УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в складі:

Червинської М.Є., Мазур Л.М., Писаної Т.О.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа - державна реєстраційна служба Дніпропетровського міського управління юстиції, про витребування майна із чужого незаконного володіння, шляхом зобов'язання звільнити квартиру, зняття з реєстрації та виселення, скасування державної реєстрації права власності, визнання права власності за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 25 лютого 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 липня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що йому на праві приватної власності належала квартира АДРЕСА_1. Постановою Господарського суду Запорізької області від 29 грудня 2010 року було порушено провадження у справі про його банкрутство як фізичної особи-підприємця та постановою цього суду від 15 лютого 2011 року його було визнано банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру та ліквідатором було призначено арбітражного керуючого Чабан Я.І. Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 12 листопада 2012 року ліквідатором було призначено арбітражного керуючого Сухову Н.В. 12 червня 2013 року постановою Донецького апеляційного господарського суду провадження у справі про банкрутство позивача було припинено. 19 грудня 2012 року в рамках ліквідаційної процедури між ліквідатором Сухановою Н.В. та ОСОБА_10 за результатами проведення прилюдних торгів було укладено договір купівлі-продажу вищевказаної квартири, що належала йому на праві власності. Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 19 листопада 2013 року було визнано недійсним указаний договір купівлі-продажу квартири від 19 грудня 2012 року. 21 червня 2013 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_5 був укладений договір купівлі-продажу зазначеної квартири. Оскільки у ОСОБА_6 був відсутній обсяг повноважень при подальшому відчуженні спірної квартири на користь ОСОБА_5, та те, що на теперішній час квартира знаходиться у володінні ОСОБА_5, за якою зареєстровано право власності на квартиру, просив витребувати квартиру з незаконного володіння останньої.

Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 25 лютого 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 липня 2015 року, позов ОСОБА_4 задоволено частково. Витребувано у ОСОБА_5 квартиру АДРЕСА_1. Визнано за ОСОБА_4 право власності на квартиру НОМЕР_1, загальною площею 29,3 кв.м, житловою площею 16,5 кв.м, яка складається з: 1 - коридор, 2 - вбиральня, 3 - вбудована шафа, 4 - кухня, 5- житлова кімната, що розташована по АДРЕСА_1 У задоволенні іншої частини позову ОСОБА_4 відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_5, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати зазначені судові рішення та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, законність судових рішень в межах касаційного оскарження, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно із ч. 1 ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала право його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно:

1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння;

2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння;

3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Отже, важливою умовою звернення з віндикаційним позовом (ст. 388 ЦК України) є відсутність між позивачем і відповідачем зобов'язально-правових відносин.

Добросовісним повинен вважатися той набувач, який не знав і не повинен був знати, що набуває майно в особи, яка не має права його відчужувати, а недобросовісним володільцем - та особа, яка знала або повинна була знати, що її володіння незаконне.

Таким чином, незважаючи на добросовісність набувача, майно підлягає витребуванню в разі вибуття його поза волею власника.

Отже, за положеннями зазначених норм права власник майна може витребувати належне йому майно від будь-якої особи, яка є останнім набувачем майна та яка набула майно з незаконних підстав, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене попередніми набувачами, та без визнання попередніх угод щодо спірного майна недійсними.

Суд першої інстанції, задовольняючи частково позов, з висновками якого погодився апеляційний суд, на підставі доказів, наданих сторонами та належним чином оцінених судом (ст. 212 ЦПК України), дійшов обґрунтованого висновку про те, що спірну квартиру, яка вибула з володіння позивача на підставі договору купівлі - продажу 19 грудня 2012 року, укладеним між ліквідатором Сухановою Н.В. та ОСОБА_10, який в подальшому було визнано недійсним рішенням суду, слід вважати такою, що вибула з володіння власника поза його волею, й він має право витребувати його від добросовісного набувача за правилами ст. 388 ЦК України.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 11 червня 2014 року у справі № 6-52цс14.

Доводи касаційної скарги та зміст оскаржуваних судових рішень, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, тому колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 25 лютого 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: М.Є. Червинська

Л.М. Мазур

Т.О. Писана