Справа № 167/1473/13-ц Головуючий у 1 інстанції: Панасюк С.П.
Провадження № 22-ц/773/12/15 Категорія: 47 Доповідач: Свистун О. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 червня 2015 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого-судді - Свистун О.В..,

суддів - Русинчука М.М., Федонюк С.Ю.,

при секретарі - Перебойчуку Р.В.,

з участю: відповідача - ОСОБА_1, його представника - ОСОБА_2,

відповідача - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1, ОСОБА_3, Носачевичівської сільської ради Рожищенського району, третя особа - відділ Держземагенства в Рожищенському районі про скасування рішень Носачевичівської сільської ради, визнання недійсними державних актів на право приватної власності на землю, усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою та стягнення моральної шкоди,

за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_1 на рішення Рожищенського районного суду Волинської області від 21 жовтня 2014 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Рожищенського районного суду Волинської області від 21 жовтня 2014 року позов в даній справі задоволено частково.

Скасовано рішення Носачевичівської сільської ради Рожищенського району від 28 лютого 1997 року № 3 та від 17 жовтня 2002 року № 3/15 про надання ОСОБА_1 земельної ділянки та визнано недійсним Державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 про надання ОСОБА_1 земельної ділянки площею 0.85 га.

Скасовано рішення Носачевичівської сільської ради Рожищенського району від 11 вересня 2006 року № 62 про надання земельної ділянки ОСОБА_5 та визнано недійсним Державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2 про надання ОСОБА_5 земельної ділянки площею 0.20 га в с.Носачевичі Рожищенського району.

В частині позовних вимог про стягнення з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_4 10000,00 грн. моральної шкоди та покладення обов'язку в усуненні перешкод в користуванні земельною ділянкою відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_4 в дохід держави 732,60 грн. несплаченого судового збору.

Стягнути з ОСОБА_1, ОСОБА_3, Носачевичівської сільської ради Рожищенського району в користь ОСОБА_4 по 324,80 грн. судових витрат.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1, покликаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення і неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове, яким в позові відмовити.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримали з підстав в ній наведених.

Відповідач ОСОБА_3 апеляційну скаргу заперечив, оскільки вважає, що рішення суду ухвалене з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

Позивач ОСОБА_4, його представники ОСОБА_6 і ОСОБА_7 в судове засідання не з'явилися, просили розгляд справи відкласти із-за хвороби позивача не надавши підтверджуючих документів. Судом вирішено розгляд справи проводити у відсутності осіб, які були належним чином повідомлені, однак в судове засідання не з'явилися.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач є власником чотирьох земельних ділянок загальною площею 0,85 га в с.Носачевичі Рожищенського району. Земельна ділянка НОМЕР_3 без оформлення добровільної відмови власника була передана у власність відповідачам по справі.

Колегія суддів, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач є власником чотирьох земельних ділянок загальною площею 0,85 га в с.Носачевичі Рожищенського району, що стверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку від 28.12.1995 року серія НОМЕР_4 (а.с.105).

Як убачається з Державних актів на право приватної власності на землю, виданих відповідачу ОСОБА_1 (а.с.12 ), ОСОБА_5 ( а.с.136) земельні ділянки їм були передані у власність у 1997, 2002 та 2006 роках, тобто пізніше ніж позивачу. Державні акти були видані на підставі рішень Носачевичівської сільської ради ОСОБА_1 28.02.1997 року за №3 та 17.10.2002 року за №3/15, а ОСОБА_5 за рішенням ради від 11.09.2006 року за №67.

Згідно акту перевірки дотримання вимог земельного законодавства, складеного Державним інспектором управління Держземінспекції, державні акти на право власності на земельну ділянку ОСОБА_1 та ОСОБА_5 видані з порушенням вимог ст.118 ЗК України, оскільки був порушений порядок припинення права власності на земельну ділянку ОСОБА_4 Зокрема в державному акті відсутні відмітки про вилучення з його власності земельної ділянки НОМЕР_3 і немає згоди на передачу спірної земельної ділянки у власність територіальної громади (а.с.139).

Відповідно до ст. 140 ЗК України підставою припинення права власності на земельну ділянку є добровільна відмова власника від права на земельну ділянку. Статтею 142 цього ж Кодексу встановлено, що припинення права власності на земельну ділянку у разі добровільної відмови власника землі на користь держави або територіальної громади здійснюється за його заявою до відповідного органу. Органи виконавчої влади або органи місцевого самоврядування у разі згоди на одержання права власності на земельну ділянку укладають угоду про передачу права власності на земельну ділянку. Дана угода підлягає нотаріальному посвідченню.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_4 не подавав до сільської ради письмової заяви про добровільну відмову від земельної ділянки НОМЕР_3 та не укладав будь-якої угоди про передачу права власності на спірну земельну ділянку.

Отже суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що позивач на даний час є законним власником спірної земельної ділянки.

Із акту перевірки дотримання вимог земельного законодавства, складеного Державним інспектором управління Держземінспекції від 11.10.2011 року вбачається, що земельна ділянка площею 0,12 га, власником якої є ОСОБА_4, поділена між відповідачами по справі ОСОБА_1 та ОСОБА_5 всупереч діючого законодавства.

Згідно висновку № 8212-8213 судової земельно-технічної експертизи від 29 квітня 2015 року земельна ділянка ОСОБА_5 частково накладається на земельну ділянку ОСОБА_4 Із схеми накладання вбачається, що земельна ділянка ОСОБА_4 обведена червоною лінією, земельна ділянка ОСОБА_5 обведена синьою лінією і площа накладання складає 0.0958 га. Також із вказаної схеми чітко видно площу земельної ділянки, яка перебуває у власності відповідача ОСОБА_1 І в судовому засіданні відповідач ОСОБА_1 підтвердив, що дійсно він користується даною площею земельної ділянки і межа проходить між його земельною ділянкою та земельною ділянкою ОСОБА_5 (а.с. 230).

Таким чином колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що відповідачам була надана земельна ділянка, яка належить на праві власності позивачу.

Відповідно до ч. 1 ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, як передбачено ст. 126 ЗК України.

Згідно із ч. 3 ст. 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів.

У разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним (стаття 155 ЗК України).

Відповідно до пункту 7 розділу 10 Перехідних положень Земельного Кодексу України громадяни зберігають право на земельні ділянки одержані ними до 1 січня 2002 року власність у розмірах, що були встановлені чинним законодавством.

Враховуючи вимоги абзацу 3 п. 7 Пленуму Верховного суду України від 16 квітня 2004 року № 7, з послідуючими змінами та доповненнями захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється у відповідності із вимогами ч. 3 ст.152 ЗК шляхом визнання недійсним рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, застосуванням інших, передбачених законом, способів захисту. Власник земельної ділянки, права якого порушені вправі вимагати відшкодування моральної шкоди.

Враховуючи встановлені в судовому засіданні обставини справи колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що право власності на земельну ділянку ОСОБА_4 порушене через видання органом місцевого самоврядування рішень про передачу цієї земельної ділянки у власність іншим особам та видачею їм державних актів, а тому є всі підстави для скасування рішень сільської ради та визнання недійсними державних актів на право власності на земельні ділянки ОСОБА_1 та ОСОБА_5

Згідно з вимогами статей 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм процесуального та матеріального права, а зазначені в ньому висновки відповідають встановленим обставинам справи.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Рожищенського районного суду Волинської області від 21 жовтня 2014 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: