АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 липня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі: головуючого: Соколової В.В.

суддів: Головачова Я.В., Поливач Л.Д.

при секретарях Троц В.О., Охневській Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 05.05.2015 у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Закритий не диверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Граніт-Інвест» до ОСОБА_1 про розірвання договору купівлі-продажу квартири, -

В С Т А Н О В И Л А

Справа № 753/5401/15
№ апеляційного провадження: 22-ц-796/8351/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Колесник О.М.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Соколова В.В.
У березні 2015 року представник позивача звернувся до суду із позовом, в якому просив розірвати договір купівлі-продажу квартири. Свої вимоги обґрунтовував тим, що між сторонами 17.03.2010 був укладений договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кирилюком Д.В. за реєстровим № 868. Згідно умов договору право власності у відповідача на придбану квартиру виникає за настання двох обставин - 01.04.2020 та сплати повної вартості квартири. За даним договором відповідач мав право звернутися до Реєстраційної служби для проведення державної реєстрації свого права власності на вказану квартиру також лише після 01.04.2020 та сплати ціни квартири. Однак, 27.06.2014 була проведена державна реєстрація права власності на ім'я відповідача, а 06.08.2014 квартира відчужена на підставі договору купівлі-продажу на користь ОСОБА_5, яка у свою чергу 14.08.2014 відчужила квартиру на користь ОСОБА_6.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 05.05.2015 позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Закритий не диверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Граніт-Інвест» до ОСОБА_1 про розірвання договору купівлі-продажу квартири - задоволено.

Розірваний договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, укладений між ПАТ «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Граніт-Інвест» та ОСОБА_1 17.03.2010, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кирилюком Д.В., зареєстрований у реєстрі за № 868.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Граніт-Інвест» 243,60 грн. судового збору.

Не погодився з таким рішенням суду відповідач, його представником подано апеляційна скарга, в якій вказується на незаконність рішення суду у зв'язку з неповним дослідженням обставин, які мають значення для справи. Зокрема, в рішенні суду не знайшло відображення і не було встановлено судом, наявність заподіяної позивачу шкоди, її істотність, не наведено фактів негативних наслідків для позивача, а також не враховано невідповідність утрати у разі розірвання договору для відповідача. Вважаючи оскаржуване рішення необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, відповідач просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити повністю

Представник відповідача в судовому засіданні підтримала апеляційну скаргу з підстав викладених ній, просила про задоволення її вимог.

Представник позивача заперечував проти доводів апеляційної скарги, вважає рішення суду законним і обґрунтованим, просив залишити його без змін.

Заслухавши доповідь судді, пояснення сторін у справі, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач здійснивши реєстрацію права власності квартири, порушив в односторонньому порядку п.9 та п.14 умов договору, з яким повністю погодився при його підписанні, що є підставою для розірвання вказаного договору.

Колегія суддів вважає, що такі висновки суду першої інстанції зроблені на підставі повного та об'єктивного дослідження наданих сторонами доказів та в повній мірі відповідають обставинам справи та вимогам чинного законодавства.

Так, відповідно до вимог ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Стаття 655 ЦК України закріплює законодавче визначення договору купівлі-продажу, згідно з яким це договір, за яким одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

За загальним правилом (частина перша статті 692 ЦК України) оплата товару за договором купівлі-продажу здійснюється після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Разом з тим, положення ст. 697 ЦК України передбачають можливість збереження права власності за продавцем.

Договором може бути встановлено, що право власності на переданий покупцеві товар зберігається за продавцем до оплати товару або настання інших обставин. У цьому разі покупець не має права до переходу до нього права власності розпоряджатися товаром, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із призначення та властивостей товару.

Якщо покупець прострочив оплату товару, продавець має право вимагати від нього повернення товару. Продавець має право вимагати від покупця повернення товару також у разі ненастання обставин, за яких право власності на товар мало перейти до покупця.

Перевіряючи обставини справи судом встановлено, що 17.03.2010 між сторонами був укладений Договір купівлі-продажу квартири, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кирилюком Д.В., який зареєстрований у реєстрі за № 868 (а.с.20-21)

Згідно з п.п.1-3 Договору позивач продає відповідачу, а відповідач приймає (купує) належну позивачу квартиру АДРЕСА_1 (далі-Квартира) та сплатити за неї обумовлену цим договором суму (в розмірі 240341,89 грн.) в строк та в порядку, визначених цим договором. Характеристика Квартири: дві кімнати, загальна площа - 73,7 кв.м., житлова площа 34.00 кв.м.

Відповідно до п. 9 Договору право власності на придбану квартиру згідно ч.1 ст. 697 ЦК України виникає у відповідача 01.04.2020 та за умови сплати в повному обсязі ціни майна, що встановлена цим Договором, та згідно ст. 334 ЦК України з моменту державної реєстрації відповідач вправі подати документи для реєстрації права власності на квартиру лише після повного розрахунку з позивачем і після 01.04.2020.

Моментом належного виконання відповідачем платіжних зобов'язань за цим Договором є факт надходження коштів у повному обсязі на рахунок позивача, та позивач не пізніше наступного робочого дня після проведення відповідачем поново розрахунку згідно з п.3 цього Договору після 01.04.2020 зобов'язується надати відповідачу довідку про виконання відповідачем платіжних зобов'язань за цим Договором в повному обсязі.

В силу п. 14 Договору право власності на Квартиру відповідач набуває з дня державної реєстрації цього Договору з врахуванням викладеного у п. 9 Договору.

Отже, слід погодитися з висновком суду першої інстанції, що відповідач за умовами укладеного договору набуває право власності за наявності двох умов: повної сплати вартості квартири в розмірі 240341,89 грн. та настання дати 01.04.2020.

Згідно копії виписки/особового рахунку 01.07.2014 уповноваженою особою відповідача на рахунок позивача було внесено 240341,89 грн. з призначенням платежу - оплата згідно договору купівлі-продажу квартири від 17.03.2010 (а.с.95).

Разом з тим, виходячи з наведених вище умов Договору одне лише внесення обумовленої сторонами суму не є моментом належного виконання відповідачем платіжних зобов'язань за цим Договором, необхідним є також настання дати 01.04.2020. А отже доводи апеляційної скарги про виконання відповідачем своїх зобов'язань за договором є необґрунтованими.

Як вже вказано вище, сторонами було визначено, що відповідач вправі подати документи для реєстрації права власності на квартиру лише після повного розрахунку з позивачем і після 01.04.2020.

Разом з тим, 27.06.2014 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно були внесені відомості про набуття відповідачем права власності на квартиру АДРЕСА_1, що підтверджується копією витягу з даного реєстру № 28531656 від 23.10.2014 (а.с.24-26).

З вказаного витягу також вбачається, що 06.08.2014 відповідачем здійснено відчуження Квартири шляхом укладення договору-купівлі продажу з ОСОБА_5, який був посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Апатенко М.А., а 14.08.2014 право власності на квартиру набуто ОСОБА_6 на підстав договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тетерською О.Ю..

Тобто в порушення умов договору, якими було визначено збереження права власності на Квартиру за позивачем до 01.04.2020, без пропозиції змін вказаних умов договору, відповідач здійснив її відчуження, а тому його дії не можуть вважати добросовісними.

Підстави розірвання договору визначені статтею 651 ЦК України, однією з яких є істотне порушення стороною цього договору.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору (ч.2 ст. 651 ЦК України).

Тобто йдеться про таке порушення договору однією зі сторін, яке тягне для другої сторони неможливість досягнення нею цілей договору.

Оцінка порушення договору як істотного здійснюється судом відповідно до критеріїв, що встановлені вказаною нормою. Оціночне поняття істотності порушення договору законодавець розкриває за допомогою іншого оціночного поняття - «значної міри» позбавлення сторони того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Це (друге) оціночне поняття значно звужує сферу огляду суду. Істотність порушення визначається виключно за об'єктивними обставинами, що склалися у сторони, яка вимагає розірвання договору. В такому випадку вина (як суб'єктивний чинник) сторони, що припустилася порушення договору, не має будь-якого значення і для оцінки порушення як істотного, і для виникнення права вимагати розірвання договору на підставі частини другої статті 651 ЦК України.

Іншим критерієм істотного порушення договору закон визнає розмір завданої порушенням шкоди, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору. При цьому йдеться не лише про грошовий вираз завданої шкоди, прямі збитки, а й випадки, коли потерпіла сторона не зможе використати результати договору.

Такі роз'яснення були надані Верховним Судом України у Постанові від 18.09.2013 у справі № 6-75цс13. У правовій позиції Верховний Суд України вказав на те, що у кожному конкретному випадку питання про істотність порушення повинне вирішуватися з урахуванням усіх обставин справи, що мають значення. Так, суди повинні встановити не лише наявність істотного порушення договору, але й наявність шкоди, завданої цим порушенням другою стороною, яка може бути виражена як у вигляді реальних збитків та (або) упущеної вигоди, її розмір, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору; а також установити, чи є дійсно істотною різниця між тим, на що має право розраховувати сторона, укладаючи договір, і тим, що в дійсності вона змогла отримати.

Очевидно, що поняття шкоди у цивільному праві має розширювальний характер, оскільки мова може йти не тільки про реальні збитки, при оцінці істотності порушення має братися до уваги комплекс негативних наслідків, які виникають у зв'язку з порушенням.

Колегія суддів звертає увагу на те, в даному випадку сторонами в умовах договору було визначено збереження права власності за продавцем і саме на збереженні права власності до визначеної дати розраховував позивач при укладенні договору. З тексту договору, вбачається, що збереження права власності за продавцем до визначеної дати є однією з істотних умов договору, оскільки з нею пов'язується виникнення ряду інших прав та обов'язків, а тому порушення вказаних умов не може бути нічим іншим ніж істотним.

В ході розгляду справи також було встановлено, що на момент укладення договору між сторонами існували і трудові правовідносини, враховуючи зацікавленість обох сторін у їх продовженні на тривалий термін і були погоджені положення Договору за якими відповідач набуває права власності на квартирою за ціною рівною її балансовій вартості, але з умовою збереження за позивачем права власності на обумовлений сторонами строк. Згідно висновку суб'єкта оціночної діяльності ТОВ «Глобал апрайзер груп» вартість кватири визначена на рівні 1929716 (один мільйон дев'ятсот двадцять дев'ять тисяч сімсот шістнадцять) гривень (а.с.56-83). А отже різниця у визначеній вартості є істотною. При цьому трудові відносини між сторонами припинились 15.01.2014 з ініціативи відповідача. Таким чином, позивач позбавився того, на що розраховував при укладенні договору.

За наведених обставин, апеляційний суд вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про наявність істотного порушення договору відповідачем, наслідком якого має бути його розірвання.

Враховуючи вищевикладене, колегія судді приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам закону, зібраним доказам, обставинам справи і підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 05.05.2015 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: