Провадження № 2/522/5922/15
Справа № 522/7519/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 липня 2015 року м. Одеси

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - Домусчі Л.В.,

при секретарі Шияновській Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Фінбанк» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, повернення депозиту, -

В С Т А Н О В И В:

Позивачка 14.04.2015 року звернулася до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до Публічного акціонерного товариства «Фінбанк» та просила визнати дії відповідача щодо неповернення коштів вкладника неправомірними, стягнути з відповідача кошти за депозитним рахунком у розмірі 134 207, 98 грн., нараховані відсотки без зазначення конкретної суми, збитки у вигляді упущеної вигоди у розмірі 175 000, 00 грн., неустойку у розмірі 2 000, 00 грн. та моральну шкоду у розмірі 100 000, 00 грн..

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 01.10.2009 року між нею та ПАТ Фінбанк» був укладений договір банківського вкладу №1574/102, відповідно до якого вона передала, а відповідач прийняв на поточний рахунок №0249 грошові кошти з процентною ставкою у розмірі 20% річних. Однак, відповідач свої обовязки за вказаним договором належним чином не виконує, оскільки з середини 2014 року вона була позбавлена можливості використовувати кошти на власний розсуд. Працівники відділення банку пропонували приходити до банку і отримувати у банкоматі або касі лише по 500, 00 гривень. Однак, оскільки вона є інвалідом та не може самостійно пересуватись, отримання депозитних коштів частками вважає неприйнятним. Після численних усних і телефонних звернень з вимогами закрити рахунок та повернути кошти, позивачкою було направлено рекомендований лист з письмовою вимогою про закриття рахунку та повернення коштів (включаючи нараховані відсотки), до теперішнього часу вимоги позивачки добровільно не виконанні. Також, відзначила, що має проблеми зі здоровям, є необхідність у здійсненні операцій та проведенні медичного лікування, має заборгованість з оплати рахунків за житлово-комунальні послуги, тому неповернення відповідачем належних їй коштів порушує її прав та законні інтереси, у звязку з чим звернулась до суду з відповідним позовом.

Позивач у судове засідання не зявилась, надала суду заяву, згідно якої просила розглядати справу за її відсутності, позивні вимоги підтримала в повному обсязі та просила суд їх задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_2Ю, (діє на підставі довіреності від 27.05.2015 року) у судове засідання не зявився, надавав суду заяву про розгляді справи за його відсутності. На заперечення позовних вимог надав письмові пояснення, відповідно до яких відзначив, що зобовязання ПАТ «Фінбанк» перед позивачем виконанні у повному обсязі та виплачено кошти за депозитним вкладом, у звязку з чим вважає, що станом на 06.07.2015 року між сторонами відсутній предмет спору.

Згідно ст.197 ЦПК України у разі неявки всіх осіб, які беруть участь у справі фіксування судового процесу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріли справи, заперечення до нього, вважає, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити з наступних підстав.

З матеріалів позовної заяви та заперечень відповідача судом встановлено, що 01.10.2009 року Публічним акціонерним товариством «Фінбанк» на імя ОСОБА_1 був відкритий депозитний рахунок № 0249 у національній валюті (діюча ставка 20%).

З виписки про рух коштів по рахунку з 01.01.2015 року по 03.04.2015 року вбачається, що залишок на рахунку № 0249 за угодою № 1574/102 від 01.10.2009 року склав 134 207, 98 гривень (а.с. 6), про стягнення якого позивачем заявлено вимогу. Враховуючи, що позивачем до позову не надано вказаний договір № 1574/102 від 01.10.2009 року, а відповідач цього не заперечував, суд приходить до висновку, що між сторонами склалися договірні відносини за договором банківського вкладу.

Згідно ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст. 527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Відповідно до ч.1 ст. 1058 ЦК України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Відповідно до ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад).

Відповідно до ч. 2 ст. 1060 ЦК України, за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Внесок (депозит) - це кошти у готівковій або безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті або банківські метали, які банк прийняв від вкладника або які надійшли для вкладника на договірних умовах на певний строк зберігання або без визначення такого строку (під відсоток або доход в іншій формі) і підлягають виплаті вкладникові відповідно до законодавства України та умовам договору (ст. 2 Закон України «Про банки та банківську діяльність», п. 1.1. «Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними й фізичними особами»).

Ст.. 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У відповідності до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно до ст.. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Відповідно до ч.2 ст. 22 ЦК України, збитками є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Згідно до ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

У відповідності до ч.1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Зазначене знайшло підтвердження у положеннях ст..15 ЦПК України, відповідно до якої загальні суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ провадиться за правилами іншого судочинства.

Статтею 3 ЦПК передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

У відповідності до п. 26, 27 постанови Пленуму ВСУ від 12.06.2009 N 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи (причини пропуску позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні рішення .

Виходячи з принципу процесуального рівноправ'я сторін та враховуючи обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (статті 58, 59 ЦПК) в порядку, передбаченому статтями 185, 187, 189 ЦПК.

Згідно ч.1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України.

Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказами.

Однак, відповідачем на заперечення позовних вимог було надано письмові пояснення, відповідно яких встановлено, що станом на 01.04.2015 року сума депозиту разом з відсотками склала 136 207, 98 гривень.

За період з 01.04.2015 року по 30.04.2015 року відповідачем були здійснені наступні виплати суми депозиту по рахунку:

03.04.2015 року 2 000, 00 грн.;

10.04.2015 року 7 000, 00 грн.;

17.04.2015 року 50 000, 00 грн.;

24.04.2015 року 50 000, 00 грн.;

30.04.2015 року 27 707, 98 грн.

Таким чином, загальна сума коштів, виплачених позивачу за депозитом, становить 134 207, 98 гривень, що підтверджується наявними у матеріалах справи випискою по угоді № 1574/102 з 01.04.2015 по 26.06.2015 року, копіями заяв на видачу готівки № 779937, № 821704, № 858200, № 899105, № 940975.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що відповідач зобовязання, які виникають з договору банківського вкладу по виплаті суми депозиту, перед позивачем виконав належним чином.

Відносно вимог позивача про стягнення з відповідача суми нарахованих відсотків суд звертає увагу на наступне. Із заперечень відповідача вбачається, що нарахування відсотків здійснюється на залишок грошових коштів на рахунку, а 30.04.2015 року була здійснена виплата позивачу нарахованих у період з 31.03.2015 року по 29.04.2015 року відсотків на суму 1 264, 70 гривень.

Отже, у звязку з тим, що матеріалами справи не підтверджено, а позивачем у свою чергу не надано належних та допустимих доказів на обґрунтування вимог позовної заяви, суд приходить до висновку, що факт порушення, невизнання або оспорювання прав позивача зі сторони відповідача не встановлено, відповідач свої зобовязання за договором банківського вкладу виконував перед позивачем належним чином : на момент розгляду справи грошові кошти та нараховані відсотки за депозитним вкладом виплачені позивачу. Таким чином, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про стягнення з ПАТ «Фінбанк» суми депозитного вкладу та нарахованих відсотків є необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.

Враховуючи, що судом порушень відповідачем зобовязань за договором банківського вкладу перед позивачем не встановлено, суд вважає, що відсутні і підстави для задоволення вимог ОСОБА_1 в частині стягнення з відповідача упущеної вигоди та неустойки.

Що стосується вимог позивача щодо стягнення з відповідача моральної шкоди суд виходив з наступного.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 2 постанови від 31 березня 1995 р. N 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються судами, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції або випливає з її положень; у випадках,передбачених статтями 7, 440 ЦК та іншим законодавством, яким встановлено відповідальність за заподіяння моральної шкоди; при порушенні зобов'язань, що підпадають під дію Закону від 12 травня 1991 р. N 1023-XII "Про захист прав споживачів" чи інших законів, якими врегульовано такі зобов'язання і передбачено відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

У судовому засіданні встановлено, що між сторонами виникли правовідносини, що випливають з Договору банківського вкладу та регулюються параграфом 3 глави 71 ЦК України, а зазначеними нормами Закону відшкодування моральної шкоди не передбачено.

Таким чином, після всебічного, повного дослідження й оцінки наявних матеріалів та обставин справи суд дійшов висновку щодо відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1, оскільки вони є необґрунтованими та такими, що належного підтвердження у матеріалах справи не знайшли.

Керуючись ст.ст.10, 11, 15, 60, 197, 208, 209, 212-215, 218 ЦПК України, ст.ст. 22, 26, 527, 610, 611, 1058-1060 ЦК України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Фінбанк» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, повернення депозиту відмовити.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до загального порядку, встановленого ЦПК України.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення, в порядку ст. 294 ЦПК України.

Суддя: Домусчі Л.В.

06.07.2015