_____________________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 2/520/1142/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.09.2015 року

Київський районний суд м.Одеси

У складі судді Калашнікової О.І.

При секретарі Шеховцевої О.В.

Розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом

ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики.

Встановив,

Позивач звернувся до суду з вимогами ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача на його позивача користь борг за договором позики у сумі 315400 грн., стверджуючи, що відповідач не виконує свої зобов»язання за договором позики від 3 листопада 2012 року. Після уточнення позову в порядку ст.31 ЦПК України в судовому засіданні представник позивача підтримав вимоги про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 522 643,86 грн на виконання зобов»язань за договором позики, де борг за позикою 449000 грн, 3% річних -19980,5 грн і упущена вигода 53663,36 грн. Позивач також вимагав стягнути з відповідача судові витрати.

Представник відповідача позов не визнав.

Суд вислухав представників сторін, вивчив матеріали по справі і встановив наступне:

3 листопада 2012 року ОСОБА_1 і ОСОБА_2 уклали договір позики, за умовами якого ОСОБА_2 позичив, а ОСОБА_1 передав йому 30 000 дол.США. ОСОБА_2 зобов»язався у термін до 3 листопада 2013 року повернути зазначену грошову суму ОСОБА_1 10 грудня 2013 року ОСОБА_2 виконав частково зобов»язання за договором позики і повернув ОСОБА_1 10 000 дол.США. Залишок суми позики в розмірі 20 000 дол.США ОСОБА_2 не повернув позивачу, більше року уникає будь-якого спілкування, тому ОСОБА_1 звернувся до суду з цим позовом і вимагає стягнути з відповідача борг за позикою в сумі 449000 грн, що дорівнює 20 000 дол.США (за курсом НБУ 1 дол.США = 22,45 грн); 3% річних за порушення строків виконання грошових зобов»язань в сумі 19980 грн . Позивач вимагає стягнути з відповідача упущену вигоду в сумі 53663,36 грн, посилаючись на положення ст.22 ЦК України. Представник позивача пояснив, що ОСОБА_1 мав намір використати грошові кошти в сумі 20 000 дол.США для банківського вкладу і отримати дохід у вигляді відсотків на цю суму.

На підтвердження позовних вимог позивачева сторона посилалась на договір позики, який оформлено як розписка, та розрахунок боргу.

Представник відповідача, не визнаючи позов, пояснив, що з приводу грошових зобов»язань між сторонами виникли правовідносини, що витікають не з договору позики, а з договору про спільну діяльність: сторони мали намір спільно організувати бізнес.

При вищенаведених обставинах суд вважає, що позов ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню з таких підстав:

3 листопада 2012 року сторони уклали договір позики. При укладанні договору сторони досягли домовленості щодо усіх істотних умов: суми позики і строку повернення позики. Договір сторони уклали в письмовій формі. На укладання договору сторони мали вільне волевиявлення і необхідний обсяг цивільної дієздатності. Договір підлягає виконанню обома сторонами. Ст.611 ЦК України передбачає, що у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. ОСОБА_1-позикодавець свої зобовязання за договором виконав, коли передав ОСОБА_2 грошові кошти у сумі 30000 дол.США, що зазначено у розписці про отримання позики і представник відповідача визнав в судовому засіданні. Обовязок позичальника повернути позику передбачено умовами договору і ст.1049 ЦК України.

Суд встановив, що ОСОБА_2 свої зобовязання за договорами позики не виконав у повному обсязі грошові кошти повернув частково 10 000 дол.США, від повернення грошових коштів в сумі 20 000 дол.США ухиляється.

Будь-яких доказів того, що між сторонами 3.11.2012 року було укладено не договір позики, а інший договір, суд не отримав.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до положень ч.2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Верховний Суд України, який у своїй Постанові від 18 вересня 2013 року у справі №6-63цс13, предметом якої був спір про стягнення боргу за договором позики зазначив, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Частина 1 ст. 1050 ЦК України визначає, «якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Згідно зі ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до положень ст.ст.625, 1050 ЦК України, які передбачають наслідки порушення договору позичальником, відповідач зобовязаний сплатити позивачу суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми позики. Позивачева сторона правомірно не ставить питання про стягнення втрат від інфляції, оскільки позика мала місце в іноземній валюті, а вимоги щодо 3% річних є обґрунтованими.

Відповідно до вимог ст.ст.79, 88 ЦПК України , стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. У даному випадку на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 3154 + 510 = 3664 грн.

Таким чином, на користь ОСОБА_1 з відповідача підлягають стягненню на виконання договору позики 518980,5 грн, де борг за договорами позики 499000 грн, 19980,5 три відсотки річних за несвоєчасне виконання грошових зобов»язань і на відшкодування судових витрат 3664 грн.

Правовідносини, які виникли між сторонами регулюються нормами ст.1046,1047,1049 ЦК України.

Керуючись ст.ст.213-215 ЦПК України, суд

Вирішив

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (зареєстрований ІНФОРМАЦІЯ_1, ІН НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 (ІН НОМЕР_2) 518980 грн 50 коп ( п»ятсот вісімнадцять тисяч дев»ятсот вісімдесят грн. 50 коп), де 499000 грн борг за договором позики; 19980,5 грн - три відсотки річних.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 3664 грн .

Рішення може бути оскаржено в Одеський апеляційний суд через Київський райсуд м.Одеси протягом 10 днів з дня його проголошення.

Суддя Калашнікова О. І.