АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/8396/2015 Доповідач - Шиманський В.Й.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 листопада 2015 року колегія суддів Судової палати в цивільних справах апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого - Шиманського В.Й.

Суддів - Семенюк Т.А., Махлай Л.Д.

при секретарі - Крічфалуши С.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 на рішення Деснянського районного суду від 08 травня 2015 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И Л А:

Із вказаним позовом до суду позивач звернувся у листопаді 2014 року.

Зазначав, що 06.03.2007 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір №10-29/3080, відповідно до якого позичальнику було надано кредит в сумі 143 500,00 доларів США, а останній зобов'язався повернути отриманий кредит в повному обсязі до 05.03.2022 року, сплатити відсотки за користування кредитом в розмірі 12,25% річних і виконати свої зобов'язання згідно з даним договором у повному обсязі згідно з графіком погашення кредиту. В якості забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, 06.03.2007 року між позивачем та ОСОБА_4 було укладено договір поруки №02-10/755, відповідно до якого остання зобов'язалась солідарно у повному обсязі відповідати за взяті на себе позичальником собов'язання. У зв'язку з неналежним виконання відповідачами зобов'язань за кредитним договором утворилась заборгованість. З урахуванням уточнених позовних вимог, позивач просив суд стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором станом на 07.04.2015 року в розмірі 281 617,99 доларів США, що еквівалентно курсу НБУ станом на час винесення рішення.

Рішенням Деснянського районного суду від 08 травня 2015 року позов задоволено.

Стягнуто з солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь позивача заборгованість в розмірі 251 617,99 доларів США.

Вирішено питання щодо судових витрат.

В апеляційній скарзі, з посиланням на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, ставиться питання про скасування даного рішення та закриття провадження у справі.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників процесу, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню у зв'язку з наступним.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що 06.03.2007 року між АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», та ОСОБА_3 укладено кредитний договір №10-29/3080, відповідно до якого банк надав позичальнику кредитні кошти в розмірі 143 500,00 доларів США зі сплатою 12,25 % річних, строком до 05.03.2022 року.

З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», ОСОБА_3 та ОСОБА_4 укладено договір поруки №02-10/755 від 06.03.2007 року, відповідно до якого остання зобов'язалася відповідати перед позивачем за виконання відповідачем ОСОБА_3 усіх його зобов'язань в повному обсязі, що виникли з кредитного договору.

27.08.2009 року між банком та ОСОБА_3 було укладено Додаткову угоду №1 від 27.08.2009 року до кредитного договору №10-29/3080 від 06.03.2007 року, відповідно до якої сторони погодили, що кредитор надає позичальнику грошові кошти в розмірі 149 058,03 доларів США, процентна ставка за користування кредитними коштами починаючи з 27.08.2009 року становить 14,5%.

Також було встановлено новий порядок здійснення погашення кредитної заборгованості.

В той же день, 27.08.2009 року між банком, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 укладено Додаткову угоду № 1 до договору поруки №02-10/755, яким сторони внесли зміни до договору поруки, а саме погодили, що кредитор надає позичальнику грошові кошти, встановили повернення кредиту в розмірі 149 058,03 доларів США, процентна ставка за користування кредитними коштами становить 14,5%.

У зв'язку з неналежним виконанням відповідачами взятих на себе зобов'язань за кредитним договором утворилась заборгованість, яка станом на 07.04.2015 року становила 251 617,99 доларів США та складалась з заборгованості за кредитом в сумі 129 930.02 доларів США, заборгованості за відсотками в розмірі 89 562,78 доларів США, пені за несвоєчасне повернення кредиту в сумі 13 137,86 доларів США, пені за несвоєчасне повернення відсотків 18 987,32 доларів США, що згідно курсу НБУ станом на час проведення розрахунку складає 5 899 816,59 грн. (а.с. 62).

Ухвалюючи оскаржуване рішення суд першої інстанції прийшов до висновків щодо обгрунтованості позовних вимог та наявності правових підстав для їх задоволення.

Натомість колегія суддів не може повною мірою погодитись з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України).

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч. 1 ст. 530 ЦК України).

Встановлено, що за кредитним договором №10-29/3080 від 06.03.2007 року ОСОБА_3 отримав кредитні кошти в розмірі 143 500,00 доларів США строком до 05.03.2022 року.

За п. 2.4.1 кредитного договору сплата процентів здійснюється у валюті кредиту на рахунок НОМЕР_2 в Київській міській філії АКБ «Укрсоцбанк» не пізніше 10 числа місяця наступного за тим, в якому нараховуються проценти.

Відповідно до графіка погашення кредиту, погашення кредиту повинно здійснюватись позичальником щомісячно рівномірними ануїтетними платежами.

На виконання п.3.3.8. кредитного договору позичальник зобов'язувався своєчасно та в повному обсязі погашати кредит із нарахованими процентами за фактичний час його використання та можливими штрафними санкціями в порядку визначеними пунктами 1.1. цього договору.

Звертаючись до суду позивач зазначав, що відповідачі неналежно виконують взяті на себе зобов'язання внаслідок чого за кредитним договором утворилась заборгованість, яка станом на 07.04.2015 року становила 251 617,99 доларів США.

З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що останній платіж по кредиту було здійснено 13.10.2009 року.

Пунктом 4.5 кредитного договору встановлено, що у разі невиконання (неналежного виконання) позичальником обов'язків, визначених п.п. 3.3.7, 3.3.8 цього договору, протягом більше ніж 90 днів календарних днів, строк користування кредитом вважається таким, що сплив та відповідно позичальник зобов'язаний протягом одного робочого дня погасити кредит в повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції.

Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Стаття 266 ЦК України передбачає, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку (ч. 5 ст. 261 ЦК України).

Якщо умовами договору передбачені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а отже і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення (висновки Верховного Суду України, викладені у Постановах № 6-116цс13 від 6 листопада 2013 року та № 6-160цс14 від 19 листопада 2014 року, № 6-331цс15 від 01 липня 2015 року).

Аналіз наведених норм свідчить про те, що на підставі заяви про застосування позовної давності кредитна заборгованість за попередній період за тілом кредиту та процентами підлягає стягненню за останні календарні три роки перед зверненням кредитора до суду, а стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду у межах строку позовної давності за основною вимогою.

Зобов'язання ОСОБА_3 із погашення кредиту визначено щомісячними зобов'язаннями та ним було заявлено клопотання про застосування наслідків пропуску строків позовної давності від 08.05.2015 року (а.с. 70).

Відмовляючи у застосування строків позовної давності суд першої інстанції, з посилання на ст. 264 ЦК України, прийшов до висновків, що відповідач ОСОБА_3 вчинив дії, які свідчать про визнання ним свого боргу, оскільки представником відповідача в судовому засіданні від 15.01.2015 року було заявлено клопотання про надання сторонам часу про врегулювання спору мирним шляхом, що підтверджується журналом судового засідання.

Проте колегія суддів не може погодитись з висновками суду першої інстанції, оскільки саме по собі заявлене клопотання про надання часу для врегулювання спору мирним шляхом не свідчить безумовно про визнання відповідачем свого боргу за кредитним договором поза строком позовної давності щодо пред'явлених вимог.

Так, колегія суддів вважає, що банк з недотриманням трирічного строку позовної давності, встановленого ст.257 ЦК України, звертаючись до суду 20.11.2014 року, заборгованість по тілу кредиту та відсоткам нарахував з 2007 року, у зв'язку з чим колегія суддів вважає за необхідне здійснити перерахунок вказаної заборгованості.

Оскільки позивач звернувся до суду з позовом 20.11.2014 року, нарахування заборгованості по тілу кредиту та відсоткам належить вираховувати з 20.11.2011 року по 07.04.2015 року, тобто, по дату, станом на яку, з урахуванням уточнених позовних вимог, позивач просить стягнути кредитний борг.

На виконання вищевказаних вимог статей, апеляційним судом було витребувано у позивача розрахунок заборгованості за кредитним договором №10-29/3080 від 06.03.2007 року, з якого вбачається, що кредитна заборгованість за вказаний період становить 166 613,87 доларів США та складається з заборгованості за кредитом в розмірі 102 035,02 доларів США та заборгованості за відсоткам в сумі 64 578,85 доларів США.

Таким чином, з урахуванням простроченого строку позовної давності сума заборгованості, що підлягає стягненню за кредитом та відсоткам, становить 166 613,87 доларів США.

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Пунктом 4.3 кредитного договору встановлено, що у разі прострочення позичальником терміну сплати комісії за дострокове погашення кредиту, визначеного в п. 3.3.14 цього Договору, строків сплати процентів, визначених п. 2.4 цього договору, а також прострочення строків повернення кредиту, визначених п. 3.2.3, 4.4, 4.5, 5.4 цього договору позичальник сплачує кредиторові пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несвоєчасно сплаченої суми за кожен день прострочки, що діє у цей період.

В частині позовних вимог про стягнення пені за несвоєчасне повернення кредиту у сумі 13 137,86 дол. США, та відсотків у сумі 18 987,32 дол. США, колегія суддів дійшла висновку про обґрунтованість позову в цій частині, оскільки розрахунок по пені виконаний банком правильно, а також застосовано річний строк позовної давності, відповідно до ст.258 ЦК України.

Колегія суддів відхиляє доводи апелянта щодо незаконності нарахування банком пені.

У силу ст. 6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України).

Відповідно до ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Пеня за несвоєчасне погашення кредиту та відсотків була нарахована банком у відповідності до вимог п. 4.3 кредитного договору, який був підписаний позичальником та з умовами якого він погодився.

Із вище викладеного судом встановлено, що між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_5 виникли відносини договору кредиту, які, відповідно до ст.1054 ЦК України полягають в тому, що банк (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов"язується повернути кредит та сплатити проценти.

А тому колегія суддів вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги в частині стягнення заборгованості за кредитним договором саме з позичальника ОСОБА_3

Відповідно до ст.533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Звертаючись до суду з вказаним позовом позивач просив стягнути заборгованість за кредитним договором у доларах США, що еквівалентно курсу НБУ на час винесення рішення судом.

Беручи до уваги, що станом на час ухвалення рішення судом першої інстанції, тобто, 08.05.2015 року, офіційний курс української гривні до долара США становив, як 1 дол.США = 20,72 грн., загальна сума заборгованості за кредитним договором, що підлягає стягненню становить 198 739 ,05 доларів США, що згідно курсу НБУ складає 4 117 873,12 грн. та складається з заборгованості за кредитом в розмірі 102 035,02 доларів США, що згідно курсу НБУ складає 2 114 165,61 грн., з заборгованості за відсотками в сумі 64 578,85 доларів США, що згідно курсу НБУ складає 1 338 073,77 грн., пені за несвоєчасне повернення кредиту в сумі 13 137,86 доларів США, що згідно курсу НБУ складає 272 216,45 грн., пені за несвоєчасне повернення відсотків 18 987,32 доларів США, що згідно курсу НБУ складає 393 417,27 грн.

Щодо пред'явлених позовних вимог ПАТ «Укрсоцбанк» до поручителя ОСОБА_4 слід зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку.

Частиною 2 ст. 554 ЦК України визначено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсягу, що і боржник, якщо інше не встановлено договором поруки.

За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Отже, виходячи з положень другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов'язання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем).

Таким чином, закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов'язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя.

Даний правовий висновок викладений в Постанові Верховного Суду України у справі № 6-53цс14.

Як вбачається з матеріалів справи останній платіж по кредиту був здійснений у жовтні 2009 року.

Пунктом 4.5 кредитного договору встановлено, що у разі невиконання (неналежного виконання) позичальником обов'язків, визначених п.п. 3.3.7, 3.3.8 цього договору, протягом більше ніж 90 днів календарних днів, строк користування кредитом вважається таким, що сплив та відповідно позичальник зобов'язаний протягом одного робочого дня погасити кредит в повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції.

Враховуючи відсутність в матеріалах справи належних та допустимих доказів звернення позивача до поручителя з вимогою про стягнення заборгованості на протязі шестимісячного строку, встановленого ч. 4 ст. 559 ЦК України від дня настання строку виконання основного зобов'язання, з урахуванням вимог п. 4.5 кредитного договору, то є підстави вважати поруку припиненою.

Таким чином суд апеляційної інстанції приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог ПАТ «Укрсоцбанка» до ОСОБА_3, та наявності правових підстав для стягнення з останнього на користь позивача заборгованості за кредитним договором №10-29/3080 від 06 березня 2007 року в розмірі 198 739,05 доларів США, що згідно курсу НБУ складає 4 117 873,12 грн.

У відповідності з вимогами ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права, тощо.

Враховуючи зазначене, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового рішення у справі.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача ОСОБА_3 підлягають стягненню понесені позивачем витрати на сплату судового збору в розмірі 3 654,00 грн.

Керуючись ст. ст.303, 307, 309 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Рішення Деснянського районного суду від 08 травня 2015 року - скасувати.

Ухвалити нове рішення наступного змісту.

Позов Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» () заборгованості за кредитним договором №10-29/3080 від 06 березня 2007 року в розмірі 198 739,05 доларів США, що згідно курсу НБУ складає 4 117 873,12 грн. та судовий збір в розмірі 3 654 грн.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: