АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 вересня 2015 року колегія суддів Судової палати в цивільних справах апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого - Шиманського В.Й.

Суддів - Семенюк Т.А., Махлай Л.Д.

при секретарі - Крічфалуши С.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Аракелян Рози Фердінандівни в інтересах Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 02 червня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про визнання договорів припиненими,-

В С Т А Н О В И Л А:

Із вказаним позовом до суду позивач звернулась у травні 2014 року.

Зазначала, що 07.03.2006 року між ОСОБА_4 та відповідачем було укладено кредитний договір №10-29/1546. В той же день, 07.03.2006 року між нею та відповідачем укладено договір поруки № 02-10/400, відповідно до якого вона зобов'язалась солідарно відповідати за виконання зобов'язань її чоловіка ОСОБА_4 за кредитним договором № 10-29/1546 від 07.03.2006 року.

07.03.2006 року між нею та банком було укладено Іпотечний договір № 02-10/399, відповідно до якого вона передала банку в іпотеку у якості забезпечення виконання зобов'язання ОСОБА_4 нерухоме майно, а саме квартиру АДРЕСА_1. ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 помер. Спадкоємцями померлого стали його діти: син ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та дочка ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2. Оскільки позивач не надавала згоду на забезпечення виконання зобов'язань спадкоємцями, просила визнати договір поруки та іпотечний договір припиненими.

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 02 червня 2015 року позов задоволено.

В апеляційній скарзі, з посиланням на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, ставиться питання про скасування даного рішення та закриття провадження у справі.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників процесу, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволенню у зв'язку з наступним.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що 07.03.2006 року між Акціонерним комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_4 було укладено договір про надання кредиту № 10-29/1546 за умовами якого останньому були надані у власність грошові кошти в розмірі 159 200 доларів США.

07.03.2006 року між банком, ОСОБА_4 та ОСОБА_3 було укладено договір поруки № 02-10/400, відповідно до якого ОСОБА_3, як поручитель, зобов'язалась солідарно відповідати за виконання зобов'язань її чоловіка ОСОБА_4 за кредитним договором № 10-29/1546.

07.03.2006 року між ОСОБА_3 та АК банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», було укладено Іпотечний договір № 02-10/399, відповідно до якого ОСОБА_3 передала банку в іпотеку в якості забезпечення виконання зобов'язання ОСОБА_4 за кредитним договором нерухоме майно, а саме квартиру АДРЕСА_1.

Як вбачається з матеріалів справи, ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 помер.

Відповідно до свідоцтв про право на спадщину за законом № 11-2706 та №11-2708 від 04.05.2012 року спадкоємцями померлого є його діти - син ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та дочка ОСОБА_6., ІНФОРМАЦІЯ_2, які успадкували грошові вклади, що зберігаються в ПАТ «Укрсоцбанк» на картковому рахунку НОМЕР_1 та на транзитних рахунках НОМЕР_2, НОМЕР_3, що належали померлому на підставі довідки виданої ПАТ «Укрсоцбанк» від 24.04.2012 року № 10.210/2050.

Як вбачається з повідомлення Шостої Київської державної нотаріальної контори МУЮ України №1284 від 19.04.2014 року ОСОБА_3 відмовилась від належної їй частини спадкового майна померлого ОСОБА_4

08.11.2013 року позивачем на адресу ПАТ «Укрсоцбанк» було направлено лист звернення про наявність спадкоємців та наявності спадкового майна та запропоновано за рахунок спадкового майна задовольнити кредиторські вимоги, що підтверджується наданим описом УДППЗ «Укрпошта» про направлення листа.

Однак вказане звернення було залишене відповідачем без реагування.

Ухвалюючи оскаржуване рішення про визнання договорів поруки та іпотеки припиненими, суд першої інстанції прийшов до висновків, що, оскільки позичальник ОСОБА_4 помер, а ОСОБА_3 не надавала своєї згоди відповідати за нового боржника, спадкоємців померлого, та умовами договору поруки та договору іпотеки це також не встановлено, позовні вимоги є законними та обґрунтованими.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку» під іпотекою визнається вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно із ч. 5 ст. 3 вказаного Закону іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Відповідно до ст. 608 ЦК України зобов'язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов'язаним з його особою і у зв'язку з цим не може бути виконане іншою особою.

У випадку смерті боржника за кредитним договором його права і обов'язки за цим договором переходять до спадкоємців, які зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Вимоги кредитора вони зобов'язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд, за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі (п. 5 ст. 1219, ст. 1282 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 523 ЦК України порука або застава, встановлена іншою особою, припиняється після заміни боржника, якщо поручитель або заставодавець не погодився забезпечувати виконання зобов'язання новим боржником.

Відповідно до п. 32 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» при вирішенні спорів щодо виконання зобов'язань за кредитним договором у випадку смерті боржника/позичальника, за наявності поручителя чи спадкоємців, суди мають враховувати таке. З урахуванням положення статті 1282 ЦК України спадкоємці боржника, за умови прийняття спадщини, є боржниками перед кредитором у межах вартості майна, одержаного у спадщину. При цьому спадкоємці несуть зобов'язання погасити нараховані відсотки і неустойку тільки в тому випадку, якщо вони вчинені позичальникові за життя. Інші нараховані зобов'язання фактично не пов'язані з особою позичальника і не можуть присуджуватися до сплати спадкоємцями. Поручитель приймає на себе зобов'язання відповідати за виконання кредитного договору за боржника (статті 553-554 ЦК України), а також за будь-якого боржника в разі переводу боргу чи смерті боржника, якщо таке зазначено у договорі поруки. Відповідно до статті 523 ЦК України порука або застава, встановлена іншою особою, припиняється після заміни боржника, якщо поручитель або заставодавець не погодився забезпечувати виконання зобов'язання новим боржником, а згідно зі статтею 607 ЦК України зобов'язання припиняється неможливістю його виконання у зв'язку з обставиною, за яку жодна зі сторін не відповідає.

Таким чином на поручителів може бути покладено відповідальність за порушення боржником обов'язку щодо виконання зобов'язання за кредитним договором у випадку смерті позичальника лише за наявності у позичальника правонаступника, який прийняв спадщину, та згоди поручителя відповідати за будь-якого нового боржника, зафіксоване в тому числі у договорі поруки.

Встановивши під час розгляду справи ту обставину, що ОСОБА_3, як іпотекодавець, не давала своєї згоди відповідати за зобов'язаннями нових боржників, суд першої інстанції прийшов до правильних висновків щодо наявності правових підстав для задоволення позову.

Колегія суддів не приймає до уваги посилання в апеляційній скарзі на те, що у зв'язку зі смертю боржника за кредитним договором має місце не цілеспрямована заміна боржника в зобов'язанні за згодою сторін, а успадкування грошового обов'язку спадкоємцем, що прийняв спадщину. Оскільки заміна боржника не відбулася, то норма ст. 523 ЦК України не підлягає застосуванню.

Відповідно до статті 608 ЦК України зобов'язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов'язаним з його особою і у зв'язку з цим не може бути виконане іншою особою.

У випадку смерті боржника за кредитним договором його права і обов'язки за цим договором переходять до спадкоємців, які зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину (пункт 5 статті 1219).

Відповідно до частини першої статті 523 ЦК України порука або застава, встановлена іншою особою, припиняється після заміни боржника, якщо поручитель або заставодавець не погодився забезпечувати виконання зобов'язання новим боржником.

Таким чином, у разі смерті боржника за кредитним договором, за наявності спадкоємців, відбувається заміна боржника у зобов'язанні, який несе відповідальність у межах вартості майна, одержаного у спадщину.

Така правова позиція, викладена у Постанові Верховного Суду України від 17.04.2013 року № 6-18 цс 13, яка, відповідно до ст. 360-7 ЦПК України, є обов`язковою для застосування усіма судами України.

А тому твердження апелянта про те, що у разі смерті боржника, який був стороною кредитного договору, не відбувається заміна боржника в зобов'язанні, оскільки має місце успадкування грошового обов'язку спадкоємцем, є помилковим.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що позивач є спадкоємцем померлого, не ґрунтуються на обставинах справи та спростовуються повідомленням державного нотаріуса Шостої Київської державної нотаріальної контори МУЮ України №1284 від 19.04.2014 року, в якому повідомляється про відмову ОСОБА_3 від належної їй частини спадкового майна померлого ОСОБА_4

Не може бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції і доводи апелянта щодо помилковості виданих Шостою Київською державною нотаріальною конторою МУЮ України свідоцтв про право на спадщину за законом на ім'я сина ОСОБА_5 та доньки ОСОБА_6., оскільки ПАТ «Укрсоцбанк» помилково повідомив про знаходження коштів на рахунках.

Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з вимогами ст.ст. 57-60 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи.

Вищезгадані свідоцтва на спадщину за законом не є предметом розгляду у даній справі, їх законність не переглядалась під час розгляду справи в суді першої інстанції, а тому посилання щодо їх незаконності суд апеляційної інстанції відхиляє.

Щодо тверджень апелянта про пропущенням позивачем строків позовної давності для звернення до суду, то слід зазначити наступне.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України)

Згідно з ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Звертаючись до суду з вказаним позовом ОСОБА_3 просила суд визнати недійсними договір поруки та іпотеки з підстав ненадання її згоди, як поручителя та іпотекодавця, забезпечувати виконання зобов'язання за новим боржником, після смерті ОСОБА_4

Відповідно до ст. ст. 1216, 1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщина) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

За приписами ст. 1281 ЦК України спадкоємці зобов'язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги.

Кредиторові спадкодавця належить право протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги.

Так, з матеріалів справи вбачається, що свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_4 були видані 04.05.2012 року.

18.11.2013 року позивач звернулась до відповідача з повідомленням щодо прийняття спадщини спадкоємцями та на підставі ст. 1281, 1282 ЦК України просила визнати правонаступниками позичальника за договором кредиту № 10-29/1546 від 07.03.2006 року та за договором про надання відновлювальної кредитної лінії №10-29/4879 від 21.12.2007 року, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_6., ІНФОРМАЦІЯ_2.

За відсутності відповіді на звернення від 18.11.2013 року, в травні 2014 року позивач звернулась до суду за захистом свого порушеного права.

Враховуючи викладене відсутні підстави вважати строк позовної давності пропущенним.

Отже, оскаржене у справі рішення постановлене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому це рішення не може бути скасованим з підстав що наведені в апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст.303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Аракелян Рози Фердінандівни в інтересах Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» - відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 02 червня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: