Справа № 333/603/15-ц
Провадження № 2/333/896/15
08 квітня 2015 року м. Запоріжжя
Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі:
головуючого судді Холода Р.С.,
при секретарі Шевченко І.П.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Комунарського районного суду м. Запоріжжя цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки, -
Представник позивача в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, надав суду заяву, в якій просив на підставі ч.2 ст.158 ЦПК України розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав повністю, проти винесення заочного рішення не заперечував.
Відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_5, повідомлені судом належним чином про час та місце розгляду справи, у судове засідання повторно не з'явились і не повідомили суд про причини неявки. Оскільки суд не має відомостей про причину неявки відповідачів, повідомлених належним чином, відповідно до вимог ч. 4 ст. 169 ЦПК України суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази та проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини, приходить до наступних висновків.
За вимогами ч.3 ст.10, ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Згідно ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб та в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Відповідно до ст.57, 58, 59 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.
06.04.2007 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк», та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 311П007-К від 06.04.2007 року, згідно умов якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 90 000,00 доларів США, а ОСОБА_2, в свою чергу, зобов'язалась прийняти, належним чином використати та повернути кредит у зазначеній сумі не пізніше 05.04.2017 року, а також сплатити відповідну платню за користування кредитом в порядку, на умовах та в строки, визначені кредитним договором (а.с. 6-11).
Згідно п.1.1 кредитного договору №311П007-К від 06.04.2007 року за користування кредитними коштами встановлюється плата у розмірі 12,5 процентів річних. ОСОБА_2 починаючи з травня 2007 року, щомісячно, не пізніше 10 числа кожного місяця повинна була сплачувати банку кредит рівними частками, а саме по 750 доларів США, та проценти за його використання з розрахунку 12,5 % річних.
20.10.2008 року між позивачем та ОСОБА_2 було укладено додаткову угоду № 1 до кредитного договору №311П007-К від 06.04.2007 року за умовами якого, було збільшено розмір процентної ставки за використання кредитом до 14,5 % річних.
Пунктом 3.3.7 кредитного договору №311П007-К від 06.04.2007 року передбачено, що проценти за користування кредитними коштами сплачується позичальником в порядку, визначеному п.п 2.4, 2.5 цього договору.
Згідно до п.2.4.1 договору проценти за користування кредитними коштами позичальник сплачує самостійно в валюті кредиту щомісячно, не пізніше 10 числа місяця, наступного за місяцем користування кредитними коштами.
Відповідно до п.4.6 кредитного договору №311П007-К від 06.04.2007 року за несвоєчасне повне чи часткове повернення кредитних коштів та за несвоєчасну повну чи часткову сплату процентів, позичальник сплачує неустойку у вигляді пені у розмірі 0,005 процентів від суми несвоєчасно наданого кредиту за кожний день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період невиконання зобов'язань за цим договором.
Однак, ОСОБА_2 вимоги кредитного договору №311П007-К від 06.04.2007 року не виконує, в обумовлені строки кредит та відсотки по ньому не сплачує. Станом на 31.12.2014 року у ОСОБА_2 виникла заборгованість за кредитним договором №311П007-К від 06.04.2007 року в сумі 148 139,10 доларів США, яка включає: 75 707,62 доларів США - прострочену заборгованість по кредиту, 58 396,41 доларів США - прострочену заборгованість за відсотками, 4 635,51 доларів США - інфляційні витрати за відсотками, 9 399,56 доларів США - заборгованість по пені за несвоєчасне повернення процентів (а.с. 18-24).
Позивач звертався до ОСОБА_2 з вимогою про сплату заборгованості по кредиту, попереджав про звернення до суду, однак остання заходів до погашення заборгованості не вжила.
У відповідності до п. 1.3 кредитного договору №311П007-К від 06.04.2007 року в забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» (іпотекодержатель), та ОСОБА_1 (іпотекодавець) було укладено іпотечний договір №311П007-І від 06.04.2007 року, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Нарохою О.В. та зареєстрований в реєстрі за № 108, згідно якого ОСОБА_1 передала в іпотеку нерухоме майно, а саме: нежиле приміщення, загальною площею 38,5 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та належить іпотекодавцю на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно НОМЕР_3, виданого Виконавчим комітетом Запорізької міської ради 07.12.2004 року, зареєстрованого у Запорізькому міжміському бюро технічної інвентаризації в реєстровій книзі № 6 за номером запису 1383, що підтверджується витягом № 14100225 з реєстру прав власності на нерухоме майно, який виданий Орендним підприємством Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації 02.04.2007 року за реєстраційним № 8877614.; нежиле приміщення, загальною площею 29,5 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 та належить іпотекодавцю на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно НОМЕР_4, виданого Виконавчим комітетом Запорізької міської ради 07.12.2004 року, зареєстрованого у Запорізькому міжміському бюро технічної інвентаризації в реєстровій книзі № 6 за номером запису 1383, що підтверджується витягом № 14100432 з реєстру прав власності на нерухоме майно, який виданий Орендним підприємством Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації 02.04.2007 року за реєстраційним № 8872462 (а.с. 12-17).
Згідно п.1.1 іпотечного договору №311П007-І від 06.04.2007 року іпотека забезпечує виконання боржником (ОСОБА_2.) зобов'язань, що випливають з укладеного між боржником та іпотекодержателем кредитного договору №311П007-К від 06.04.2007 року.
На підставі п. 1.2 зазначеного договору загальна вартість предмету іпотеки за згодою сторін становить 568 327,00 гривень, що в еквіваленті складає 112 540,00 доларів США за офіційним курсом НБУ України на дату укладення кредитного договору.
Відповідно до п.4.1 іпотечного договору № 311П007-І від 06.04.2007 року у разі невиконання або неналежного виконання позичальником основного зобов'язання іпотекодержатель має право задовольнити свої забезпечені іпотекою вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.
Згідно п. 4.6 іпотечного договору №311П007-І від 06.04.2007 року у разі звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду, реалізація предмету іпотеки здійснюється у спосіб, зазначений у рішенні суду: шляхом продажу предмета іпотеки іпотеко держателем від свого імені будь-якій особі - покупцеві на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому ст. 38 ЗУ «Про іпотеку», шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження.
Відповідно до ст.514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
На підставі ч.1 ст.516 Цивільного кодексу України заміна кредитора у зобов'язані здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.
На підставі ст.14 Цивільного кодексу України цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.
Статтею 526 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно ст.ст.610, 612 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Боржник, який прострочив зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливості виконання, що випадково настала після прострочення.
Відповідно до ч.1 ст.1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.
Частиною 2 ст.1054 Цивільного кодексу України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 Цивільного кодексу України, тобто норми про договір позики.
На підставі ч.1 ст.1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.
Згідно ч.1 ст.1048 Цивільного кодексу України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.
Частиною 1 ст.1056-1 Цивільного кодексу України передбачено, що розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозиції, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Відповідно до ч.1 ст.1050 Цивільного кодексу України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 Цивільного кодексу України, на підставі ч.2 якої боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший процентів не встановлений договором або законом.
На підставі ст.617 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, відсутність у боржника відповідних коштів.
Згідно ч.1 ст.625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.
Відповідно до п.9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасне заявлення відповідних вимог у разі, якщо позичальник є відмінною від особи іпотекодавця (майновий поручитель), одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо) належить виключно позивачеві (частина перша статті 20 ЦК, статті 3 і 4 ЦПК).
На підставі ст.1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому Законом України «Про іпотеку».
Статтею 7 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання.
Відповідно до ч.1 ст.5 Закону України «Про іпотеку» предметом іпотеки може бути нерухоме майно, яке належить іпотекодавцю на праві власності або на праві господарського відання, якщо іпотекодавцем є державне або комунальне підприємство, установа чи організація.
Згідно п. 1.1 іпотечного договору №311П007-І від 06.04.2007 року предметом іпотеки є нерухоме майно: нежиле приміщення, загальною площею 38,5 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та належить іпотекодавцю на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно НОМЕР_3, виданого Виконавчим комітетом Запорізької міської ради 07.12.2004 року, зареєстрованого у Запорізькому міжміському бюро технічної інвентаризації в реєстровій книзі № 6 за номером запису 1383, що підтверджується витягом № 14100225 з реєстру прав власності на нерухоме майно, який виданий Орендним підприємством Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації 02.04.2007 року за реєстраційним № 8877614.; нежиле приміщення, загальною площею 29,5 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 та належить іпотекодавцю на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно НОМЕР_4, виданого Виконавчим комітетом Запорізької міської ради 07.12.2004 року, зареєстрованого у Запорізькому міжміському бюро технічної інвентаризації в реєстровій книзі № 6 за номером запису 1383, що підтверджується витягом № 14100432 з реєстру прав власності на нерухоме майно, який виданий Орендним підприємством Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації 02.04.2007 року за реєстраційним № 8872462.
Частиною 1 статті 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.
Відповідно до ч.1 ст.35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. При цьому частиною 2 статті 35 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що положення частини першої цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку.
На підставі ч.3 ст.33 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.
Статтею 11 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що майновий поручитель несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов'язання виключно в межах вартості предмета іпотеки. У разі задоволення вимог іпотекодержателя за рахунок предмета іпотеки майновий поручитель набуває права кредитора за основним зобов'язанням.
Відповідно до ст.39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.
На підставі ч.3 ст.37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності.
Статтею 41 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», з дотриманням вимог Закону України «Про іпотеку».
Згідно п.1.1 іпотечного договору №311П007-І від 06.04.2007 року документами, що підтверджують право власності іпотекодавця на предмет іпотеки, є: свідоцтво про право власності на нерухоме майно НОМЕР_3, виданого Виконавчим комітетом Запорізької міської ради 07.12.2004 року, зареєстрованого у Запорізькому міжміському бюро технічної інвентаризації в реєстровій книзі № 6 за номером запису 1383, що підтверджується витягом № 14100225 з реєстру прав власності на нерухоме майно, який виданий Орендним підприємством Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації 02.04.2007 року за реєстраційним № 8877614.; свідоцтво про право власності на нерухоме майно НОМЕР_4, виданого Виконавчим комітетом Запорізької міської ради 07.12.2004 року, зареєстрованого у Запорізькому міжміському бюро технічної інвентаризації в реєстровій книзі № 6 за номером запису 1383, що підтверджується витягом № 14100432 з реєстру прав власності на нерухоме майно, який виданий Орендним підприємством Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації 02.04.2007 року за реєстраційним № 8872462 (а.с. 25-28).
01.09.2014 року позивач звертався до ОСОБА_2 та ОСОБА_1 письмову вимогу про усунення порушення зобов'язання (а.с. 29-30). Тобто, позивачем було виконано вимоги ч. 1 ст. 35 Закону України «Про іпотеку».
Таким чином, суд приходить до висновку, що в ході судового розгляду справи встановлено, що на підставі кредитного договору №311П007-К від 06.04.2007 року Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк», надав відповідачу - ОСОБА_2 кредит, а ОСОБА_1 на підставі іпотечного договору №311П007-І від 06.04.2007 року в забезпечення виконання зобов'язань за вищезазначеним кредитним договором передала в іпотеку нежитлові приміщення.
У зв'язку з невиконанням позичальником ОСОБА_2 вимог кредитного договору №311П007-К від 06.04.2007 року банк набув право звернути стягнення на предмет іпотеки та задовольнити всю суму зобов'язання на момент звернення стягнення, у тому числі суму заборгованості за кредитом, відсотками та пеню, незалежно від настання строку виконання боргового зобов'язання, який зазначено у кредитному договорі.
Враховуючи викладене, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню.
Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України, так як судове рішення ухвалюється у повному обсязі на користь позивача, понесені ним і документально підтверджені судові витрати підлягають стягненню з відповідачів. З урахуванням того, що основана вимога - звернення стягнення на предмет іпотеки, що є приватною власністю ОСОБА_1 задоволена судом у зв'язку з неналежним виконанням своїх зобов'язань за кредитним договором ОСОБА_2, суд вважає за доцільне сплачений судовий збір в розмірі 3654,00 гривень стягнути з відповідачів.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.526, 527, 530, 543, 544, 553, 554, 611, 617, 651, 1048, 1049, 1050, 1054, 1056-1 ЦК України, ст.ст.1, 5, 7, 11, 33, 35, 37, 39, 41 Закону України «Про іпотеку», ст.ст.10, 11, 16, 59, 60, 88, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -
Позов Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки - задовольнити.
В рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 за кредитним договором № 311/П007-К від 06.04.2007 року перед Публічним акціонерним товариством «Укрсоцбанк» в сумі 148 139 (сто сорок вісім тисяч сто тридцять дев'ять) доларів США 10 центів, яка включає: 75 707,62 доларів США - прострочену заборгованість по кредиту, 58 396,41 доларів США - прострочену заборгованість за відсотками, 4 635,51 доларів США - інфляційні витрати за відсотками, 9 399,56 доларів США - заборгованість по пені за несвоєчасне повернення процентів, звернути стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором №311П007-І, посвідчений 06.04.2007 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Нарохою О.В. - нежитлове приміщення АДРЕСА_2 та нежитлове приміщення АДРЕСА_1 які належать ОСОБА_1 на праві власності шляхом продажу зазначених об'єктів нерухомості Публічним акціонерним товариством «Укрсоцбанк» від свого імені будь-якій особі - покупцеві на підставі договору купівлі-продажу, встановленому ст. 38 Закону України «Про іпотеку» за ціною встановленою за згодою сторін або на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна.
Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, р.н.о.к.п.п. НОМЕР_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» сплачений судовий збір в розмірі 3 654 (три тисячі шістсот п'ятдесят чотири тисячі) грн. 00 коп.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.
Суддя Комунарського районного суду
м. Запоріжжя Р.С. Холод