Ухвала

іменем україни

01 квітня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Червинської М.Є.,

суддів: Леванчука А.О., Мазур Л.М.,

Парінової І.К., Ступак О.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, треті особи: ОСОБА_5, ОСОБА_6, про припинення права власності на частку у спільному майні, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Валківського районного суду Харківської області від 24 липня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 03 грудня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2012 року ОСОБА_3 звернулася до суду з указаним позовом, вимоги якого під час розгляду справи уточнила, та остаточно просила припинити право власності ОСОБА_4 у спільному майні - житловому будинку з господарськими будівлями і спорудами по АДРЕСА_1.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що вона є власником 5/24 частини вказаного житлового будинку, а відповідачу належить 1/24 його частини, хоча він займає всі приміщення у будинку. Інші співвласники у будинку не проживають, їх місцезнаходження невідоме. Оскільки спірний будинок є неподільним, частка майна відповідача є незначною, тому позивач просив припинити право власності відповідача на 1/24 його частини будинку, сплативши її вартість, та визнати за позивачем право власності на цю частку. Припинення права власності відповідача на 1/24 частини будинку не завдасть істотної шкоди його майновим інтересам, адже у нього є житло, яке він подарував своєму сину та фактично в ньому проживає. На думку позивача, припинення права власності відповідача з одночасною компенсацією вартості його частки є єдиним можливим рішенням, оскільки будинок є неподільним з технічної точки зору, а користуватися житлом разом вони не бажають внаслідок вкрай неприязнених стосунків, що між ними склалися. Крім того, позивач просив стягнути на свою користь з відповідача судові витрати за проведення оцінки майна та сплати судового збору.

Рішенням Валківського районного суду Харківської області від 24 липня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 03 грудня 2014 року, позов задоволено частково.

Припинено право власності ОСОБА_4 на 1/24 частини житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами по АДРЕСА_1.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/4 частини вказаного будинку з господарськими будівлями і спорудами, а саме: приміщення в житловому будинку літ. «А1» згідно з технічним паспортом: 1.1, 1.2, 1.3, 1.4, 1.5, 1.6.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 грошову компенсацію за 1/24 частини вказаного будинку з господарськими будівлями і спорудами у розмірі 5 670 грн, яка внесена на депозитний рахунок Валківського районного суду Харківської області.

Вирішено питання про судові витрати.

У касаційній скарзі відповідач просить скасувати судові рішення судів першої й апеляційної інстанцій, провадження у справі закрити згідно зі ст. 205 ЦПК України, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів, виходячи за межі доводів касаційної скарги відповідно до ч. 3 ст. 335 ЦПК України, дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами по АДРЕСА_1 належить на праві спільної часткової власності кільком власникам, з яких: по 1/4 частини - ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на підставі свідоцтва про право власності, виданого 10 лютого 2010 року Виконавчим комітетом Валківської міської ради Харківської області взамін дубліката договору дарування, посвідченого 17 квітня 1948 року Валківською державною нотаріальною конторою Харківської області; ј частини - ОСОБА_9 на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого 03 жовтня 1975 року Валківською державною нотаріальною конторою Харківської області.

Позивачу належить 5/24 частини цього будинку на підставі договору дарування, посвідченого 24 листопада 2006 року приватним нотаріусом Валківського районного нотаріального округу та зареєстрованого в реєстрі за № 3489.

Відповідачу належить 1/24 частини будинку на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого 22 серпня 1992 року Валківською державною нотаріальною конторою Харківської області та зареєстрованого в реєстрі за № 2278.

Згідно з наданими Валківською державною нотаріальною конторою Харківської області відомостями спадкова справа після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_9 нотаріальною конторою не відкривалася. У вересні 1990 року до нотаріальної контори звертався ОСОБА_5, який надав довідку про фактичне прийняття спадщини на ѕ частини будинку після померлої матері. 11 лютого 2010 року ОСОБА_5 надав всі необхідні документи для оформлення спадщини, але спадщину до цього часу не оформив.

Відповідно до наданих комунальним підприємством «Валківське БТІ» (далі - КП «Валківське БТІ») відомостей до 1990 року житлові приміщення будинку по АДРЕСА_1, які на теперішній час займає відповідач, належали Валківській міській раді Харківської області та відповідно до договору купівлі-продажу від 30 серпня 1990 року були продані батькові сторін у справі - ОСОБА_10 Вказані приміщення складалися з окремої квартири загальною площею 37, 6 кв. м та складали ј частини усього будинку. На теперішній час ці приміщення позначені в технічному паспорті під № № 1.1, 1.2, 1.3, 1.4, 1.5 та 1.6, їх межі та площа відповідають 1/4 частини усього будинку та саме їх займає відповідач.

Частини 5/24 та 1/24, які належать ОСОБА_3 та ОСОБА_4, разом складають 1/4 частини будинку, що відповідає частці, зазначеній в договорі купівлі-продажу квартири, укладеному між Валківським міським виконавчим комітетом та ОСОБА_10

Відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи від 17 липня 2007 року № 3573 ідеальна частка, що належить ОСОБА_4, складає 3,95 кв. м; вартість 1/24 частини будинку, яка належить відповідачу, становить 5 670 грн; виділити у натурі 5/24 та 1/24 частини спірного будинку технічно не можливо.

Крім того, судом встановлено, що відповідачу на праві власності належав будинок по АДРЕСА_2, проте 25 жовтня 2006 року він на підставі договору дарування відчужив його на користь свого сина, а дружина відповідача на наступний день після відчуження будинку зареєструвалася за адресою: АДРЕСА_1.

За таких обставин суд визнав безпідставними заперечення відповідача про те, що припинення його права власності на частку у спільному майні завдасть істотної шкоди йому та членам його сім'ї.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд виходив з доведеності позову та наявності підстав, передбачених ст. 365 ЦК України, для припинення права власності відповідача на частку у спільному майні, при цьому зазначив, що позивач ОСОБА_3 внесла на депозитний рахунок суду вартість частки у спільному майні, яка належить відповідачу ОСОБА_4, про що свідчить квитанція від 10 липня 2014 року № 6495.592.2, і відповідач зможе отримати компенсацію шляхом перерахування йому внесеної позивачем на депозитний рахунок суду грошової суми, при цьому також зазначив, що відповідач не оспорював висновку експертизи про розмір вартості його частки.

Проте рішення судів попередніх інстанцій не відповідають приписам, закріпленим у ст. ст. 213, 214, 303, 304, 315 ЦПК України, як і не відповідають основному принципу здійснення судочинства - справедливості.

Відповідно до ст. 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо:

1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі;

2) річ є неподільною;

3) спільне володіння і користування майном є неможливим;

4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї.

Суд ухвалює рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 02 липня 2014 року у справі № 6-68цс14, яка в силу вимог ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України, а суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України, відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 365 ЦК України право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено, але за умови, що така шкода не буде істотною. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні позову про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників.

На порушення вимог ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд не сприяв всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, не роз'яснив особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, не попередив про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяв здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом, а саме: не роз'яснив відповідачу про можливість призначення у справі експертизи для встановлення вартості його частки майна станом на час ухвалення рішення у цій справі, натомість помилково послався на висновок судової будівельно-технічної експертизи від 17 липня 2007 року № 3573, яка призначалася в іншій справі, згідно з яким вартість 1/24 частини будинку, яка належить відповідачу, становить 5 670 грн, та не з'ясував, чи є така грошова компенсація ринковою вартістю належної відповідачу частки.

За таких обставин суд в достатньому обсязі не з'ясував питання про те, чи не завдасть припинення на частку у спільному майні істотної шкоди інтересам співвласника - відповідача у справі та членам його сім'ї, у зв'язку з чим не є безспірними висновки судів попередніх інстанцій про наявність підстав, передбачених ст. 365 ЦК України, для припинення права власності відповідача на частку у спільному майні.

Оскільки суди першої й апеляційної інстанцій на порушення вимог ст. ст. 3, 10, 16, 60, 212-215, 303, 315 ЦПК України не дотрималися норм процесуального права, що призвело до неможливості встановити фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, тому колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково, а ухвалені у справі судові рішення судів першої й апеляційної інстанцій - скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції з підстав, передбачених ч. 2 ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Валківського районного суду Харківської області від 24 липня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 03 грудня 2014 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.Є. Червинська

Судді: А.О. Леванчук

Л.М. Мазур

І.К. Парінова

О.В. Ступак