УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2015 рокум. Київ
Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Ізмайлова Т.Л., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Кагарлицького районного суду Київської області від 18 червня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 19 серпня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Переможець» про розірвання договору оренди земельної ділянки та зобов'язання повернути земельну ділянку,

в с т а н о в и в:

У травні 2015 року позивач ОСОБА_2 звернувся до Кагарлицького районного суду Київської області з позовом до СГ ТОВ «Переможець» про розірвання договору оренди земельної ділянки та зобов'язання повернути земельну ділянку, посилаючись на те, що він є власником земельної ділянки площею 3,5600 га з кадастровим номером НОМЕР_1, розташованої на території Кадомської сільської ради Кагарлицького району Київської області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2. Зазначену земельну ділянку позивач передав в оренду відповідачу 10 березня 2009 року згідно договору оренди НОМЕР_3. Проте відповідач, отримавши в оренду земельну ділянку, орендну плату виплачував в порядку та розмірах встановлених на свій розсуд, який не відповідав законодавству України.

Позивач зазначав, що з часу укладення договору оренди земельної ділянки 10 березня 2009 року по час пред'явлення позову відповідачем в порушення п. 4.4 зазначеного вище договору розмір орендної плати не переглядався, тим самим порушувались його права.

Позивач вважав, що у порушення передбачених договором оренди землі зобов'язань орендарем не були укладені додаткові угоди, не було переглянуто розмір орендної плати за користування земельними ділянками у 2010-2014 роках.

Крім того, відповідачем у порушення п. 4.3 договору оренди землі не проводилась індексація орендної плати.

Позивач зазначав, що відповідач передавши земельну ділянку в суборенду, її державну реєстрацію не провів, тим самим порушив умови договору оренди та право власності позивача на земельну ділянку.

ОСОБА_2 звернувся до СГ ТОВ «Переможець» із заявою про розірвання договору оренди землі та повернення йому земельної ділянки, однак відповідач відмовився особисто прийняти від нього дану заяву.

Позивач вважав, що з вини відповідача, який сплачував орендну плату в розмірі, меншому, ніж встановлений пунктом 1 Указу Президента України № 92/2002 від 02 лютого 2002 року «Про додаткові заходи щодо соціального захисту селян - власників земельних ділянок та земельних часток (паїв)», завищував ціни на сільськогосподарську продукцію, яка передавалась в якості орендної плати, не здійснював перегляд розміру орендної плати один раз на два роки, зміни розмірів земельного податку, підвищення цін і тарифів, зміни коефіцієнтів індексації, інфляції; передав земельну ділянку в суборенду без його згоди, був позбавлений того, на що він розраховував при укладенні договору, що згідно з ч. 2 ст. 651 ЦК України є підставою для розірвання договорів за рішенням суду.

Позивач просив суд розірвати договір оренди земельної ділянки НОМЕР_3, укладений 10 березня 2009 року між ОСОБА_2 та СГ ТОВ «Переможець», зареєстрований 10 березня 2009 року у Кагарлицькому районному відділі КРФ Центру ДЗК за № 60, зобов'язати СГ ТОВ «Переможець» передати ОСОБА_2 земельну ділянку, загальною площею 3,5600 га, кадастровий номер НОМЕР_1, яка належить останньому на праві власності, розташовану на території Кадомської сільської ради Кагарлицького району Київської області, у стані, придатному для цільового використання.

Рішенням Кагарлицького районного суду Київської області від 18 червня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 19 серпня 2015 року, у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

До Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшла вказана вище касаційна скарга, яка подана з пропущенням установленого ст. 325 ЦПК України процесуального строку.

У касаційній скарзі заявлено клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження вказаних вище рішень першої та апеляційної інстанцій.

Відповідно до вимог статті 325 ЦПК України касаційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили рішенням (ухвалою) апеляційного суду. У разі пропущення зазначеного строку з причин, визнаних поважними, суддя касаційної інстанції за заявою особи, яка подала скаргу, може поновити цей строк.

Зважаючи на те, що строк на касаційне оскарження пропущено з поважних причин, він підлягає поновленню.

ОСОБА_2, не погоджуючись із вищезазначеними судовими рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, подав касаційну скаргу, в якій просить скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій, посилаючись на порушення судами норм процесуального права і неправильне застосування норм матеріального права, та передати справу а новий розгляд до суду першої інстанції.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, вважаю, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Згідно з ч. 1 ст. 32 Закону України «Про оренду землі» на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України.

За умовами ч. 2 ст. 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Однією з істотних умов договору оренди землі (ст. 15 Закону України «Про оренду землі») є орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату.

Частиною 2 ст. 21 Закону України «Про оренду землі» встановлено, що розмір, форма і строки внесення орендної плати встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України.

Статтею 2 Закону України «Про плату за землю» (в редакції чинній на час спірних правовідносин) передбачено, що використання землі в Україні є платним. Плата за землю справляється у вигляді земельного податку або орендної плати, що визначається залежно від грошової оцінки земель.

Грошова оцінка земельної ділянки щороку за станом на 01 січня уточнюється на коефіцієнт індексації, порядок проведення якої визначається Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ч. 2 ст. 23 Закону України «Про оренду землі» орендна плата за земельні ділянки, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, переглядається за згодою сторін.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що нормативна грошова оцінка земельної ділянки, належної позивачу, на 2009 рік визначена у сумі 55 087,11 грн, на 2010-2011 роки визначена у сумі 58 338,35 грн, а на 2012-2014 роки - становила 102 442,14 грн.

У матеріалах справи відсутні докази звернення позивача до відповідача з заявою про зміну умов договору оренди в частині способу проведення виплати орендної плати. Додаткової угоди до договору оренди землі про зміну порядку виплати орендної плати між сторонами укладено не було.

Крім того, в матеріалах справи відсутні докази того, що відповідач передав земельну ділянку іншій юридичній особі в суборенду.

Суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку щодо відмови в задоволенні позовних вимоги ОСОБА_2, оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів про порушення договірних зобов'язань, а також про порушення відповідачем земельного законодавства, і відповідно до ст. ст. 21-25, 27, 32 Закону України «Про оренду землі», ст. ст. 651, 652 ЦК України.

З матеріалів касаційної скарги та змісту оскаржуваних судових рішень вбачається, що скарга є необґрунтованою, оскільки викладені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності даних судових рішень. Викладені заявником обставини не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Обставин щодо порушення норм матеріального та процесуального права при розгляді даної справи судами першої та апеляційної інстанцій не вбачається.

Керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України

у х в а л и в :

Поновити ОСОБА_2 строк на касаційне оскарження ухвали апеляційного суду Київської області від 19 серпня 2015 року.

Відмовити ОСОБА_2 у відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Переможець» про розірвання договору оренди земельної ділянки та зобов'язання повернути земельну ділянку.

Додані до скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ Т.Л. Ізмайлова