особи, на користь якої укладено договір страхування, якщо вони були спрямовані на настання страхового випадку, крім дій, пов'язаних із виконанням ними громадянського чи службового обов'язку, вчинених у стані необхідної оборони (без перевищення її меж), або щодо захисту майна, життя, здоров'я, честі, гідності та ділової репутації;

2) вчинення страхувальником або особою, на користь якої укладено договір страхування, умисного злочину, що призвів до страхового випадку;

3) подання страхувальником завідомо неправдивих відомостей про об'єкт страхування або про факт настання страхового випадку;

4) одержання страхувальником повного відшкодування збитків за договором майнового страхування від особи, яка їх завдала;

5) несвоєчасного повідомлення страхувальником без поважних на те причин про настання страхового випадку або створення страховикові перешкод у визначенні обставин, характеру та розміру збитків;

6) наявності інших підстав, встановлених законом.

Договором страхування можуть бути передбачені також інші підстави для відмови здійснити страхову виплату, якщо це не суперечить закону.

Рішення страховика про відмову здійснити страхову виплату повідомляється страхувальникові у письмовій формі з обґрунтуванням причин відмови.

Перелік підстав для відмови страховика у здійсненні страхових виплат або страхового відшкодування встановлено також ст. 26 Закону України «Про страхування».

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 24.11.2010 року між сторонами по справі було укладено договір № 55 страхування транспортних засобів, за умовами якого страховик приймає на страхування ТЗ страхувальника, що знаходиться в його володінні на підставі власності, на умовах, передбачених цим договором. ТЗ страхувальника - HYUNDAI TUCSON, 2009 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1. За положеннями частини 3 договору загальна страхова сума складає 175 000 грн., по страховому ризику «ДТП» сторонами встановлена безумовна франшиза у розмірі - 0 % від страхової суми по кожній страховій події.

Відповідно до п. 6.1.13 договору № 55 страхування транспортних засобів від 24.11.2010 року страховими випадками не визнаються і відшкодуванню не підлягають збитки, що виникли внаслідок порушення ПДР, а саме, перевищення встановлених обмежень швидкості руху (а.с. 5-8).

Свої фінансові й інші зобов'язання перед страховою компанією за договором позивач виконав повністю.

05.10.2011 року стався страховий випадок, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобіль HYUNDAI TUCSON, 2009 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, зазнав механічних пошкоджень.

В той же день, 05.10.2011 року ОСОБА_3 повідомив відповідача про настання страхового випадку, надав заяву про страхову виплату (а.с. 45-46).

За зверненням першого заступника генерального директора СК «Оранта-Січ» спеціалістом-автотехніком Дочірнього підприємства «Експерт-Сервіс АВТО» було надано висновок № 470 від 20.10.2011 року, згідно якого як учасник дорожнього руху водій автомобіля Hyundai Tucson, реєстраційний номер НОМЕР_1, ОСОБА_3, в умовах обмеженої видимості через туман, повинен був діяти відповідно до вимог дорожніх знаків 1.37, 3.29, а також вимог п. 12.1, 12.2, 12.9 "б" Правил дорожнього руху. У дорожній ситуації, що склалася, водієм автомобіля Hyundai Tucson, реєстраційний номер НОМЕР_1, ОСОБА_3 не дотримано швидкісний режим. Фактична швидкість руху автомобіля Hyundai Tucson, реєстраційний номер НОМЕР_1, з урахуванням гальмівного сліду до наїзду на бетонний захисний блок і подальшого руху автомобіля до зупинки з урахуванням обірваного переднього колеса з поворотним кулаком маточиною, деформації підрамника, правого порога, крил, дверей, відкинутого і розбитого бетонного блоку при наїзді на дві частини, швидкість автомобіля була значно вище 100 км/год (при максимально дозволеній швидкості на даній ділянці при нормальній видимості не більше 50 км/год). Дії водія автомобіля Hyundai Tucson, реєстраційний номер НОМЕР_1, ОСОБА_3 не відповідають вимогам п.п. 12.1, 12.2, 12.9 "б", а також вимогам дорожнього знаку 3.29, з технічної точки зору знаходяться в причинному зв'язку зі скоєною подією (а.с. 37-44).

Як вбачається з листа ВАТ «Страхова компанія «Оранта-Січ» № 6188 від 23.12.2011 року на ім'я позивача, ВАТ «Страхова компанія «Оранта-Січ», розглянувши заяву по факту ДТП, яке мало місце 05.10.2011р., зазначивши, що на підставі вищевказаного висновку № 470 від 20.10.2011 року швидкість руху автомобіля в момент ДТП була вище 100 км/год, не визнало подію страховим випадком, посилаючись на п. 6.1.513 договору № 55 страхування транспортних засобів від 24.11.2010 року (а.с. 17).

Разом з тим, у постанові судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 27.03.2012 року (з урахуванням постанови судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 05.03.2015 року про виправлення описки в постанові від 27.03.2012 року) зазначено, що відносно ОСОБА_3 було складено протокол про адміністративне правопорушення, відповідно до якого ОСОБА_3 05.10.2011 року о 05 год. 00 хвил. на 28 км + 300 м автодороги Запоріжжя-Донецьк, керуючи автомобілем HYUNDAI TUCSON, реєстраційний номер НОМЕР_1, в складних погодних умовах (в умовах туману) не витримав безпечний боковий інтервал та скоїв наїзд на залізобетонний блок, внаслідок чого з'їхав з автодороги. В результаті ДТП вказаний транспортний засіб пошкоджено, постраждалих немає (а.с. 15, 66).

Згідно висновків судової автотехнічної експертизи № 117/12 від 14.03.2012р. у дорожній ситуації, що розглядається, для забезпечення безпеки дорожнього руху, водій автомобіля "Hyundai Tucson", реєстраційний номер НОМЕР_1, повинен був керуватися вимогами п.п. 12.2, 12.3 ПДР України. В діях водія автомобіля "Hyundai Tucson", реєстраційний номер НОМЕР_1, ОСОБА_3 невідповідностей вимогам п.п. 12.2, 12.3 ПДР України не вбачається. Водій автомобіля "Hyundai Tucson", реєстраційний номер НОМЕР_1, ОСОБА_3 не мав технічної можливості попередити наїзд на перешкоду з моменту її виявлення шляхом застосування заходів зниження швидкості руху (а.с. 9-14).

Постановою судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 27.03.2012 року провадження в справі про адміністративне правопорушення у відношенні ОСОБА_3 було закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв'язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП (а.c. 15).

Згідно з ч. 4 ст. 61 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

За положеннями ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Оскільки належних доказів того, що позивач допустив перевищення встановлених обмежень швидкості руху, суду надано не було, колегія суддів вважає, що відмова ПАТ «Страхова компанія «Оранта-Січ» щодо виплати ОСОБА_3 страхового відшкодування не ґрунтується на законі. Відповідно, пошкодження автомашини позивача є страховим випадком, за яким відповідач зобов'язаний сплатити позивачеві страхове відшкодування. Представником відповідача не було надано доказів, як передбачено ст. 60 ЦПК України, щодо правомірності прийняття рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування.

Відповідно звіту № 61 про оцінку автомобіля Hyundai Tucson, реєстраційний номер НОМЕР_1, що складений 04.09.2014р., вартість матеріальної шкоди, спричиненої власнику автомобіля Hyundai Tucson, реєстраційний номер НОМЕР_1, в результаті його пошкодження складає 140 373,47 грн. (а.с. 18-26).

Як пояснив представник позивача, автомобіль HYUNDAI TUCSON, реєстраційний номер НОМЕР_1, відремонтовано не було, доказів протилежного суду не надано.

У березні 2015 року ОСОБА_3 повторно звернувся до ВАТ «Страхова компанія «Оранта-Січ» із заявою про виплату страхового відшкодування (а.с. 64, 65). Відповіді на заяву позивач не отримав.

Відповідно до статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Тому, в межах заявлених позивачем вимог з ПАТ «Страхова компанія «Оранта-Січ» на користь ОСОБА_3 підлягає стягненню сума страхового відшкодування в розмірі 140 373,47 грн.

Крім того, відповідно до п. 5.1.5 договору № 55 страхування транспортних засобів від 24.11.2010 року в разі несвоєчасної виплати страхового відшкодування страховик зобов'язаний сплатити страхувальнику пеню в розмірі 0,1 % за кожен день прострочення, але не більше ніж подвійна облікова ставка НБУ, яка діяла на день дорожньо-транспортної пригоди.

Відповідно до наданого позивачем розрахунку, який є обґрунтованим та таким, що підтверджується матеріалами справи, пеня за період з 21.10.2011р. по 17.04.2015р. становить 17 874,22 грн. (а.с. 72). Вказаний розрахунок представником відповідача не оспорено.

Колегія суддів вважає, що також наявні правові підстави для покладення на відповідача обов'язку сплатити позивачу суму страхової виплати з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних за прострочення виконання грошового зобов'язання.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України передбачено обов'язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Проаналізувавши норми ст.ст. 524, 533-535, 625 ЦК України, можна дійти висновку, що грошовим є зобов'язання, яке виражається в грошових одиницях України (грошовому еквіваленті в іноземній валюті), тобто будь-яке зобов'язання зі сплати коштів.

Таким чином, грошовим зобов'язанням є таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана сплатити гроші на користь другої сторони (кредитора), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Крім того, стаття 625 ЦК України розміщена в розділі І «Загальні положення про зобов'язання» книги 5 ЦК України, а тому поширює свою дію на всі зобов'язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов'язань.

Статтею 979 ЦК України встановлено, що у разі настання певної події (страхового випадку) страховик зобов'язаний виплатити страхувальникові або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату).

Оскільки зобов'язання страховика у разі настання страхового випадку зводиться до здійснення страхової виплати, то таке зобов'язання є грошовим і в разі прострочення його виконання настає відповідальність, передбачена ч. 2 ст. 625 ЦК України, зокрема сплата боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення. Проценти річних, так само як інфляційні втрати на суму боргу, входять до складу грошового зобов'язання і на відміну від пені не є грошовою санкцією за порушення грошового зобов'язання, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляції і отриманні компенсації (плати) від боржника за користування отриманими ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов'язання.

Отже, оскільки зобов'язання страховика у разі настання страхового випадку зводиться до здійснення страхової виплати, то таке зобов'язання є грошовим і в разі прострочення його виконання настає відповідальність, передбачена ч. 2 ст. 625 ЦК України, зокрема сплата суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також трьох процентів річних від простроченої суми.

Відповідно до наданого позивачем розрахунку три проценти річних від простроченої суми складають 14 698,83 грн., інфляційні втрати - 64 262,96 грн. (а.с. 72). Вказаний розрахунок є обґрунтованим, таким, що підтверджено матеріалами справи, та відповідачем не спростовано.

З огляду на викладене, рішення суду підлягає скасуванню з одночасним ухваленням нового рішення про стягнення з ПАТ «Страхова компанія «Оранта-Січ» на користь ОСОБА_3 суми страхового відшкодування в розмірі 140 373,47 грн., пені - 17 874,22 грн., трьох процентів річних - 14 698,83 грн., інфляційних втрат - 64 262,96 грн., а всього - 237 209,48 грн.

Також, у відповідності до вимог ч.ч. 3, 5 ст. 88 ЦПК України з ПАТ «Страхова компанія «Оранта-Січ» підлягають стягненню в дохід держави витрати по сплаті судового збору в суді першої та апеляційної інстанцій в загальному розмірі 3 558,14 грн. (2 372,09 грн. + 1 186,05 грн.).

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 27 травня 2015 року по цій справі скасувати та ухвалити нове рішення наступного змісту:

Позов ОСОБА_3 задовольнити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Оранта-Січ» на користь ОСОБА_3 суму страхового відшкодування в розмірі 140 373,47 грн., пеню - 17 874,22 грн., три проценти річних - 14 698,83 грн., інфляційні втрати - 64 262,96 грн., а всього - 237 209,48 грн.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Оранта-Січ» в дохід держави судовий збір в загальній сумі 3 558,14 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржено протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: