Справа № 161/2543/15-ц
Провадження № 2/161/1493/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 червня 2015 року Луцький міськрайонний суд Волинської області

в складі: головуючого судді Олексюка А.В.

при секретарі Шумиводі О.І.

представника позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про встановлення порядку користування житловим будинком, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_4 про встановлення порядку користування житловим будинком.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 21.02.2006 року являється власником 1/2 частини житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами № 114 (колишній № 28) по вул. Центральна в с. Крупа Луцького району Волинської області.

Іншим співвласником даного будинку являється відповідач ОСОБА_4

Між сторонами постійно виникають конфлікти з приводу користування спірним будинком. Крім того, вказує, що відповідач самовільно переобладнав їх спільний сарай а, розділивши його навпіл та переобладнавши одну із частин під житлові приміщення.

Просить суд встановити порядок користування спірним житловим будинком, виділивши в її користування кімнати 1-3, 1-4 та ? частини сараю а, відповідачу виділити кімнату 1-5 та ? частину сараю а, кімнати 1-1, 1-2 та 1-6, ганок а-2, прибудову а-1, колодязь Г, погріб з шийкою Б, сарай В-1 залишити в спільному користуванні.

В ході судового розгляду позивач уточнила позовні вимоги. Просила суд виділити їй у користування кімнату 1-6, 1-7, виділити відповідачу у користування кімнату 1-8, в спільному користуванні залишити приміщення 1-3, 1-4, прибудову 1-1 (а1), сходи (в2), хлів В-1, сарай а, колодязь Г, льох із шийкою Б-1.

Позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 в судовому засіданні підтримали уточнені позовні вимоги, в решті вимог позовну заяву підтримали з підстав в ній зазначених. Просили суд позов задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_3 в судовому засіданні позов не визнала за безпідставністю. Просила суд відмовити в задоволенні позову.

Як вбачається з свідоцтва про право на спадщину за законом від 21.02.2006 року ОСОБА_5 на праві спільної приватної власності належить ? частини житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами № 28 по вул. Центральна в с. Крупа Луцького району Волинської області (а.с. 5).

Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 11.07.2011 року іншим співвласником ? частини житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами № 28 по вул. Центральна в с. Крупа Луцького району Волинської області являється ОСОБА_4 (а.с. 6).

З витягу з рішення виконавчого комітету Луцького району Підгайцівської сільської ради № 93 від 25.12.2013р. вбачається, що у звязку з забудовою нових кварталів , сільська рада вирішила з 01.01.2009 року. присвоїти нову нумерацію індивідуальним житловим будинкам та іншим обєктам нерухомого майна в с.Крупа по вул.Центральна, нумерація будинку № 28 змінилась на 114.

Згідно технічного паспорту, виготовленого 30.03.2015 року (а.с. ) спірний житловий будинок складається з житлових кімнат 1-6, площею 19,9 кв.м., 1-7 площею 19,9 кв.м. та 1-8 площею 19,5 кв.м., коридору 1-2 площею 4,0 кв.м., котельні 1-3 площею 4,0 кв.м.; нові обєкти коридор 1-1 площею 8,6 кв.м., кухні 1-1 площею 10,1 кв.м., санвузла 1-5 площею 6,6 кв.м.

Як вбачається з технічного паспорту виготовленого 14.07.2011 року та технічного паспорту виготовленого 30.03.2015 року у спірному будинку наявна самочинна перебудова та прибудовані нові приміщення.

За змістом ст. ст. 316, 317 ЦК України право власності - це право особи володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном на свій розсуд, але у межах, передбачених законом, здійснення особою самочинного будівництва відповідно до ч. 2 ст. 376 ЦК України не породжує в неї права власності на таке майно, відтак виключає це майно із цивільного обороту.

Частиною першою статті 376 ЦК України визначено, що самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво; або відведена не для цієї мети; або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту; або з істотним порушенням будівельних норм і правил.

Таким чином, виходячи зі змісту цієї норми самочинним є будівництво об'єкта нерухомого майна за наявності будь-якої з умов, зазначених у ній.

Отже, відсутність дозволу на будівництво, проекту або порушення умов, передбачених у цих документах, тягне визнання такого будівництва самочинним відповідно до частини першої статті 376 ЦК України.

Так в розумінні частини першої статті 376 ЦК України самочинним будівництвом є не тільки новостворений об'єкт, а й об'єкт нерухомості, який виник у результаті реконструкції, капітального ремонту, перебудови, надбудови вже існуючого об'єкта, здійснених без одержаного дозволу місцевих органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, розробленої та затвердженої в установленому порядку проектної документації, дозволу на виконання будівельних робіт, наданого органами архітектурно-будівельного контролю, оскільки в результаті таких дій об'єкт втрачає тотожність із тим, на який власником (власниками) отримано право власності.

Поняття реконструкції об'єкта нерухомості міститься в пункті 3 Державних будівельних норм В.3.2-2-2009 Житлові будинки. Реконструкція та капітальний ремонт, затверджених наказом Міністерства регіонального розвитку і будівництва України від 22 липня 2009 року № 295 (далі - ДБН), відповідно до якого реконструкція - це така перебудова будинку, наслідком якої є зміна кількості приміщень, їх площі, геометричних розмірів та функціонального призначення, заміна окремих конструкцій.

Таким чином, норма частини першої статті 376 ЦК України підлягає застосуванню й до випадків самочинної реконструкції об'єкта нерухомості, у результаті якої об'єкт набуває нових якісних характеристик (зміна конфігурації, площі та кількості приміщень, втручання в несучі конструкції, улаштування дверних прорізів у капітальних стінах тощо; розділ 3.4 Методичних рекомендацій № 146).

Крім того, згідно п. 6 постанови пленуму ВССУ від 30 березня 2012 року № 6 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)», право власності на самочинно збудовані житлові будинки, будівлі, споруди, інше нерухоме майно не набувають як особи, які здійснили це будівництво, так і їхні спадкоємці. Це майно не є об'єктом права власності, воно не може бути предметом поділу та встановлення порядку користування в судовому порядку.

Отже, суд приходить до висновку про неможливість встановлення порядку користування житловим будинком, до складу якого входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) житлові приміщення.

Згідно ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Крім того, як вбачається із позовної заяви, ОСОБА_6 просить залишити їй в особисте користування дві житлові кімнати, загальною площею 41,1 кв.м., коли ОСОБА_4 залишити у користування лише одну кімнату, площею 19,5 кв.м., що не відповідає його частці у праві спільної часткової власності по житловим кімнатам, яка мала би становити не менше 30,3 кв.м.

Враховуючи, що правовий режим спільної часткової власності враховує інтереси всіх її учасників і забороняє обмеження прав одних учасників за рахунок інших, тому запропонований позивачем порядок користування спірним будинком порушує майнові права відповідача та розширює права позивача, оскільки змінюється баланс часток кожного з них у праві власності.

На підставі наведеного, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити за безпідставністю вимог.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 10, 11 ,57, 58, 59, 60, 88, 208, 209, 210, 212, 213, 214, 215 ЦПК України, ст.ст. 317, 356, 358, 367 ЦК України, суд,-

в и р і ш и в :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про встановлення порядку користування житловим будинком - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Луцького міськрайонного суду Олексюк А.В.