Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
ЄУН 334/3920/15-цГоловуючий у 1-й інстанції Турбіна Т.Ф.
№22-ц/778/5332/15Суддя-доповідач Гончар М.С.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі

головуючого судді Стрелець Л.Г.

суддів Каракуші К.В., Гончар М.С.

при секретарі Бурима В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 17 липня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: ОСОБА_4 про стягнення аліментів

ВСТАНОВИЛА:

21 травня 2015 року ОСОБА_2 звернулась до суду із вищезазначеним позовом, який у подальшому уточнила (а.с.25) та в якому просила стягнути з відповідача на її утримання аліменти у розмірі 1000,00 грн. щомісяця, починаючи з дня подачі позову і до зміни матеріального чи сімейного стану сторін.

В обґрунтування свого позову позивач зазначала, що вона отримує пенсію за віком при повному стажі у розмірі 1180,88 грн. З 2013 року має діагноз хвороби: «рак молочної залози II ступеня». У зв'язку зі станом свого здоров'я та віком вона ніде не працює, інших джерел доходів не має. Тому, її матеріальне становище вкрай нужденне, вона потребує матеріальної допомоги від свого повнолітнього сина, який у добровільному порядку останнім часом її не надає. Інших дітей позивачка не має. При цьому, син має можливість надавати матеріальну допомогу матері.

Ухвалою суду першої інстанції від 18 червня 2015 року залучено до участі у цій справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, - ОСОБА_4 (а.с.20).

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 17 липня 2015 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, аліменти на користь ОСОБА_2. ІНФОРМАЦІЯ_2, у розмірі 300,00 грн. щомісячно, починаючи з 21.05.2015 року до зміни матеріального стану сторін.

В іншій частині позову відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_3 в дохід держави судовий збір у сумі 243,60 грн.

Рішення про стягнення аліментів в розмірі суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню.

Відповідач ОСОБА_3 та третя особа ОСОБА_4 із зазначеним рішенням суду першої інстанції погодились, останнє в апеляційному порядку не оскаржували.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, позивач ОСОБА_2 у своїй апеляційній скарзі просила рішення суду першої інстанції скасувати, винести нове рішення, яким стягнути з її сина ОСОБА_3 аліменти на її користь в розмірі 1000,00 грн.

Третя особа ОСОБА_4 подала письмові заперечення на вищезазначену апеляційну скаргу позивача у цій справі (а.с.85).

У судове засідання 05 листопада 2015 року повідомлені апеляційним судом належним чином про час та місце розгляду цієї справи (а.с. 82-84) апелянт - позивач ОСОБА_2, відповідач ОСОБА_3 та третя особа - ОСОБА_4 не з'явились, клопотань про відкладення розгляду цієї справи апеляційному суду не подавали, про причини своєї неявки апеляційний суд не сповістили, окрім апелянта-позивача ОСОБА_2

Апелянт - позивач ОСОБА_2 подала апеляційному суду заяву про розгляд цієї справи апеляційним судом за її відсутності через погане самопочуття та її небажання зустрічатись у суді із третьою особою у цій справі - колишньою невісткою та батьком останньої, який виступає представником цієї третьої особи (а.87).

При вищевикладених обставинах, колегія суддів визнала неповажною причини неявки відповідача ОСОБА_3 і третьої особи ОСОБА_4 та ухвалила розглядати дану справу у даному судовому засіданні за відсутністю сторін та третьої особи за присутністю представників відповідача за довіреністю (а.с.18) ОСОБА_5 та третьої особи за довіреністю (а.с.26) ОСОБА_3

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення

- представника відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_5, яка у тому числі зазначала, що ОСОБА_3 на час розгляду справи апеляційним судом вже не працює у ФОП ОСОБА_6, отримує щомісяця дохід від своєї професійної діяльності біля 2000,0 грн., апеляційну скаргу матері визнає частково, однак розмір аліментів на розсуд суду,

- представника третьої особи ОСОБА_4 - ОСОБА_3, який у тому числі зазначав, що цей позов поданий позивачем тільки у травні 2015 року, тобто після ухвалення рішення судом у квітні 2015 року про стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітньої дитини його довірительки у розмірі 800,0 грн. і лише з метою зменшення останнього, оскільки змінити рішення суду шляхом подачі апеляційної скарги ОСОБА_3 не вдалося; відповідач за наявності коштів має право у добровільному порядку без рішення суду утримувати свою матір, матір отримує розмір пенсії майже такий же, скільки складає офіційний дохід відповідача, якщо не зважати на додаткові доходи відповідача від професійної діяльності останнього, як перукаря,

перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про те, що апеляційна скарга позивача ОСОБА_2 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, апеляційний суд має право її відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідно до ст. 308 ЦПК апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Встановлено, що суд першої інстанції, задовольняючи позов позивача ОСОБА_2 у цій справі частково, керувався ст. ст. 10, 60, 88, 212-215, 218 ЦПК України та виходи із обґрунтованості та доказаності останнього в частині його задоволення.

Такі висновки суду першої інстанції є правильними, оскільки основані на доказах, поданих сторонами, які оцінені судом у відповідності до вимог ст. 212 ЦПК України, до встановлених правовідносин вірно застосовані норми матеріального права, відсутні порушення норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення цієї справи.

Так, судом першої інстанції було правильно встановлено, що ОСОБА_2 народилась ІНФОРМАЦІЯ_2 (паспорт, копія а.с.7).

ОСОБА_2 є непрацездатною особою, пенсіонером (посвідчення НОМЕР_1, копія а.с.3), перебуває на обліку в УПФУ Ленінського району м. Запоріжжя та отримує пенсію у розмірі 1180,88 грн. (довідка УПФУ Ленінського району м. Запоріжжя від 27.04.2015 року №2276, копія а.с.4).

ОСОБА_2 має ряд тяжких захворювань, зокрема: стенокардія, гіпертонічна хвороба 3 ступеню (а.с.40 - 41), хвороба Паркінсона, церебральний атеросклероз (а.с.50), рак молочної залози ІІ ступеня (а.с.6), у зв'язку з чим згідно рекомендацій лікарів потребує постійного лікування, посиленого харчування, вітамінотерапії, імунотерапії, діагностичного обстеження. Це підтверджується копією амбулаторної картки, виписками з історії хвороби, довідками медичних закладів (а.с.38-53).

Таким чином, за вказаних обставин ОСОБА_2, як непрацездатна особа, з урахуванням розміру пенсії, на правильну думку суду першої інстанції потребує додатково матеріальної допомоги, яку відповідно до закону повинні надавати повнолітні діти.

Відповідач ОСОБА_3 є повнолітнім працездатним сином позивачки, інших дітей ОСОБА_2 не має.

Ця обставина визнана особами, які беруть участь у справі, а тому доказуванню не підлягає в силу вимог ст. 61 ч. 1 ЦПК України.

Відповідач ОСОБА_3 на час ухвалення оскаржуємого рішення суду першої інстанції у цій справі працював перукарем (а.с.5, 57), отримував заробітну плату у вигляді заробітної плати 1220,0 грн. та додатково доходи від здійснення професійної діяльності, конкретний розмір останніх ніде не зафіксовано, що визнано сторонами у цій справі у суді першої інстанції.

Відповідач ОСОБА_3 визнав позов позивача у цій справі про стягнення аліментів на утримання матері частково, при цьому, розмір аліментів просив визначити на розсуд суду (письмові пояснення а.с.33-34).

Суд першої інстанції правильно врахував при ухваленні оскаржуємого рішення у цій справі, що рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 07.04.2015р., залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 02.06.2015р., з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 (третьої особи у цій справі) вже стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, у розмірі 800,00 грн. щомісячно, починаючи з 25.02.2015р. і до досягнення дитиною повноліття (а.с.55-56).

З урахуванням встановленого судом першої інстанції матеріального стану позивача, відповідача, який стверджував, що сплата аліментів на утримання матері жодним чином не впливатиме на виконання ним належним чином рішення суду про стягнення аліментів на утримання неповнолітнього сина, суд першої інстанції правильно вважав, що відповідно до ст. 203 СК України аліменти на утримання матері повинні бути визначені у розмірі 300,00 грн. щомісячно.

При цьому, суд першої інстанції також правильно врахував, що у виняткових випадках, якщо мати, батько є тяжкохворими, інвалідами, а дитина має достатній дохід (заробіток), суд може постановити рішення про стягнення з неї одноразово або протягом певного строку коштів на покриття витрат, пов'язаних з лікуванням та доглядом за ними, як це передбачено ст. 206 СК України.

Оскільки позивачем доведено потребу у матеріальній допомозі для підтримання нормальної життєдіяльності, суд першої інстанції правильно вважав, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню частково, з відповідача підлягають стягненню аліменти на користь позивачки у розмірі 300,00 грн. щомісячно з дати звернення до суду (21.05.2015 року а.с.1) до зміни матеріального стану сторін.

Доводи апеляційної скарги позивача ОСОБА_2 є такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції, а лише відображають позицію позивача, висловлену нею в її позові у цій справі та яку вона вважає такою, що є єдино вірною та єдино можливою.

Так, в силу вимог ст. 202 ч. 1 СК України повнолітній син зобов'язаний утримувати свою матір, якщо остання є непрацездатною та потребує матеріальної допомоги.

Проте, згідно із ст. 205 ч. 1 СК України суд визначає розмір аліментів на матір у твердій грошовій сумі з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін.

Розмір пенсії матері - апелянта (1180,88 грн. а.с.4) у цій справі та офіційна заробітна плата відповідача - повнолітнього сина (1220,00 грн. а.с.57) на час ухвалення оскаржуємого рішення судом першої інстанції у цій справі були майже однаковими.

Матір-позивач є непрацездатною, потребує матеріальної допомоги від повнолітнього сина, оскільки інших дітей немає, їй потрібні також кошти на лікування та ліки у зв'язку з хворобою, а повнолітній син - відповідач має неповнолітню дитину, на утримання якої вже стягнуто судом аліменти за рішенням суду у розмірі 800,00 грн. та інш.

Моральний аспект цієї справи не є тією суттєвою обставиною, яка мала бути врахована судом першої інстанції при ухваленні оскаржуємого рішення у цій справі в частині визначення розміру аліментів з відповідача на користь позивача.

Визначений судом першої інстанції розмір аліментів у цій справі є обґрунтованим, ґрунтується саме на доказах, наявних у матеріалах цієї справи, які були досліджені судом першої інстанції при ухваленні оскаржуємого рішення у цій справі.

В силу вимог ст. 203 СК України повнолітній син, крім аліментів, зобов'язаний брати участь у додаткових витратах на матір, викликаних тяжкою хворобою, інвалідністю або немічністю.

Однак, стягнення додаткових витрат з відповідача, як повнолітнього сина, якщо останній має можливість їх платити, на користь позивача, як матері, викликаних тяжкою хворобою останньої тощо, не було предметом позовних вимог у цій справі.

В силу вимог ст. 303 ч. 1 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді в першій інстанції.

Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами (ст. 303 ч. 2 ЦПК України).

Докази, передбачені ст. 303 ч. 2 ЦПК України, у цій справі відсутні.

В силу вимог ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Згідно із ст. 58 ч. 1 ЦПК України належними доказами є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ст. 59 ч. 2 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (допустимість доказів).

Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (ст. 60 ч. 4 ЦПК України).

Суд першої інстанції розглянув дану справу повно, всебічно, з додержанням вимог ст. ст. 10-11, 57-61, 212 ЦПК України, тобто в межах заявлених позивачем позовних вимог та на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, яким надав відповідну належну оцінку.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 10 ч. 3 ЦПК України).

Підстави для звільнення позивача ОСОБА_2 від доказування саме розміру аліментів, що підлягає стягненню з повнолітнього сина - відповідача ОСОБА_3 у цій справі на утримання її, як матері, передбачені ст. 61 ЦПК України, у цій справі відсутні.

Позивач ОСОБА_2 не надала суду першої інстанції належних, допустимих доказів (довідка податкової чи з місця роботи відповідача про доходи відповідача ОСОБА_3 більші, ніж мінімальна заробітна плата тощо) в обґрунтування того, що її повнолітній син ОСОБА_3 може сплачувати їй, як матері, більший розмір аліментів, ніж визначено правильно судом першої інстанції в оскаржуємому рішенні у цій справі - 300,0 грн., враховуючи матеріальний та сімейний стан сторін, наявність у відповідача також на утриманні неповнолітньої дитини згідно із рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 07 квітня 2015 року (а.с.55-56) та розміру вже стягуємих з відповідача аліментів на цю дитину за цим рішенням суду у сумі 800,00 грн.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань (ст. 308 ч. 2 ЦПК України).

В силу вимог ст. 309 ч. 3 ЦПК України порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, лише якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Порушення, передбачені ст. 309 ч. 3 ЦПК України, у цій справі відсутні.

При вищевикладених обставинах, доводи апелянта не ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи, а рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухвалено з додержанням вимог ст. ст. 213-214 ЦПК України.

Суд першої інстанції правильно встановив правовідносини, які склалися між сторонами по справі, дав їм належну правову оцінку, а також дослідив надані сторонами докази і відповідно їх оцінив. Суд першої інстанції вірно застосував норми матеріального права та не допустив порушень процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення цієї справи. Суд першої інстанції прийняв рішення, яким спір знайшов своє належне вирішення.

Крім того, суд першої інстанції з додержанням вимог ст. 88 ЦПК України вирішив питання про розподіл між сторонами судових витрат у цій справі.

За таких обставин, судова колегія не вбачає передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції або ж його зміни.

У разі відмови апелянту - позивачу ОСОБА_2 у задоволенні її апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції у повному обсязі у цій справі, остання не має права на компенсацію за рахунок відповідача ОСОБА_3 судових витрат у вигляді судового збору за подачу останньої.

Крім того, встановлено, що ОСОБА_2 не було понесено судових витрат у вигляді судового збору за подачу апеляційної скарги у цій справі, оскільки остання була звільнена від його сплати в силу вимог закону.

Керуючись ст.ст. 303, 307-308, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 17 липня 2015 року у цій справі залишити без змін.

Судове рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржено безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий суддяСуддяСуддя
Стрелець Л.Г.Каракуша К.В.Гончар М.С.