АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 серпня 2015 року Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого-судді: Максюти Ж.І.,

суддів: Макарова М.О., Прозорової М.Л.,

за участі секретаря: Самокиші О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську

апеляційну скаргу ОСОБА_2

на заочне рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24 грудня 2014 року

по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Київської районної у місті Донецьку ради, Управління Держземагенства у м.Донецьку Донецької області, ОСОБА_3, про скасування рішення міської ради та визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку, -

ВСТАНОВИВ:

18 листопада 2014 року позивачка звернулась з позовом до відповідачів про скасування рішення Донецької міської ради від 26 жовтня 2012 року № 23/118 та визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку від 03 грудня 2012 року, виданого на ім'я ОСОБА_3, посилаючись на те, що ОСОБА_3 були самовільно змінені межі земельної ділянки та встановлено паркан, внаслідок чого зменшилась ширина належної їй земельної ділянки по вул.Парківська, 16 у м.Донецьку. Наявність державного акту на право власності на земельну ділянку від 03 грудня 2012 року, виданого на ім'я ОСОБА_3Д, порушує право позивачки на користування жилим будинком, а саме внаслідок непогодження меж в натурі позивачка позбавлена можливості обслуговувати жилий будинок, оскільки спеціалісти-землевпорядники встановили межу по стіні її будинку.

Заочним рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24 грудня 2014 року в задоволені позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким її позов задовольнити у повному обсязі.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що скаргу необхідно відхилити, а рішення суду залишити без змін, за наступних підстав.

Згідно ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відмовляючи у задоволені позову, суд першої інстанції виходив з необґрунтованості та недоведеності позовних вимог.

З даним висновком судова колегія погоджується виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що у Єдиному державному реєстрі судових рішень міститься заочне рішення Київського районного суду м.Донецька від 08 лютого 2014 року за позовом ОСОБА_2 до виконавчого комітету Київської районної у м.Донецьку ради, ОСОБА_3 про скасування рішення ради, вирішення межового спору та усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою.

З тексту рішення видно, що ОСОБА_2 заявлялись вимоги про визнання незаконним та скасування рішення виконавчого комітету Київської районної у м.Донецьку ради № 202 від 15.07.2011 року, усунення перешкод у користуванні частиною земельної ділянки, належної до будинку за адресою м.Донецьк, вул.Парковська, 16.

Заочним рішенням Київського районного суду м.Донецька від 08 лютого 2014 року позовні вимоги ОСОБА_2 були задоволені (а.с.17-20).

Рішенням апеляційного суду Донецької області від 24 квітня 2014 року заочне рішення Київського районного суду міста Донецька від 08 лютого 2014 року скасовано, у задоволенні позову ОСОБА_2 до виконавчого комітету Київської районної у м.Донецьку ради, ОСОБА_3 про скасування рішення виконкому, вирішення межового спору та усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою відмовлено (а.с.21-26).

Рішенням апеляційного суду встановлено, що ОСОБА_2 належить жилий будинок з жилою прибудовою та надвірними спорудами, розташований за адресою м.Донецьк, вул.Парковська, 16.

Рішенням виконавчого комітету Київської районної у місті Донецьку ради від 15 липня 2011 року № 202 вирішено межовий спір та встановлені межі між земельними ділянками № 16 та № 18-20 по вул.Парківська у м.Донецьку за фактичним використанням у відповідності до кадастрового плану.

Згідно державного акту на право власності на земельну ділянку від 03 грудня 2012 року ОСОБА_3, який проживає за адресою ІНФОРМАЦІЯ_1 на підставі рішення Донецької міської ради від 26 жовтня 2012 року № 23/118 є власником земельної ділянки площею 0,0968 га (а.с.7).

ОСОБА_2 заявлені позовні вимоги про визнання недійсним державного акту на право власності ОСОБА_3 на земельну ділянку від 03 грудня 2012 року та скасування рішення Донецької міської ради від 26 жовтня 2012 року №23/118, на підставі якого виданий цей державний акт.

В обґрунтування позову ОСОБА_2 посилається на те, що з нею як із суміжним землекористувачем, не були погоджені межі земельної ділянки.

Питання складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку, врегульовано ст.55, 56 Закону України «Про землеустрій» та Інструкцією про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право приватної власності на землю, право колективної власності на землю, право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) та договорів оренди землі, затвердженої наказом Державного комітету України по земельних ресурсах. Зазначеними нормативними документами не передбачено узгодження межі між спільними землекористувачами.

Відповідно до ст.107 Земельного кодексу України основою для відновлення меж є дані земельно-кадастрової документації.

Як вбачається з попередніх судових рішень межовий спір між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було вирішено рішенням виконавчого комітету Київської районної у місті Донецьку ради від 15 липня 2011 року № 202, і це рішення не було визнано судом незаконним.

Також правильним є висновок суду, що посилання позивачки на порушення міською радою п. "б" ч. 2 ст. 198 Земельного кодексу України, яким передбачено погодження під час здійснення кадастрової зйомки меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами, як на підставу скасування рішення міської ради, є необґрунтованим, оскільки відповідно до вказаної статті кадастрові зйомки - це комплекс робіт, виконуваних для визначення та відновлення меж земельних ділянок.

Кадастрова зйомка є частиною державного земельного кадастру. В свою чергу, державний земельний кадастр це єдина державна система земельно-кадастрових робіт, яка встановлює процедуру визнання факту виникнення або припинення права власності і права користування земельними ділянками та містить сукупність відомостей і документів про місце розташування та правовий режим цих ділянок, їх оцінку, класифікацію земель, кількісну та якісну характеристику, розподіл серед власників землі та землекористувачів. Призначенням державного земельного кадастру є забезпечення необхідною інформацією органи державної влади та місцевого самоврядування, а також заінтересованих осіб.

Таким чином, на розроблення проекту відведення за заявою особи, яка в установленому порядку звернулась з заявою, та на прийняття радою рішення про затвердження погодженого проекту відведення земельної ділянки, погодження меж ділянки з сусідніми землекористувачами не впливає.

За вказаних обставини, правових підстав для задоволення позову немає.

Посилання позивачки, як в позові, так і в апеляційній скарзі на технічну документацію БТІ є необґрунтованими, оскільки межі земельних ділянок в технічних паспортах визначаються умовно, за основу беруться дані земельно-кадастрової документації.

В доводах апеляційної скарги позивачкою перелічені фактичні обставини справи, викладені нею в позовній заяві, та посилання на норми матеріального права, які на думку позивача порушив суд при ухвалені рішення, тоді як висновок суду про те, що згідно вказаних норм права погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами не вимагається, а роботи зі складання державного акта на право власності на земельну ділянку включають встановлення в натурі (на місцевості) меж земельної ділянки, доводами апеляційної скарги не спростований, а тому судова колегія дійшла до висновку про відсутність правових підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 307, 308,315,317 ЦПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Заочне рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: