Справа №474/386/15-ц 01.09.2015 01.09.2015 01.09.2015
Провадження №22-ц/784/2021/15
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22ц- 2021 Головуючий 1інстанції - Фасій В.В.
Категорія Доповідач - Темнікова В.І.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 вересня 2015 року Судова колегія судової палати з цивільних справ апеляційного суду Миколаївської області в складі :

головуючого - Темнікової В.І.,

суддів - Базовкіної Т.М., Яворської Ж.М.,

за участю секретаря - Горенко Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Врадіївського районного суду Миколаївської області від 09 червня 2015 року за позовом ОСОБА_3 до Врадіївської селищної ради, ОСОБА_2 про визначення додаткового строку для подачі заяви про прийняття спадщини, -

В С Т А Н О В И Л А :

В квітні 2015 року позивач звернулися до суду з позовом, в якому просив визнати причини пропуску строку, передбаченого для подання заяви про прийняття спадщини поважними, визначити йому додатковий місячний строк для подачі заяви про прийняття спадщини за законом після смерті його батька ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року. Свої позовні вимоги обгрунтовував тим, що пропустив його з поважних причин - перебування на постійному стаціонарному лікуванні у Врадіївській ЦРЛ з закритим переломом гомілки правого стегна в період з 29.06.2002р. по 07.10.2002 року та довготривалим реабілітаційним періодом в зв'язку з отриманою травмою. В видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька нотаріусом йому було відмовлено. Також посилався на те, що крім нього спадкоємцем першої черги є також його сестра ОСОБА_2, яка спадщину у встановленому законом порядку після смерті батька не прийняла.

Рішенням Врадіївського районного суду Миколаївської області від 09 червня 2015 року у задоволенні позовних вимог було відмовлено.

Не погодившись з зазначеним рішення, відповідачка ОСОБА_2 звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду та постановити по справі нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог але з інших підстав, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, які виразилися в неправильній оцінці наданих суду доказів та невідповідності висновків суду встановленим обставинам по справі, а також на те, що рішенням встановлені факти, які не стосуються предмету позову та його підстав, тобто суд вийшов за межі своїх повноважень і встановив обставини, які фактично позбавляють її права на майно при спадкуванні.

В судовому засіданні представник відповідачки ОСОБА_2 - ОСОБА_5 підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити, надавши суду пояснення, аналогічні відомостям, викладеним в апеляційній скарзі.

Представник позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_6 не визнав доводи апеляційної скарги, просив її відхилити, а рішення суду залишити без змін, вважаючи його законним та обґрунтованим.

Інші учасники процесу до судового засідання не з'явилися, хоча про час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Від Врадіївської селищної ради надійшло клопотання про розгляд справи у відсутності її представника.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав:

Згідно ст. 10 ЦПК України обставини цивільних справ встановлюються судом за принципом змагальності. Суд же, зберігаючи об'єктивність і неупередженість, лише створює необхідні умови для всебічного і повного дослідження обставин справи. При дослідженні і оцінці доказів, встановленні обставин справи і ухваленні рішення суд незалежний від висновків органів влади, експертиз або окремих осіб. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Крім того згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на основу своїх вимог або заперечень.

Як убачається з матеріалів справи, судом під час розгляду цієї справи дані вимоги закону в повній мірі виконані не були.

Ухвалюючи рішення по справі суд виходив з того, що ним були встановлені факти про те, що після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_4 відкрилася спадщина, яка складається з житлового будинку за адресою - АДРЕСА_1. Позивач та співвідповідачка ОСОБА_2 є сином та донькою спадкодавця ОСОБА_4 В період з 29.06.2002 р. по 07.10.2002р. позивач перебував на стаціонарному лікуванні у Врадіївській ЦРЛ з закритим переломом гомілки правого стегна, отриманим внаслідок ДТП, що підтверджується медичною картою стаціонарного хворого за 2002 р. та довідкою ЦРЛ №213 від 30.01.2015р. 08.07.2002 року позивач, перебуваючи у хірургічному відділенні Врадіївської ЦРЛ, звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті батька, яка була згідно довідки нотаріуса №430-01-16 від 24.04.2015р., зареєстрована у книзі обліку спадкових справ за №319. 06.04.2015р. державним нотаріусом, на усний запит, позивачу листом - роз'ясненням повідомлено про необхідність звернення до суду для надання додаткового строку для прийняття спадщини за законом після смерті батька, з посиланням на ст. 1272 ЦК України. Пізніше, а саме 13.05.2015р. державним нотаріусом на ім'я позивача повторно надано лист - роз'яснення за №486/01-16, в якому нотаріус повідомив про те, що раніше виданий ним лист є помилковим в зв'язку з тим, що згідно законодавства ЦК УРСР 1963 року, яке діяло станом на день смерті спадкодавця в 2002 році, позивач є таким що прийняв спадщину, шляхом вступу в оперативне управління майном. Даний факт встановлено за правовстановлюючим документами на житловий будинок.

Також судом було встановлено, що 29.01.2015р. співвідповідачка ОСОБА_2 зверталася до нотаріальної контори з заявою про відмову від прийняття спадщини, але 31.03.2015р. вона повторно звернулася до нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті батька, в якій посилається на те, що прийняла спадщину, фактично вступивши у володіння та управління майном спадкодавця, на підставі ст. 549 ЦК УРСР 1963р.

Крім того, суд вважав встановленим, що 10.01.2002 року відповідачка ОСОБА_2 зверталася до управління пенсійного фонду у Врадіївському районі щодо оформлення допомоги на поховання батька, надавши в додатки до заяви довідку про смерть спадкодавця та довідку селищної ради (довідка УПФ України у Врадіївському районі №2361/02 від 18.05.2015р.). Інших спадкоємців після смерті ОСОБА_4, які прийняли спадщину шляхом фактичного вступу в управління чи володіння спадковим майном, чи подання до державної нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини немає (інформаційна довідка зі спадкового реєстру №40234420 від 24.04.2015р., довідка нотаріуса №430/01-16 від 24.04.2015р).

Приймаючи рішення по справі, суд виходив також з того, що оскільки спадщини після смерті ОСОБА_4 відкрилась ІНФОРМАЦІЯ_1 року, позивач відповідно до листа - роз'яснення є особою, яка вважається такою що прийняла спадщину шляхом вступу в оперативне управління майном, а тому до спірних правовідносин слід застосовувати ЦК УРСР 1963 року.

Крім того, проаналізувавши надані сторонами докази в їх сукупності, суд не прийняв до уваги посилання представника позивача, як на причини поважності пропуску строку для прийняття спадщини - перебування на стаціонарному лікуванні в хірургічному відділенні ЦРЛ, оскільки до 29.06.2002р. (п'ять місяців 24 дні) та після 07.10.2002 року (період виписки з хірургічного відділення) до моменту звернення до суду у 2015р. (13 років) у позивача не існувало перешкод для звернення до нотаріуса для подання заяви про прийняття спадщини чи до суду з відповідним позовом. Його ж посилання на довготривалу реабілітацію позивача в зв'язку з отриманою в ДТП травмою та перенесеним лікуванням, судом також не були прийняті до уваги, оскільки, вони не підтверджені певними засобами доказування (довідки медзакладів, реабілітаційних центрів, тощо), як того вимагає ст. 59 ЦПК України. Однак, судом було прийнято до уваги те, що за ствердженням нотаріуса позивач та відповідачка ОСОБА_2 прийняли спадщину після смерті батька шляхом вступу в оперативне володіння та управління спадковим майном. Тому суд дійшов висновку про те, що позов є таким, що не підлягає задоволенню.

При цьому суд не прийняв до уваги доводи представника відповідачки ОСОБА_2 про порушення державним нотаріусом вимог Інструкції про вчинення нотаріальних дій від 14.06.1994 року №18/5 та Закону України «Про нотаріат» від 02.09.1993 № 3425-XII в частині прийняття заяви позивача про прийняття спадщини не на спеціальному бланку, поза приміщенням нотаріальної контори, без з'ясування дієздатності позивача, перевірки справжності його підпису, оскільки вони виходять за межі заявлених вимог, а також його посилання на підписання заяви про прийняття спадщини від імені спадкоємця, іншою особою, з тих підстав, що підпис в заяві не збігається з підписами виконаними від його імені на інших документах у справі, оскільки вони не підтверджені певними засобами доказування (висновок експерта, тощо ), як того вимагає ст. 59 ЦПК України.

Не прийняв суд до уваги також доводи представника позивача про відмову співвідповідачки ОСОБА_2 від прийняття спадщини шляхом звернення до нотаріальної контори у 2015році з відповідною заявою, яка є безумовною та безповоротною, оскільки вказана заява подана поза межами строків встановлених ч.1 ст. 553 ЦК УРСР 1963 року, а саме 6 місяців з дня відкриття спадщини.

Проаналізувавши зазначені вище обставини по справі, суд дійшов висновку про необхідність відмови у задоволенні позову позивача, визнавши що причини, з якими позивач пов'язував поважність пропуску ним строку для прийняття спадщини і які були ним зазначені в тексті позовної заяви, є неповажними.

Рішення суду в цій частині ніким із учасників процесу в установленому законом порядку не оскаржене. Згідно п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 24 жовтня 2008 року „Про практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку" у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується. Тому рішення суду в частині визнанняпричин, з якими позивач пов'язував поважність пропуску ним строку для прийняття спадщини і які були ним зазначені в тексті позовної заяви, неповажними та відмови у позові про продовження строку прийняття спадщини позивачем після смерті батька ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року, апеляційним судом не переглядається взагалі.

Що стосується висновків суду, зроблених в тексті рішення суду, про те, що позивач згідно законодавства ЦК УРСР 1963 року, яке діяло станом на день смерті спадкодавця в 2002 року, є таким що прийняв спадщину після смерті свого батька ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року, шляхом вступу в оперативне управління майном, то на думку колегії суддів до такого висновку він дійшов з порушенням норм процесуального права, виходячи з наступного.

Як убачається з позовної заяви, з якою позивач звернувся до суду, він посилався на те, що пропустив 6-місячний строк для подачі заяви про прийняття спадщини та на наявність поважних причин, через які він пропустив строк для прийняття спадщини після смерті батька, а не на те, що він фактично прийняв спадщину. Не посилався позивач в тесті позовної заяви також на те, що він звертався до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини.

В процесі розгляду справи позивач свої позовні вимоги в установленому законом порядку не уточнював і з вимогами про встановлення факту прийняття спадщини шляхом вступу в оперативне управління майном не звертався. Суд же розглядає згідно ст. 11 ЦПК України цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Тому у суду першої інстанції не було правових підстав як давати оцінку доказів, так і робити висновки стосовно того, чи є позивач згідно законодавства ЦК УРСР 1963 року, яке діяло станом на день смерті спадкодавця в 2002 року, таким, що прийняв спадщину після смерті свого батька ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року, шляхом вступу в оперативне управління майном, так як він не пов'язував з цим свої позовні вимоги. Суд, вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку та розглядаючи справу в межах заявлених позовних вимог, повинен досліджувати тільки поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини.

За таких обставин, приймаючи рішення по справі за заявленим у встановленому законом порядку позовом, суд помилково в межах заявлених позивачем позовних вимог навів як оцінку доказів, так і зробив висновки стосовно того, що позивач згідно законодавства ЦК УРСР 1963 року, яке діяло станом на день смерті спадкодавця в 2002 року, є таким що прийняв спадщину, шляхом вступу в оперативне управління майном, оскільки аналіз доказів стосовно даних обставин виходить за межі заявленого позивачем по даній справі позову. З урахуванням викладеного апеляційний суд вважає за необхідне рішення суду змінити, виключивши з мотивувальної частини рішення оцінку доказів та висновки суду стосовно того, що позивач згідно законодавства ЦК УРСР 1963 року, яке діяло станом на день смерті спадкодавця в 2002 року, є таким що прийняв спадщину після смерті свого батька ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року, шляхом вступу в оперативне управління майном.

Керуючись ст. 11, 303, 307, 309, 314, 316 ЦПК України, ст. 1268, 1270, 1272 ЦК України , судова колегія, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Врадіївського районного суду Миколаївської області від 09 червня 2015 року змінити, виключивши з мотивувальної частини рішення оцінку доказів та висновки суду стосовно того, що ОСОБА_3 згідно законодавства ЦК УРСР 1963 року, яке діяло станом на день смерті спадкодавця в 2002 року, є таким що прийняв спадщину після смерті свого батька ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року, шляхом вступу в оперативне управління майном.

Рішення набирає законної сили негайно після його проголошення, але може бути оскаржене безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів після його проголошення в касаційному порядку.

ГОЛОВУЮЧИЙ:

СУДДІ: