Справа №584/121/15-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - Гриценко П. П.
Номер провадження 22-ц/788/792/15 Суддя-доповідач - Кононенко О. Ю.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2015 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Кононенко О. Ю.,

суддів - Семеній Л. І. , Шевченка В. А.

за участю секретаря судового засідання - Кияненко Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Путивльського районного суду Сумської області від 12 березня 2015 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до Путивльської міської ради Путивльського району Сумської області

про визнання протиправним та скасування рішення виконавчого комітету, зобов'язання укласти договір найму квартири,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Путивльського районного суду Сумської області від 12 березня 2015 року в задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено за безпідставністю.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення суду першої інстанції, провадження у справі закрити, оскільки вона не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

При цьому зазначає, що Виконавчий комітет Путивльської міської ради, приймаючи спірне рішення, здійснював свої функції суб'єкта владних повноважень, а відтак, дана справа має розглядатися у порядку адміністративного судочинства.

Крім того, зазначає, що ухвалюючи оскаржуване рішення, суд не застосував до спірних правовідносин положення ст.125 ЖК УРСР, згідно з якою без надання іншого житлового приміщення у випадках, зазначених у ст. 124 цього Кодексу, не може бути виселено осіб, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації, що надали їм службове жиле приміщення, не менш як десять років. Він же звільнився зі служби в органах внутрішніх справ за віком, пропрацювавши більше десяти років, тому вважає, що не може бути виселений зі спірної квартири без надання рівноцінної. Абзацом 6 ст. 125 ЖК УРСР встановлено, що без надання іншого житлового приміщення у випадках, зазначених у ст. 124 зазначеного Кодексу, не можуть бути виселені, зокрема, пенсіонери по старості.

Вказує, що погоджуючись з рішенням Путивльської міської ради в частині зобов'язання укласти договір найму квартири, місцевий суд не перевірив повноваження саме Виконавчого комітету Путивльської міської ради щодо прийняття рішення на укладання такого договору.

Зазначає, що приймаючи рішення про зняття його з квартирного обліку, відповідач фактично скасував своє попереднє рішення про взяття його на квартирний облік.

Заслухавши суддю-доповідача, сторони належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи, але в судове засідання не з'явились, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Вирішуючи спір та відмовляючи ОСОБА_3 у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки ОСОБА_3 має у приватній власності житло, а саме 1/2 частку двохкімнатної квартири загальною площею 48,0 кв.м., житловою площею 27,9 кв.м в м.Суми, тобто в розмірах більше ніж передбачено ст. 47 ЖК Української РСР нормою жилої площі, тому при таких обставинах виконком Путивльської міської ради, приймаючи своє рішення № 3 від 14 січня 2015 року про зняття ОСОБА_3 з черги обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов у зв'язку із забезпеченням житловою площею, відмову в укладанні договору найму, діяв згідно з чинним законодавством.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з таким висновком місцевого суду, оскільки суд дійшов цього висновку повно і всебічно з'ясувавши обставини справи, вірно визначив юридичну природу спірних правовідносин і застосував відповідні їм норми матеріального права.

У лютому 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду із зазначеним позовом до Путивльської міської ради, який мотивував тим, що з січня 2011 року по квітень 2014 року працював начальником Путивльського РВ УМВС України в Сумській області. Рішенням виконавчого комітету Путивльської міської ради № 115 від 20 серпня 2013 року однокімнатна квартира АДРЕСА_1 переведена до розряду службового житла та передана Путивльському РВ УМВС України в Сумській області для розподілу між працівниками Путивльського РВ УМВС України в Сумській області. Рішенням виконавчого комітету Путивльської міської ради № 126 від 11 вересня 2013 року йому був виданий службовий ордер на заселення службової житлової площі по АДРЕСА_1, окрема, однокімнатна, житлова площа 23,2 кв.м.(загальна площа 39,2 кв.м.), склад сім'ї - одна особа, без зняття з черги квартирного обліку. Наказом УМВС України в Сумській області № 64 о/с від 16 квітня 2014 року він звільнений з органів внутрішніх справ у зв'язку з виходом на пенсію. 15 жовтня 2014 року виконавчий комітет Путивльської міської ради своїм рішенням № 141 «Про виключення жилого приміщення з категорії службових» на підставі клопотання Управління МВС України в Сумській області вивів з розряду службових приміщень однокімнатну квартиру АДРЕСА_1, в якій він проживає. 28 жовтня 2014 року він звернувся до Путивльської міської ради про укладання договору найму зазначеної квартири. Рішенням виконавчого комітету Путивльської міської ради № 3 від 14 січня 2015 року він знятий з черги обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов у зв'язку із забезпеченням житловою площею та йому відмовлено в укладанні договору найму вказаної квартири. Вважав таке рішення виконкому незаконним, оскільки на даний час він є фактичним утримувачем та користувачем житла, а користування житлом у даному випадку можливе лише на підставі договору, тому просив суд визнати протиправним та скасувати рішення виконавчого комітету Путивльської міської ради № 3 від 14 січня 2015 року та зобов'язати виконавчий комітет Путивльської міської ради укласти з ним договір найму постійного проживання в АДРЕСА_1.

З матеріалів справи вбачається та судом встановлено, що наказом УМВС України в Сумській області «По особовому складу» № 38 о/с від 22 лютого 2011 року ОСОБА_3 був призначений на посаду т.в.о.начальника Путивльського РВ УМВС України в Сумській області, а наказом № 80 о/с від 05 травня 2011 року - начальника цього райвідділу.

Рішенням виконавчого комітету Путивльської міської ради № 157 від 06 вересня 2011 року ОСОБА_3 був взятий на квартирний облік та включений у список громадян, які знаходяться на квартирному обліку за № 597 станом 06 вересня 2011 року (а.с. 88).

Рішенням виконавчого комітету Путивльської міської ради № 115 від 20 серпня 2013 року однокімнатна квартира АДРЕСА_1 переведена до розряду «службова» та передана Путивльському РВ УМВС України в Сумській області для розподілу між працівниками Путивльського РВ УМВС України в Сумській області (а.с. 84).

На підставі рішення виконавчого комітету Путивльської міської ради № 126 від 11 вересня 2013 року ОСОБА_3 був виданий службовий ордер на заселення квартири АДРЕСА_1 без зняття з черги квартирного обліку (а.с. 9).

Наказом УМВС України в Сумській області «По особовому складу» № 64 о/с від 16 квітня 2014 року ОСОБА_3 був звільнений з органів внутрішніх справ.

На підставі листа начальника УМВС України в Сумській області від 26 серпня 2014 року, з яким погоджувався і позивач, про виключення з розряду службового житла однокімнатної квартири по вул. Ковпака, 7 в м.Путивль, виконавчий комітет Путивльської міської ради рішенням № 141 від 15 жовтня 2014 року виключив вказане жиле приміщення з категорії службових та визнав п.4 рішення виконкому № 115 від 20 серпня 2013 року, як такий, що втратив чинність, а саме про віднесення квартири АДРЕСА_1 до розряду службових та передачу її для розподілу між працівниками Путивльського РВ УМВС України в Сумській області (а.с. 16).

Із заяви ОСОБА_3 від 28 жовтня 2014 року вбачається, що він звернувся до голови виконкому Путивльської міської ради про укладання договору найму на квартиру АДРЕСА_1, у зв'язку з тим, що вказана квартира виведена із категорії "службова" (а.с. 18).

Рішенням виконкому Путивльської міської ради від 14 січня 2015 року № 3 «Про розгляд звернення ОСОБА_3.» останній знятий з черги обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, у зв'язку із забезпеченням житловою площею та йому відмовлено в укладанні договору найму вказаної квартири (а.с. 20).

З витягу з Реєстру прав власності на нерухоме майно від 04 грудня 2014 року вбачається, що ОСОБА_3 має у приватній спільній частковій власності 1/2 частину двохкімнатної квартири загальною площею 48,0 кв.м., житловою площею 27,9 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 (а.с. 86-87).

Крім того, як вбачається із довідки філії Сумського обласного управління ПАТ «Державний ощадний банк України» № 10018/073 м. Глухів, ОСОБА_3 використав на своє ім'я приватизаційний чек (а.с. 77). Згідно з довідкою Комунального підприємства «Глухівське бюро технічної інвентаризації» ОСОБА_3 приватизував квартиру в 1999 році за адресою АДРЕСА_5. Свідоцтво про право власності на житло, видане Управлінням економіки Глухівської міської ради 08 жовтня 1999 року на підставі розпорядження № 37 від 06 жовтня 1999 року загальною площею 33,7 кв.м., житловою площею 19,0 кв.м. В 2007 році за договором купівлі-продажу продав її (а.с. 78), що також підтверджується витягом з Реєстру прав власності на нерухоме майно (а.с. 86).

Згідно зі ст. 38 ЖК Української РСР порядок обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, встановлюється законодавством Союзу РСР, цим Кодексом та іншими актами законодавства Української РСР.

Відповідно до підпункту 1 пункту 13 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР, затверджених Постановою Ради Міністрів Української РСР і Української Республіканської Ради професійних спілок 11 грудня 1984 р. № 470, потребуючими поліпшення житлових умов визнаються громадяни забезпечені жилою площею нижче за рівень, що визначається виконавчими комітетами обласних, Київської і Севастопольської міських Рад народних депутатів разом з радами профспілок.

Згідно зі ст. 47 ЖК Української РСР норма жилої площі в Українській РСР встановлюється в розмірі 13,65 квадратного метру на одну особу.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 40 ЖК Української РСР громадяни знімаються з обліку потребуючих поліпшення житлових умов у випадку поліпшення житлових умов, внаслідок якого відпали підстави для надання іншого жилого приміщення.

Згідно з ч. 4 вищевказаного закону зняття з обліку потребуючих поліпшення житлових умов провадиться органами, які винесли або затвердили рішення про взяття громадянина на облік.

Враховуючи ту обставину, що ОСОБА_3 забезпечений жилою площею в межах передбаченої ст. 47 ЖК Української РСР норми, місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку щодо законності рішення виконкому Путивльської міської ради про зняття його з обліку громадян, потребуючих поліпшення житлових умов та відмову в укладанні договору найму.

Посилання ОСОБА_3 у апеляційній скарзі, що дана справа підлягає розгляду у порядку адміністративного судочинства, а тому провадження у справі підлягає закриттю, не узгоджується з вимогами п. 1 ч. 1 ст. 15 ЦПК України, відповідно до якого суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із житлових відносин.

Твердження апелянта про те, що суд безпідставно не застосував до спірних правовідносин положення ст. 125 ЖК УРСР, згідно з якою без надання іншого житлового приміщення у випадках, зазначених у ст. 124 цього Кодексу, не може бути виселено осіб, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації, що надали їм службове жиле приміщення, не менш як десять років, не може бути взяте до уваги колегією суддів, оскільки відповідно до принципу диспозитивності (ст. 11 ЦПК України) суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Як вбачається зі справи, вимоги щодо виселення позивача із займаного жилого приміщення не заявлялись і не були предметом розгляду в суді першої інстанції, а тому, враховуючи принцип диспозитивності, положення ч.1 ст. 303 ЦПК України, зазначене питання знаходиться поза межами розгляду апеляційним судом.

Твердження заявника апеляційної скарги про те, що погоджуючись з рішенням Путивльської міської ради в частині зобов'язання укласти договір найму квартири, місцевий суд не перевірив повноваження саме виконавчого комітету Путивльської міської ради щодо прийняття рішення на укладання такого договору, на правильність висновків суду не впливають.

Посилання у апеляційній скарзі на те, що приймаючи рішення про зняття позивача з квартирного обліку, відповідач фактично скасував своє попереднє рішення про постановку його на облік, є необґрунтованим, оскільки як вбачається зі змісту оскаржуваного рішення, ОСОБА_3 знято з черги обліку громадян, потребуючих поліпшення житлових умов у зв'язку із забезпеченням житловою площею (а.с. 20).

Крім того, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення не порушує житлових прав позивача у справі, оскільки він набув право користування житловою площею у квартирі АДРЕСА_1 в установленому законом порядку.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Суд першої інстанції вірно встановив обставини справи та відповідні їм правовідносини, рішення суду узгоджується з доказами, наявними у справі, а тому підстав для його зміни чи скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п. 1 ч. 1 ст. 307, ст. ст. 308, 313, п. 1 ч. 1 ст.314, ст. ст. 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Путивльського районного суду Сумської області від 12 березня 2015 року

залишити без змін.

Ухвала набрала законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: