Справа №: 398/161/15-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

"11" вересня 2015 р. Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області в складі головуючого судді Тимченко Л.М

з участю секретаря Міщенко С.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Олександрія цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Олександрійського міського нотаріального округу Кіровоградської області Куліш Людмили Григорівни про поновлення строку на оскарження, скасування постанови від 24 грудня 2014 року та зобов'язати вчинити нотаріальні дії, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 (надалі позивач) у січні 2015 року звернулася до суду із позовом до приватного нотаріуса Олександрійського нотаріального округу Кіровоградської області Куліш Л.Г. (надалі відповідач) про поновлення строку на оскарження, скасування постанови від 24 грудня 2014 року та зобов'язати вчинити нотаріальні дії, мотивуючи свої вимоги тим, що за рішенням Олександрійського міськрайонного суду від 26 листопада 2014 року було визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 23 жовтня 2013 року приватним нотаріусом Олександрійського міського нотаріального округу Кіровоградської області Куліш Л.Г. громадянину ОСОБА_3 на спадкове майно (квартиру АДРЕСА_1) після смерті ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1. Звернувшись до нотаріуса, позивач отримала постанову від 24 грудня 2014 року про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки не припинено право власності за НОМЕР_1. Прийняту постанову вважає такою, що прийнята всупереч вимогам ст.ст. 49, 50 Закону України «Про нотаріат», нотаріус не навела обґрунтованих мотивів, що завадило внести зміни до Державного реєстру прав на нерухоме майно. Зважаючи на викладене вона змушена звертатися до суду. Просить суд зобов'язати нотаріуса вчинити нотаріальні та реєстрові дії шляхом прийняття від неї заяви про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті її тітки ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1, видачі їй свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно ОСОБА_4 та внести зміни до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

В судовому засіданні позивач та представник позивача на позовних вимогах наполягають, посилаючись на викладенні обставини. Позивач також просить суд врахувати, що вона не знала про наявність спадкоємців після смерті її тітки, оскільки ОСОБА_3 запевнив її, що родичів померла ОСОБА_4 не мала, а вона повірила йому.

Інтереси позивача в суді по довіреності представляв ОСОБА_5

Нотаріус Куліш Л.Г. в судовому засіданні проти позовних вимог заперечує, просить суд прийняти до уваги, що квартиру АДРЕСА_1 після смерті ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1, в жовтні 2013 року успадкував ОСОБА_3 відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 23 жовтня 2013 року (зареєстровано в реєстрі за № 2616). На час звернення позивача до нотаріуса, рішення суду не набрало законної сили, право власності на нерухоме майно було зареєстровано за іншою особою, об'єкт спадкування (квартира АДРЕСА_1) була під арештом, і тільки в липні 2015 року за ухвалою Олександрійського міськрайонного суду арешт було знято. Просить суд врахувати, що без вчинення нотаріальних дій нотаріусу самостійно вносити зміни до записів (крім реєстраційних та технічних помилок) чи скасування записів у Державному реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень діючим законодавством повноважень не надано. Свої дії вважає правомірними, а постанову від 24 грудня 2014 року законною. Просить суд не задовольняти позовні вимоги.

Заслухавши пояснення сторін та дослідивши докази у сукупності з іншими матеріалами справи, з'ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, оцінивши досліджені в судовому засіданні докази, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

За змістом ст. 10 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до вимог ст. 15 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Відповідно до діючого законодавства, суд розглядає справу в межах заявлених вимог, згідно ст. 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести перед судом ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

При вирішенні даного спору суд, виходячи з принципу диспозитивності цивільного судочинства, розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін.

Стаття 41 Конституції України передбачає непорушність права приватної власності. Непорушність права власності полягає в його недоторканності, а водночас і в недоторканності самого майна власника. Всі особи мають утримуватись від безпідставного заволодіння майном власника та завдання йому шкоди. Не допускається також протиправне позбавлення права власності або обмеження в його здійсненні.

Правовідносини сторін врегульовані ст. ст. 3-11, 15, 16, 22 ЦК України.

Cтаттею 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Отже, об'єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес, саме вони є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Такі способи захисту передбачені відповідно статтею 16 ЦК України.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Одним із способів захисту права, встановленого законом, є оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, оскарження нотаріального акта.

Нотаріусу або посадовій особі, яка вчиняє нотаріальні дії, забороняється безпідставно відмовляти у вчиненні нотаріальної дії (ч.3 ст.49 Закону України «Про нотаріат».

Відповідно до ст.50 Закону України «Про нотаріат» (в редакції від 01.10.2008 року, чинної на даний час) нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої

стосуються такі дії чи акти.

Відповідно до ст. 49 Закону України «Про нотаріат» нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо:

1) вчинення такої дії суперечить законодавству України;

2) не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії;

3) дія підлягає вчиненню іншим нотаріусом або посадовою

особою, яка вчиняє нотаріальні дії;

4) є сумніви у тому, що фізична особа, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, усвідомлює значення, зміст, правові наслідки цієї дії або ця особа діє під впливом насильства;

5) з проханням про вчинення нотаріальної дії звернулась особа, яка в установленому порядку визнана недієздатною, або уповноважений представник не має необхідних повноважень;

6) правочин, що укладається від імені юридичної особи, суперечить цілям, зазначеним у їх статуті чи положенні, або виходить за межі їх діяльності;

7) особа, яка звернулася з проханням про вчинення нотаріальної дії, не внесла плату за її вчинення;

8) особа, яка звернулася з проханням про вчинення нотаріальної дії, не внесла встановлені законодавством платежі, пов'язані з її вчиненням;

9) в інших випадках, передбачених цим Законом. якої стосуються такі дії чи акти.

На вимогу особи, якій відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, зобов'язані викласти причини відмови в письмовій формі і роз'яснити порядок її оскарження. Про відмову у вчиненні нотаріальної дії нотаріус протягом трьох робочих днів виносить відповідну постанову. Обов'язок щодо вчинення нотаріальних дій покладається на нотаріуса або посадову особу, яка вчиняє нотаріальні дії.

Відповідно до ст. 67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством, а тому за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину, вимоги про визнання права на спадщину не підлягають судовому розглядові. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися в суд за правилами позовного провадження.

Відповідно до ст.257 ЦК України строк оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акту встановлено у три роки.

Судом встановлено, що 24 вересня 2014 року позивач звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті померлої тітки ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1, посилаючись на рішення Олександрійського міськрайонного суду від 12 травня 2014 року, яким встановлено факт родинних відносин з померлою та рішення апеляційного суду Кіровоградської області від 16 вересня 2014 року, яким встановлено двомісячний строк для подачі нею заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1.

Судом також встановлено, що 24 грудня 2014 року нотаріусом, розглянувши заяву ОСОБА_1 про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті спадкодавця ОСОБА_4, було винесено постанову, ОСОБА_1 було відмовлено в прийнятті заяви про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_4, оскільки необхідно припинити право власності НОМЕР_1.

В судовому засіданні встановлено, що за рішенням апеляційного суду Кіровоградської області від 04 лютого 2015 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 було задоволено частково. Рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 26 листопада 2014 року в частині відмови в позові про виключення відомостей щодо власника майна з реєстру прав власності на нерухоме майно. Скасовано реєстрацію від 23 жовтня 2013 року права власності ОСОБА_3 на квартиру АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого 23 жовтня 2013 року за реєстровим №2616, у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та реєстраційним номером права власності 3010062. Рішення суду в частині відмови в інших позовних вимогах залишено без змін.

Судом також встановлено, що за матеріалами копії спадкової справи 24 вересня 2014 року (зареєстровано за №52) до нотаріуса від ОСОБА_6 надійшла заява про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно після смерті її сестри ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1.

Крім того, судом також враховано, що за ухвалою Олександрійського міськрайонного суду від 14 липня 2015 року було задоволено заяву ОСОБА_1 та скасовано заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Олександрійського міськрайонного суду від 06 листопада 2013 року, тобто знято заборону вчиняти певні дії щодо квартири АДРЕСА_1.

Суд дійшов висновку, що відповідач передчасно оскаржила дії нотаріуса, оскільки своїми діями вона вчиняла дії, що свідчили про її наміри усунути перешкоди вказані в постанові нотаріусу від 24 грудня 2014 року, щоб отримати свідоцтво про право на спадщину.

Судом достовірно встановлено, що діями відповідача, а саме винесенням постанови від 24 грудня 2014 року про відмову у вчиненні нотаріальної дії ніяким чином права позивача не було порушено, а тому не потребують захисту. Суд вважає правомірними дії нотаріусу щодо винесення постанови від 24 грудня 2014 року про відмову у вчиненні нотаріальної дії та такими, що відповідають чинному законодавству.

Викладені обставини є підставою для суду відмовити в задоволенні позовних вимог повністю, оскільки вимога про скасування постанови від 24 грудня 2014 року та зобов'язати вчинити нотаріальні дії задоволенню не підлягає. Викладені в позові обставини суд не вважає такими, що свідчили б про порушене право позивача та про наявність у суду підстав для задоволення позовних вимог.

Судові витрати суд вважає можливим віднести на рахунок держави.

Враховуючи викладені обставини та керуючись ст.ст. 3-11, 15, 16, 22 ЦК України, Законом України «Про нотаріат» та ст.ст. 3- 11, 15, 57- 60, 61, 212-215 ЦПК України, суд, -

В и р і ш и в:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Олександрійського нотаріального округу Кіровоградської області Куліш Людмили Григорівни про поновлення строку на оскарження, скасування постанови від 24 грудня 2014 року та зобов'язати вчинити нотаріальні дії - відмовити повністю.

Судові витрати віднести на рахунок держави.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Кіровоградської області через Олександрійський міськрайонний суд протягом 10 днів з дня його проголошення.

Суддя: