Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/778/1315/15 Головуючий у 1-й інстанції Макаров В.О.
Суддя-доповідач Онищенко Е.А.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької с області у складі:

Головуючого Бєлки В.Ю.

Суддів Онищенка Е.А.

Воробйової І.А.

При секретарі Остащенко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 08 грудня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, третя особа: орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Орджонікідзевському району, про позбавлення батьківських прав за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про третя особа: орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Орджонікідзевському району, про усунення перешкод у спілкуванні з дітьми та участі у вихованні, -

В С Т А Н О В И Л А:

В квітні 2014 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3, третя особа: орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Орджонікідзевському району, про позбавлення батьківських прав.

В обґрунтування позовних вимог зазначала, що з 29.03.1997 року по 13.07.2006 року вона перебувала у шлюбі з відповідачем.

Від шлюбу мають двох доньок ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, які після розлучення залишились проживати разом із нею.

Починаючи з 2005 року відповідач участі у вихованні дітей не приймає, не цікавиться їх розвитком та життям, їхнім станом здоров'я, ухиляється від спілкування з ними. Не приймає участі у духовному, культурному розвитку дітей та організації їх відпочинку, чинить перешкоди щодо надання нотаріально посвідченої згоди на тимчасовий виїзд дітей за кордон, ухилявся від сплати аліментів встановлених за рішенням суду. Діти повістю знаходяться на її утриманні та виховуються тільки нею.

Вважає, що ОСОБА_3 самоусунувся від здійснення батьківських обов'язків щодо їхніх доньок, тому враховуючи його нехтування та невиконання своїх батьківських обов'язків, а також обставини, що склались у сім'ї, ставлення дітей до батька, є законні підстави для позбавлення його батьківських прав.

Враховуючи вищевикладене просила суд позбавити ОСОБА_3 батьківських прав щодо їх неповнолітніх дітей - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2,.

В червні 2014 року ОСОБА_3 подав зустрічний позов до ОСОБА_4, третя особа орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Орджонікідзевському району, про усунення перешкод у спілкуванні з дітьми та участі в їхньому вихованні.

В обґрунтування позову зазначав, що з часу розірвання шлюбу і до теперішнього часу ОСОБА_4 чинить йому перешкоди у спілкуванні з дітьми, забороняє з ними спілкуватися впливаючи на психіку дітей.

Зазначає, що діти бажають спілкуватися з ним, протиправна поведінка ОСОБА_4 до нього і до дітей фактично змусила його обмежити спілкування з ними. Він любить доньок і не бажає травмувати їхню психіку та погіршувати взаємовідносини з відповідачем.

Просив суд зобов'язати ОСОБА_4 не перешкоджати йому брати участь у вільному спілкуванні з дітьми ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2; визначити наступні способи його участі у вихованні доньок, а саме: систематичне і необмежене побачення і спілкування в будь-який час і день за місцем навчання доньок, за його місцем проживання, або за іншим місцем їхнього перебування без присутності матері; спільний відпочинок, за згодою доньок, під час їхніх канікул за місцем навчання; необмежене спілкування доньок особисто з ним засобами телефонного, поштового, електронного та іншого засобу зв'язку, що не передбачають безпосереднього фізичного спілкування між батьком та донькою; відвідування доньок за місцем їхнього проживання два рази на місяць (перша і третя субота кожного місяця) з 18.00 годин до 21.00 години в присутності їх матері, а також в дні народження доньок та в загальнодержавні свята - Новий рік і Різдво; зобов'язати ОСОБА_4 один раз на тиждень, в телефонному спілкуванні надавати йому об'єктивну інформацію щодо фактичного місця навчання, проживання, перебування дітей, про стан їх здоров'я, а у разі знаходження дітей на стаціонарному лікуванні, про місцезнаходження лікарняного закладу; стягнути з відповідача на його користь суму сплачених судових витрат.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 08 грудня 2014 року позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено.

Позбавлено ОСОБА_3 батьківських прав щодо неповнолітніх дітей ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2

В задоволенні зустрічних позовних вимогах ОСОБА_3 про усунення перешкод у спілкуванні з дітьми та участі у їхньому вихованні відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати, ухвалити нове про відмову в задоволенні первісного позову та задовольнити його позовні вимоги у повному обсязі.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення, є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_4 про позбавлення відповідача батьківських прав, суд першої інстанції виходив з доведеності, що батько двох дітей неповнолітніх дітей ОСОБА_3 ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дітей.

Проте з такими висновками суду погодитись не можна.

Так встановлено і не заперечується сторонами, що сторони з 29 березня 1997 року перебували у зареєстрованому шлюбі.

Подружжя мають двох дітей, доньку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та доньку ОСОБА_6. ІНФОРМАЦІЯ_2.

Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу від 13.07.2006 року шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 розірвано.

Відповідно до довідки МКП "Основаніє" № 1192 від 25.06.2013 року, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 зареєстровані за адресою АДРЕСА_1.

12 вересня 2009 року відповідач ОСОБА_3 зареєстрував шлюб з ОСОБА_8, та після реєстрації шлюбу змінив прізвище ОСОБА_3 на ОСОБА_3.

Відповідно до рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 08.02.2011 року, з ОСОБА_3 стягнуто на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання дітей ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, у твердій грошовій сумі 900 гривень, на обох дітей щомісячно, починаючи з 04.08.2010 року і до досягнення ними

Аналіз матеріалів справи та наданих сторонами доказів дає підстави вважати, що позивачка у відповідності до ст.ст. 10, 60 ЦПК України як сторона, яка приймала участь у справі не довела суду ті обставини, на які вона посилалася як на підставу своїх вимог, а саме не довела, що відповідач у справі ОСОБА_3 ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню своїх неповнолітніх дітей.

Так відповідно до ч. 1 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Відповідно до ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тобто, перелік підстав позбавлення батьківських прав є вичерпним.

Згідно з п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" (далі - Постанова) ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Відповідно до п. 15 Постанови позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Так позивачка посилається, що відповідач ухиляється від виховання дітей, матеріальної допомоги не надає.

Разом з цим відповідач із жовтня по липень 2010 року добровільно , щомісячно перераховував позивачці на утримання дітей грошові кошти в обсязі 20 998 грн., що підтверджується копіями квитанцій, наданих суду ( а.с. 81-101).

Також не заперечується сторонами, і підтверджується розрахунком, що станом на 01 жовтня 2013 року відповідачем сплачені аліменти в сумі 34 110 грн., заборгованість відсутня ( а.с. 78).

Ніким не оспорюється, що до теперішнього часу відповідач своєчасно сплачує кошти на утримання своїх неповнолітніх доньок.

Також позивачка посилається на те, що відповідач перешкоджає виїзду своїх дітей за кордон України, що на думку суду являється ухиленням від своїх батьківський обов'язків.

Проте дана обставина не свідчить про ухилення батька від виконання своїх обов'язків, а навпаки , з огляду наданої відповідачем відповіді, на яку послався суд, відповідач бажає примиритися саме з колишньою дружиною у питанні виховання дітей, і не заперечує проти надання дозволу на тимчасовий виїзд дітей за кордон.

Посилання позивачки, як на підставу ухилення батька від виховання дітей, з якими погодився суд першої інстанції , на те, що батько в вихованні дітей участі не бере, так як загальні збори не відвідував, з класним керівником не спілкувався на думку колегії не свідчить що один з батьків ухиляється, оскільки такі відвідування достатні для одного із батьків ( а.с. 16).

Покази свідків ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14 допитаних судом за клопотанням обох сторін, не доводять , що відповідач ухиляється від виконання своїх обов'язків.

З огляду наведеного судова колегія вважає обґрунтованим відмовити у позові про позбавлення батьківських прав, оскільки відсутні беззаперечні докази винної поведінки та свідомого нехтування батьківськими обов'язками ОСОБА_3, які б свідчили про ухилення від виховання дочок, і, як наслідок, необхідність застосування крайнього заходу у вигляді позбавлення батьківських прав відповідно до ст. 164 СК України.

Висновок органу опіки та піклування в силу вимог ст. 212 ЦПК України не має для суду наперед встановленого значення і оцінений судом апеляційної інстанції у сукупності з іншими доказами у справі.

Аналіз цього висновку дає право прийти до висновку, що він не відображає реальної картини спірних правовідносин, а в основному базується на поясненнях позивачки ОСОБА_4 та неповнолітніх ( а.с. 114,115).

Між тим, відмовляючи у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 судова колегія вважає, що суд першої інстанції в цій частині повно і всебічно дослідив і оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Суд дійшов до правильного висновку, що ОСОБА_3 у відповідності до ст.ст. 10, 60 ЦПК України як сторона, яка приймала участь у справі не довів суду ті обставини, на які він посилався як на підставу своїх вимог, а саме не довів будь яких перешкод з боку відповідачки у спілкування зі своїми дітьми, що і підтверджується їх показами.

Крім того, вирішуючи спір щодо усунення перешкод суд вірно виходив з інтересів саме дітей, враховуючи їх вік, 15 та 17 років, які вже можуть самостійно доловлюватися з батьком про час, місце та способи спілкування.

Доводи апеляційної скарги в цій частині не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права , які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Отже судова колегія приходить до висновку, що вказані порушення призвели до неправильного вирішення справи в її частині, тому суд апеляційної інстанції на підставі ст. 309 ЦПК України рішення суду в частці скасовує та ухвалює нове рішення про відмову в задоволенні зустрічного позову.

Керуючись ст. ст. 307, 309, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 08 грудня 2014 року у по цій справі в частині позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав скасувати та ухвалити нове рішення наступного змісту.

У задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_3 - відмовити.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: