Справа №461/3201/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 вересня 2015 року Галицький районний суд м. Львова

в складі :

головуючого судді Радченка В.Є

при секретарі Домашовець М.Ф.

з участю:

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про розірвання договору та стягнення коштів,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся в суд з позовною заявою до ПАТ «Дельта Банк» про розірвання договору № 006-13550-11213 банківського рахунку «Фізичної особи з випуском платіжної карти» від 11 лютого 2013 року, стягнення з ПАТ «Дельта Банк» грошових коштів у сумі 12 087,89 євро.

Представник позивача в судовому засіданні подав додаткові письмові пояснення до позовної заяви, аналогічні обставинам викладеним в позові. Просив позов задовольнити повністю.

Представник відповідача проти позову заперечила та пояснила, що позивач має право отримати грошові кошти виключно у порядку та на умовах передбачених Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та підзаконними актами до нього, відповідно до встановленого порядку. 01.07.2015 р. позивач отримав кошти з поточного рахунку в першу чергу від Фонду гарантування вкладів в межах граничної суми. Просила у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Судом встановлено, що 11 лютого 2013 року між позивачем та відповідачем було укладено договір № 006-13550-110213 банківського рахунку «Фізичної особи з випуском платіжної картки» та відкритий на підставі даного договору рахунок в іноземній валюті, а саме євро № 531 (надалі договір банківського рахунку).

Окрім цього, 04 вересня 2014 року, між позивачем та відповідачем було укладено договір № 5707 банківського вкладу (депозиту) «Найкращий on-line» в іноземній валюті, а саме євро (надалі договір банківського вкладу).

Згідно з умовами договору банківського вкладу сума вкладу становить 10 000,00 євро, строк дії договору розпочинається з моменту зарахування вкладу на рахунок та по 03 березня 2015 року, процента ставка за договором становить 8 % річних.

Позивачем дані грошові кошти були перераховані 04.09.2014 року на вказаний у договорі банківського вкладу рахунок. Дана обставина підтверджується виписками за операціями по картковому рахунку, з якого ця сума грошових коштів була перерахована, та не заперечується представником відповідача.

Згідно з п. 1.8. договору банківського вкладу, грошові кошти зараховують на вкладний рахунок з власного поточного рахунку або вкладного (депозитного) рахунку вкладника, відкритого в банку, або готівкою через касу банку в день укладання договору банківського вкладу.

Відповідно свої зобовязання за договором банківського вкладу позивач виконав в повному обсязі.

26 лютого 2015 року позивач звернувся із заявою до відповідача, в якій вимагав, здійснити виплату вкладу та нарахованих процентів за договором № 5707 банківського вкладу (депозиту) «Найкращий on-line» від 04 березня 2014 року шляхом зарахування усієї суми вкладу та нарахованих процентів на власний поточний рахунок позивача, відкритий у відповідача, а саме № 2531. Судом встановлено, що даний поточний рахунок був відкритий на підставі договору № 006-13550-110213 банківського рахунку «Фізичної особи з випуском платіжної карти» від 11 лютого 2013 року.

Окрім, цього позивач в своїй вимозі до відповідача вимагав розірвати договір банківського рахунку, закрити поточний рахунок № 2531 після зарахування вкладу та нарахованих процентів за договором банківського вкладу (депозиту) «Найкращий on-line» від 04 березня 2014 року на цей поточний рахунок та здійснити виплату грошових коштів з цього поточного рахунку готівкою через касу, а саме вкладу в сумі 10 000,00 євро та нарахованих процентів.

При цьому, у своїй заяві поданій відповідачу, посилається на положення ч. 2,3 ст. 1066, ч. 1 ст. 1075 Цивільного кодексу України та п. 20.6. Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах.

Дана заява вимога була отримана відповідачем 26 лютого 2015 року, що підтверджується відміткою на такій.

Відповідач вимоги позивача, викладені у заяві не виконав, договір банківського рахунку не розірвав, та не здійснив виплати грошових коштів готівкою через касу банку, чим допустив порушення вимог ст. 1066,1075 Цивільного кодексу України та п. 20.6 Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах.

Судом встановлено, що 03.03.2015 року відповідач по закінченні строку дії договору банківського вкладу відповідно до умов договору строкового банківського вкладу здійснив перерахування грошових коштів у розмірі 12 018,25 доларів США з рахунку відкритого на підставі договору банківського вкладу на рахунок відкритий на підставі договору банківського рахунку.

Твердження відповідача, що внаслідок цих дій відбулося належне виконання зобовязання з повернення грошових коштів позивачу за договором банківського вкладу суд вважає безпідставним у звязку з наступним.

Відповідно до статті 1058 Цивільного кодексу України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобовязується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Суд враховує правову позицію Верховного суду України, викладену в постанові Верховного суду України від 25 грудня 2013 року, згідно з якою, зобовязання банку з повернення вкладу за договором банківського вкладу (депозиту) вважається виконаним з моменту повернення вкладу вкладнику готівкою або надання іншої реальної можливості отримати вклад та розпорядитися ним на свій розсуд (наприклад, перерахування на поточний банківський рахунок вкладника в цьому ж банку, з якого вкладник може зняти кошти чи проводити ними розрахунки з допомогою платіжної банківської картки). У випадку перерахування коштів на поточний банківський рахунок вкладника в цьому ж банку, однак ненадання вкладнику можливості використання цих коштів, зобовязання банку з повернення вкладу не є виконаним.

Враховуючи ту обставину, що реальної можливості використовувати або отримати грошові кошти готівкою через касу банку, які знаходилися на поточному рахунку, в позивача не було, суд вважає, що належного виконання відповідачем свого зобовязання за договором банківського вкладу перед позивачем не відбулося.

Згідно з п. 20.6. Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунку у національній та іноземних валютах, банк за наявності коштів на поточному рахунку, який закривається на підставі заяви клієнта, здійснює завершальні операції за рахунком (з використанням платіжних вимог на примусове списання (стягнення) коштів, виплати коштів готівкою, перерахування залишку коштів згідно з дорученням клієнта тощо).

Датою закриття поточного рахунку вважається наступний після проведення останньої операції за цим рахунком день.

Відповідно до статті 1066 Цивільного кодексу України, за договором банківського рахунку банк зобовязується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами.

Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.

Відповідно до ч. 1 ст. 1071 Цивільного кодексу України, банк може списати грошові кошти з рахунку клієнта на підставі його розпорядження.

Відповідно до ч. 1 ст. 1075 Цивільного кодексу України, договір банківського рахунку розривається за заявою клієнта у будь-який час.

Враховуючи ту обставину, що відповідач не виконав розпорядження позивача про розірвання договору банківського рахунку та виплату позивачу грошових коштів готівкою через касу банку, відповідач допустив істотне порушення вимог закону та умов договору банківського рахунку.

Посилання відповідача на положення Постанови Правління Національного Банку України від 01 грудня 2014 року № 758 «Про врегулювання ситуації на грошово-кредитному та валютному ринках України», якою встановлені обмеження про видачу (отримання) готівкових коштів в іноземній валюті з поточних та депозитних рахунків клієнтів через каси та банкомати у межах 15 000 грн. на добу на одного клієнта в еквіваленті за офіційним курсом НБУ, є безпідставними в силу наступного.

Позивач у своїй заяві до банку першочергово вимагав здійснити розірвання договору банківського рахунку (закриття рахунку) та видати грошові кошти, які на ньому знаходяться. відповідно посилання відповідача є безпідставними, оскільки стосуються випадків виплати грошових коштів, які знаходяться на діючих рахунках, які продовжують існувати, а особи не ставлять вимог про їхнє закриття (розірвання).

Відповідач не здійснив видачі грошових коштів навіть в межах 15 000 грн., тобто не виплатив жодних грошових коштів позивачу.

Відповідно до ч. 2 ст. 651 Цивільного кодексу України, договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Зважаючи на дані обставини, суд вважає, що договір № 006-13550-110213 банківського рахунку «Фізичної особи з випуском платіжної карти» від 11 лютого 2013 р. укладений між публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» та ОСОБА_3 підлягає розірванню.

При цьому, суд не бере до увагу посилання відповідача про виплату позивачу відшкодування у розмірі 200 000 тисяч гривень, у звязку з тим, що відповідачем не підтверджено належними та допустимими доказами факт отримання позивачем даних коштів.

Згідно з ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього кодексу.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Окрім, цього суд враховує наступні обставини.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 02 березня 2015 року № 51 «Про запровадження тимчасової адміністрації у АТ «Дельта Банк» розпочато процедуру виведення АТ «Дельта Банк» з ринку та здійснення в ньому тимчасової адміністрації з 03.03.2015 року.

Відповідно до ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється, зокрема, задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», обмеження, встановлене п. 1 ч. 5 ст. 36, не поширюється на зобовязання банку, щодо виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився та за договорами банківського рахунку вкладників.

Відповідно до ст. 41 Конституції України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Відповідно до ч.1 ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції (Захист власності) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном.

Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод та перший протокол були ратифіковані Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 до Конвенції» від 17.07.1997 року № 475/97-ВР. Даний закон набрав чинності 03.08.1997 року.

Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Дії відповідача, спрямовані на обмеження права власності позивача на грошові кошти порушують основні принципи цивільного законодавства, а саме: свободу договору, обовязковість його виконання та виконання належним чином.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 527 Цивільного кодексу України, боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобовязання чи звичаїв ділового обороту.

Внаслідок укладеного між відповідачем та позивачем договору банківського рахунку між сторонами виникли зобовязальні правовідносини. Так, відповідач був зобовязаний на вимогу позивача закрити (розірвати) договір банківського рахунку та виплатити позивачу грошові кошти.

Відповідач, не виконавши вимог позивача, порушив умови договору банківського рахунку та відповідні норми Цивільного кодексу України.

При цьому, зобовязання, яке виникло на підставі договору банківського рахунку не припинило існувати в силу того, що не було виконане належним чином та продовжує існувати на даний момент.

Цивільний кодекс України у главі 50 встановлює виключний перелік підстав припинення зобовязання, а саме: припинення зобовязання належним виконанням стаття 599, припинення зобовязання переданням відступного стаття 600, припинення зобовязання зарахування зустрічних однорідних вимог стаття 601, припинення зобовязання за домовленістю сторін стаття 604, припинення зобовязання прощенням боргу стаття 605, припинення зобовязання поєднання боржника і кредитора в одній особі стаття 606, припинення зобовязання неможливістю його виконання стаття 607, припинення зобовязання смертю фізичної особи стаття 608, припинення зобовязання ліквідацією юридичної особи стаття 609.

При цьому, слід звернути увагу, що такої підстави припинення зобовязання, як виплата мінімальної гарантованої суми відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб Цивільним кодексом України та Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» не передбачено.

Окрім цього, ПАТ «Дельта Банк», як юридична особа, на даний момент не є ліквідованим.

Виплата Фондом гарантування вкладів фізичних осіб гарантованої суми відшкодування не може вважатися підставою заміни боржника у зобовязані, що виник з договірних відносин між позивачем та відповідачем, а саме ПАТ «Дельта Банку» на Фонд гарантування вкладів фізичних осіб в силу положень ст. 520 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 520 Цивільного кодексу України, боржник у зобовязані може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора, якщо інше не передбачено законом.

Відповідно до ст. 1 Цивільного кодексу України, цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Виплата гарантованої суми відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб, за своєю правовою природою не є виконанням обовязку ПАТ «Дельта Банк» у зобовязані перед позивачем, оскільки правовідносини, які виникають між Фондом гарантування вкладів фізичних осіб та вкладником банку, не є цивільно-правовими відносинами в розумінні статті 1 Цивільного кодексу України, а є правовідносинами, щодо виконання Фондом гарантування вкладів фізичних осіб свого обовязку, який виник з публічної застави. Відповідно до ст. 201 ГК України, з метою нейтралізації несприятливих наслідків від кримінальних правопорушень у сфері господарської діяльності законом може бути передбачено обовязок комерційних банків, страховиків, акціонерних товариств та інших субєктів господарювання, які залучають кошти або цінні папери громадян і юридичних осіб, передавати частину своїх коштів для формування єдиного страхового фонду публічної застави.

Відповідно до ст. 528 Цивільного кодексу України, виконання обовязку може бути покладено боржником на іншу особу, якщо з умов договору, вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства або суті зобовязання не випливає обовязок боржника виконати зобовязання особисто. У цьому разі кредитор зобовязаний прийняти виконання, запропоноване за боржника іншою особою.

Покладання виконання боржником обовязку, який виник з договірних відносин між позивачем та ПАТ «Дельта Банк» на іншу особу може бути здійснено лише на підставі правочину. Між ПАТ «Дельта Банк» та Фондом гарантування вкладів фізичних осіб такий правочин не вчинявся. Відповідно обовязок щодо виплати грошових коштів за договором банківського рахунку ПАТ «Дельта Банк» не покладався на Фонд гарантування вкладів фізичних осіб.

Відповідно до ст. 599 Цивільного кодексу України, зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Таким чином, договором банківського рахунку та Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» не передбачена можливість виконання договірного обовязку ПАТ «Дельта Банк» (який як юридична особа продовжує існувати) Фондом гарантування вкладів фізичних осіб.

Тому, виплата відшкодування у межах мінімальної суми, яка гарантована Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», не є заміною боржника у зобовязанні (ст. 520 ЦК України), не є виконанням за боржника іншою особою (ст. 528 ЦК України) і не є підставою для припинення зобовязання за договором банківського рахунку (гл. 50 ЦК України).

Відповідно, суд знаходить правові підстави для захисту порушених прав позивача та задоволення позовних вимог щодо стягнення грошових коштів за договором банківського рахунку.

Визначаючи розмір стягнення суд бере до уваги надані представником відповідача виписки з поточного рахунку позивача, згідно з якими залишкова сума коштів на рахунку позивача становить 12 018,25 євро. Саме дана сума грошових коштів підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

При задоволені позову про стягнення грошових сум, суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті з правовідносин, які виникли при здійсненні валютних операцій, у випадках і в порядку, встановленому законом (ч. 2 ст. 192 ЦК України, ч. 3 ст. 533 ЦК України; Декрет КМУ від 19.02.1993 № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю»).

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про банки і банківську діяльність» від 07.12.2000 року, вклад (депозит) це кошти у валюті України або іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.

Згідно з п. 1.6. Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Правління Національного банку України № 516 від 03.12.2003 року, банк сплачує вкладнику суму вкладу (депозиту) і нараховані за ним проценти у валюті вкладу (депозиту), якщо грошові кошти надійшли на вкладний (депозитний) рахунок в іноземній валюті.

Згідно з вищевикладеним оскільки відповідачем фактично були отриманні грошові кошти в іноземній валюті (євро) - повернення суми вкладу, шляхом стягнення з відповідача повинно здійснюватися у валюті вкладу, зокрема, в іноземній валюті євро.

Відповідно до п. 22 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» (в редакції, яка діяла на момент подання позову) від сплати судового збору звільняються уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб-у справах повязаних із здійсненням тимчасової адміністрації та ліквідації банку.

Керуючись ст.ст.208 ,209, 214, 215 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про розірвання договору та стягнення коштів задовольнити частково.

Розірвати договір № 006-13550-110213 банківського рахунку фізичної особи з випуском платіжної карти від 11 лютого 2013 р., укладений між Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» та ОСОБА_3.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на користь ОСОБА_3 грошові кошти в іноземній валюті в розмірі 12018,25 Євро.

В решті позовних вимог ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» - відмовитии

Рішення може бути повністю або частково оскаржено сторонами, іншими особами, які беруть участь у справі, а також особами, які не брали участь у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов'язки до Апеляційного суду Львівської області через Галицький районний суд м.Львова. Апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Радченко В.Є.