Справа № 203/601/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

01 липня 2015 року Кіровський районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді - Маймур Ф.Ф.,

при секретарі - Чередник І.О.

за участю: позивача ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Южцентрострой 1» про стягнення заробітної плати та відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

02 лютого 2015 року позивач звернувся до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Южцентрострой 1» про стягнення заробітної плати та відшкодування моральної шкоди. (а.с. 1-4).

Позивач у позовній заяві та представник позивача у судовому засіданні, в обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що 15.07.2013 року ОСОБА_1 було прийнято на роботу до ТОВ «Южцентрострой 1» на посаду майстра будівельно-монтажних робіт на підставі наказу № 23-1к від 15.07.2013 року. 12 травня 2014 року в порушення норм законодавства позивача було звільнено з роботи нібито «за власним бажанням», про що був зроблений відповідний запис у трудовій книжці, однак позивач не складав жодної заяви про звільнення, у звязку з чим позивач вважає його звільнення незаконним, а невиплата з боку відповідача позивачу заробітної плати призвела до звернення позивача з відповідною заявою до правоохоронних органів про вчинення кримінального правопорушення. При влаштуванні позивача на роботу сторонами було досягнуто згоди про розмір заробітної плати, який мав складати 3 500 грн. на місяць, проте з моменту влаштування позивача на роботу та до моменту звільнення, відповідачем жодного разу не було виплачено заробітну плату. Таким чином заборгованість з заробітної плати відповідача перед позивачем за період з 15.07.2013 року по 12.05.2014 рік складає 34 399 грн. 31 коп. Крім того, загальна кількість днів затримки розрахунку при звільненні позивача за період з травня 2014 року по січень 2015 року складає 179 робочих днів, таким чином середній заробіток за весь період затримки розрахунку складає 29 139 грн. 41 коп. Окрім вищевикладеного, внаслідок невиплати заробітної плати та затримки розрахунку при звільненні позивачу було заподіяно глибоких моральних страждань, позивачем було втрачено душевний спокій, тому позивач звернувся до суду та просив суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість з заробітної плати у розмірі 34 399 грн. 31 коп., заробіток за період затримки розрахунків при звільненні у розмірі 29 139 грн. 41 коп. та моральну шкоду у розмірі 5 000 грн. (а.с. 1-4)

В судовому засіданні позивач та представник позивача підтримали заявлений позов та, посилаючись на викладені в позові підстави, а також долучені до матеріалів справи письмові докази просили суд задовольнити заявлені позовні вимоги з урахуванням заявленої у судовому засіданні заяви про їх зменшення на суму 7 000 грн., оскільки відповідачем за час розгляду даної справи було сплачено позивачу у рахунок погашення заборгованості по заробітній платі суму у розмірі 7 000 грн. (а.с. 153)

Представник відповідача у судове засідання не зявився, про час та день розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив, за таких обставин суд вважає можливим розглянути дану цивільну справу у заочному порядку відповідно до вимог Глави 8 Розділу ІІІ ЦПК України. (а.с. 151, 152а-153)

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали даної цивільної справи, суд приходить до наступного висновку з таких підстав.

Встановлено, що 15 липня 2013 року позивача було прийнято на роботу до ТОВ «Южцентрострой 1» на посаду майстра будівельно-монтажних робіт на підставі наказу № 23-1к від 15.07.2013 року, внаслідок чого між сторонами досягнуто згоди про розмір заробітної плати, який мав складати 3 500 грн. на місяць, однак 12 травня 2014 року позивача було звільнено з зазначеної посади за власним бажанням відповідно до ст. 38 КЗпП України на підставі наказу № 26к від 12.05.2014 року, що підтверджується копією заяви про прийняття на роботу ОСОБА_1 від 15.07.2013 року, копією наказу від 15.07.2013 року, копією трудової книжки ОСОБА_1, копією наказу про звільнення ОСОБА_1 від 12.05.2014 року та копією акту про відмову працівника в підписанні наказу про звільнення від 12.05.2014 року, наявними в матеріалах справи. (а.с. 39, 64-65, 85-85)

Судом встановлено, що 27 березня 2014 року відповідач укладав з ТОВ «Тауєр Дивелопмент» договори підряду, якими сторони встановлювали предмет договору, вартість виконаних робіт, строки виконання робіт та інші умови передбачені зазначеними договорами, графіками виконання робіт та актами виконаних будівельно-монтажних робіт, які виконував позивач ОСОБА_1, що підтверджується копіями договорів підряду від 27.03.2014 року, копіями графіків виконання робіт, копіями актів виконаних робіт та поясненнями сторін у судовому засіданні, наявними в матеріалах справи. (а.с. 66-81)

Також судом було встановлено, що 12.05.2014 року відповідальною особою ТОВ «Южцентрострой 1» було складено доповідну записку про неможливість заповнити та видати трудову книжку ОСОБА_1, оскільки вона буде заводитися вперше на даному підприємстві і працівник бажає мати запис у трудовій книжці про його навчання в інституті, оскільки станом на 12 травня 2015 рік ОСОБА_1 не надав на підприємство довідку з інституту про період навчання в ньому з номерами наказів, які є підставою для заповнення трудової книжки, відповідач не мав можливості вчасно заповнити і видати ОСОБА_1 трудову книжку, що підтверджується копією доповідної записки від 12.05.2014 року, наявною в матеріалах справи. (а.с. 82)

Судом встановлено, що 26 червня 2014 року відповідачем була отримана довідка ОСОБА_1 про період навчання, однак 26.06.2014 року позивач ОСОБА_1 відмовився поставити свій підпис про отримання трудової книжки, що підтверджується копією довідки та копією акту про відмову працівника розписатись в отриманні трудової книжки від 26.06.2014 року, наявними в матеріалах справи. (а.с. 83-84)

Також судом встановлено, що позивачу в період з 15.07.2013 року по 12.05.2014 рік нараховувалась відповідачем ТОВ «Южцентрострой 1» заробітна плата майстра ТОВ «Южцентрострой 1», яку позивач отримував шляхом складення відповідачем видатково-касових ордерів, що підтверджується копією положень про оплату праці на ТОВ «Южцентрострой 1», копією штатного розкладу, копією витягу з відомостей про нарахування заробітної плати позивача з 31.07.2013 року по 19.05.2014 рік, копіями видатково-касових ордерів, наявними в матеріалах справи. (а.с. 87-101)

З досліджених матеріалів справи та пояснень позивача у судовому засіданні, судом встановлено, що 19 червня 2015 року відповідачем на користь позивача в рахунок сплати виниклої заборгованості по заробітній платі було сплачено позивачу сума у розмірі 7 000 грн., що підтверджується поясненнями позивача та представника позивача у судовому засіданні. (а.с. 153)

Судом під час розгляду справи було встановлено, що позивач не писав заяви про звільнення за власним бажанням, з моменту влаштування позивача на роботу та до моменту звільнення позивача, відповідач повністю та своєчасно не виплачував позивачу заробітну плату, у звязку з чим у відповідача перед позивачем виникла заборгованість з заробітної плати сума якої була погоджена сторонами та визнана відповідачем під час складання мирової угоди, яка складає за період з 15.07.2013 року по 12.05.2014 рік - 34 39 грн. 31 коп., а кількість днів затримки розрахунку при звільненні позивача за період з травня 2014 року по січень 2015 року складає 179 робочих днів, таким чином середній заробіток за весь період затримки розрахунку складає 29 139 грн. 41 коп., викладені обставини підтверджуються розрахунками заборгованості, мировою угодою та поясненнями позивача у судовому засіданні. (а.с. 1-4, 141-142, 153)

Правовідносини які склалися між сторонами врегульовані нормами Цивільного Кодексу України, КЗпП України, Закон України «Про оплату праці», Постановою пленуму ВС України від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди».

Стаття 43 Конституції України передбачає, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Згідно ст. 94 КзпП України та ст. 1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується.

Відповідно до ст.115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно у робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує 16 календарних днів.

Згідно з ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобовязаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України.

Відповідно до ст.116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмо повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Відповідно до ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України.

Згідно ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органи належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організацій повинні виплатите працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Підпунктом 2 пункту 8 Порядку про обчислення середньої заробітної плати затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 р. №100, встановлено, що у разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Середньоденна заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі дні на число відпрацьованих робочих днів.

Згідно з ст. 238 КЗпП України при розгляді трудових спорів у питаннях про грошові вимоги, крім вимог про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи (стаття 235), орган, який розглядає спір, має право винести рішення про виплату працівникові належних сум без обмеження будь-яким строком.

Відповідно до змісту ст. 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно ст. 237-1 КЗпПУ передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя . Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до ст. З ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 6 ЦК України захист цивільних прав здійснюється в установленому порядку судом, арбітражем або третейським судом шляхом: визнання цих прав; відновлення становища, яке існувало до порушення права, і припинення дій, які порушують право; присудження до виконання обов'язку в натурі; компенсації моральної шкоди; припинення або зміни правовідносини; стягнення з особи, яка порушила право, завданих збитків, а у випадках, передбачених законом або договором, - неустойки (штрафу, пені), а також іншими засобами, передбаченими законом.

Враховуючи вищезазначене, а саме те, що з 15 липня 2013 року позивач ОСОБА_1 був працевлаштований на роботу на посаду майстра будівельно-монтажних робіт до ТОВ «Южцентрострой - 1» та звільнений з зазначеної посади 12 травня 2014 року в порушення вимог трудового законодавства, оскільки всупереч вказаній в трудовій книжці підстави звільнення позивача «за власним бажанням», позивач не складав заяв відповідно до ст. 38 КЗпП України про звільнення його за власним бажанням, приймаючи до уваги, що сторонами було досягнуто згоди про розмір заробітної плати позивача у сумі 3 500 грн. на місяць, однак у відповідача перед позивачем за період з 15.07.2013 року по 12.05.2014 рік, внаслідок відсутньої своєчасної виплати з боку відповідача на користь позивача заробітної плати виникла заборгованість по сплаті заробітної плати, яка складає 34 399 грн. 31 коп., враховуючи, що відповідачем під час розгляду даної справи було частково сплачено на користь позивача заборгованість по заробітній платі у розмірі 7 000 грн., з огляду на те, що під час укладення мирової угоди між сторонами, відповідачем було визнано суму виниклої заборгованості по заробітній платі позивача, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення заборгованості по заробітній платі є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню з урахуванням сплаченої відповідачем суми заборгованості у розмірі 7 000 грн., та вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість з виплати заробітної плати у розмірі 27 399 грн. 31 коп.

Вирішуючи позовні вимоги, щодо стягнення з відповідача на користь позивача ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки розрахунку, суд виходив з того, що відповідачем в день звільнення позивача в порушення вимог закріплених ст. 47 КЗпП України не було проведено розрахунку при звільнені, виходячи з положень ст. 117 КЗпПУ, враховуючи кількість днів затримки розрахунку при звільненні позивача за період з травня 2014 року по січень 2015 року, який складає 179 робочих днів, а отже середній заробіток за весь період затримки розрахунку складає 29 139 грн. 41 коп. (179 днів * 162 грн. 79 коп.), суд приходить до висновку, що позовні вимоги в даній частині підлягають задоволенню, та вважає за необхідне стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Южцентрострой 1» на користь ОСОБА_1 заробітну плату у період затримки розрахунків в розмірі - 29 139 грн. 41 коп.

Враховуючи вищезазначене, керуючись ст. 23 ЦК України, Постановою пленуму ВС України від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди», врахувавши суть позовних вимог, характер та суть моральних страждань позивача, які виникли з вини відповідача та вимагали від позивача додаткових зусиль для організації свого життя, оскільки внаслідок заподіяних позивачу моральних страждань, останнім було втрачено душевний спокій, позивач був змушений звертатися до правоохоронних органів з заявою про незаконне його звільнення та невиплату заробітної плати, а в подальшому до суду з метою захисту своїх прав, суд вважає, що заявлений позивачем розмір моральної шкоди підлягає частковому задоволенню у розмірі 1 000 грн. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд враховує глибину душевних страждань позивача, вимоги розумності і справедливості та те, що за час затримки проведення розрахунку при звільненні позивача з вини відповідача це обумовило нестачу коштів на життя позивача, у звязку з чим в нього порушився стан здоровя, що позбавило позивача можливості реалізації його нормального життя.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат на підставі ст. 88 ЦПК України, враховуючи результат розгляду справи, а також те, що позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», тому суд вважає за необхідне стягнути з ТОВ «Южцентрострой 1» на користь держави судові витрати в сумі 808 грн. 98 коп.

Крім цього, відповідно до вимог закріплених ст. 367 ЦПК України суд вважає необхідним рішення суду в частині стягнення невиплаченої заробітної плати за один місяць допустити до негайного виконання.

На підставі викладеного, керуючись ст. 43 Конституції України, ст.ст. 21, 36, 38, 47, 48, 94, 115, 116, 117, 237-1 КЗпПУ, ст. 1, 34 Закону України «Про оплату праці», ст. ст. 23, 1167 ЦК України, ст.ст. 3, 10, 11, 57-61, 88, 212-215, 367 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Южцентрострой 1» () на користь ОСОБА_1 (ІПН: НОМЕР_1) заборгованість з виплати заробітної плати у розмірі 27 399 грн. 31 коп., заробітну плату у період затримки розрахунків в розмірі - 29 139 грн. 41 коп. та у рахунок відшкодування моральної шкоди суму у розмірі - 1 000 грн., а разом 57 538 грн. 72 коп.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Южцентрострой 1» () на користь держави судові витрати в сумі 808 грн. 98 коп.

ОСОБА_1 у задоволенні іншої частини позовних вимог до Товариства з обмеженою відповідальністю «Южцентрострой 1» про відшкодування моральної шкоди відмовити.

Рішення в частині стягнення заробітної плати підлягає негайному виконанню.

Рішення суду набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 223 ЦПК України.

Заочне рішення може бути переглянуте судом за письмовою заявою відповідача про перегляд заочного рішення, яка може бути подана відповідачем протягом 10 днів з дня отримання копії рішення.

Заочне рішення суду може бути оскаржено позивачем протягом 10 днів з дня проголошення рішення шляхом подання апеляційної скарги до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Кіровський районний суд м. Дніпропетровська.

Суддя Ф.Ф. Маймур