УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
9 вересня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Журавель В.І., Черненко В.А., Штелик С.П.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом агрофірми радгосп «Білозерський» до ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті особи: Реєстраційна служба Білозерського районного управління юстиції Херсонської області, приватний нотаріус Херсонського міського нотаріального округу Зоріна Наталія Володимирівна, Дніпровська сільська рада Білозерського району Херсонської області, Широкобалківська сільська рада Білозерського району Херсонської області, про визнання права власності на нерухоме майно за касаційною скаргою агрофірми радгосп «Білозерський» на рішення апеляційного суду Херсонської області від 18 травня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2014 року агрофірма радгосп «Білозерський» (далі - АФ «Білозерський») звернулася до суду із указаним вище позовом, мотивуючи його тим, що з 2002 року у встановленому законом порядку отримала у користування земельну ділянку, загальною площею 64,4 га, для розвитку виноградарства, у т.ч. під насосну станцію, акумуляторний басейн, під'їзди, шляхи та дороги на території Широбалківської сільської ради Білозерського району Херсонської області.

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 3 червня 2014 року за нею зареєстровано право власності на нерухоме майно - будівлі та споруди насосної станції № 3 з підсобними будівлями та спорудами, розташовані за адресою: АДРЕСА_1, та право власності на головну насосну станцію з підсобними будівлями та спорудами, розташовану за адресою: АДРЕСА_1.

З 2002 року вона використовує вказані насосні станції з будівлями та спорудами для потреб підприємства та здійснення господарської діяльності.

Дане майно перебуває на її балансі, його відчуження іншим особам будь-яким способом не здійснювалося.

7 травня 2014 року насосні станції зайняли працівники ТОВ «Енергограй», як суборендатори, із посиланням на належність станції іншій особі.

При зверненні до органу реєстрації їй стало відомо, що 22 березня 2014 року здійснено реєстрацію права власності на будівлі та споруди головної насосної станції, яка розташована по АДРЕСА_1, за ОСОБА_4 на підставі рішення ВК Широкобалківської сільської ради № 21 від 27 березня 2003 року, при цьому, вказано, що вона розташована в АДРЕСА_2; реєстрацію права власності на будівлі та споруди насосної станції № 3, яка розташована в АДРЕСА_1, за ОСОБА_4 на підставі рішення Широкобалківської сільської ради № 28 від 14 квітня 2003 року, при цьому, зазначено, що вона розташована в АДРЕСА_3.

У день реєстрації ОСОБА_4 видані свідоцтва про право власності на ці об'єкти нерухомого майна № 19395661 та № 19344658 відповідно.

24 квітня 2014 року ОСОБА_4 передав належну йому нерухомість ОСОБА_5 за договором купівлі-продажу.

Враховуючи викладені обставини, із урахуванням уточнень, просила визнати за нею право власності на нерухоме майно: головну насосну станцію з будівлями та спорудами, розташовану за адресою: АДРЕСА_1, та будівлі і споруди насосної станції № 3, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1.

Рішенням Білозерського районного суду Херсонської області від 16 лютого 2015 року позов АФ «Білозерський» задоволено.

Визнано за АФ «Білозерський» право власності на нерухоме майно - головну насосну станцію з будівлями та спорудами, розташовану за адресою: АДРЕСА_1.

Визнано за АФ «Білозерський» право власності на нерухоме майно-будівлі та споруди насосної станції № 3, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1.

Рішенням апеляційного суду Херсонської області від 18 травня 2015 року рішення Білозерського районного суду Херсонської області від 16 лютого 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову.

У касаційній скарзі АФ «Білозерський» просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає відхиленню.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову у задоволенні позову, апеляційний суд, застосувавши положення ст. 392 ЦК України, врахувавши роз'яснення постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 5 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду», постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», на підставі доказів, які належним чином оцінені, обґрунтовано виходив із недоведеності позивачем своїх вимог.

Колегія суддів погоджується із таким висновком.

Апеляційний суд правильно зазначив, що право власності на нерухоме майно не виникає у зв'язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього, яка є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення, про що зазначено в правовій позиції Верховного Суду України в постанові від 13 червня 2012 року у справі № 6-54цс12.

Доводи касаційної скарги зводяться до оцінки доказів, що не є компетенцією суду касаційної інстанції, та не спростовують висновків апеляційного суду і не дають підстав вважати, що ним при розгляді даної справи допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які передбачені ст.ст. 338-341 ЦПК України як підстави для скасування рішення.

Таким чином, оцінивши всі зібрані у справі докази, правильно встановивши характер правовідносин та вірно застосувавши норми матеріального права, апеляційний суд із урахуванням встановлених обставин справи обґрунтовано дійшов висновку про відмову у задоволенні позову.

Згідно із ч. 1 ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, а тому доводи касаційної скарги у цій частині також не можуть бути визнані як підстава для призначення справи до судового розгляду.

Виходячи з принципу диспозитивності, закріпленого ст. 11 ЦПК України, та заявлених позовних вимог, рішення апеляційного суду є правильним та законним, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене та керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу агрофірми радгосп «Білозерський» відхилити.

Рішення апеляційного суду Херсонської області від 18 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.І. Журавель
Судді:В.А. Черненко
С.П. Штелик