РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2015 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області в складі:

головуючого - Бондаренка Ю.О.,

суддів - Собослой Г.Г., Павліченка С.В.,

при секретарі - Чейпеш С.І.,

Без участі сторін

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Іршавського районного суду Закарпатської області від 29 січня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення відсотків за користування коштами, та моральної шкоди, -

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_2 звернулася з позовом до ОСОБА_1 про стягнення відсотків за користування коштами, моральної шкоди та витрат на правову допомогу.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 22 вересня 2007 року вона, під розписку позичила ОСОБА_1 гроші в розмірі 5000,00 доларів США строком до 01 грудня 2007 року під 10% річних. Оскільки борг не був повернутий вчасно вона звернулася до суду і 08 грудня 2010 року по справі було винесено рішення в якому до стягнення сума боргу становила 43 650,69 грн. Рішення суду відповідачка виконувала частково у примусовому порядку в 2013-2014 році та фактично три роки продовжувала користуватися коштами протягом часу з 08 грудня 2010 року, по 31.12.2013 року. З огляду на наведене позивачка просить стягнути з відповідача 12689,97 грн. за користування коштами до повного розрахунку, 3807,01 грн. - 3 % річних та 2007,94 грн. інфляційних, моральна шкода в розмірі 2000 грн. та в1500 грн. - витрати на правову допомогу.

Рішенням Свалявського районного суду Закарпатської області від 29 січня 2015 року позов задоволено та стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 22 004,92 грн. та 243,60 грн. в повернення судового збору.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Іршавського районного суду Закарпатської області від 29 січня 2015 року, як незаконне та необґрунтоване, і ухвалити нове рішення, яким у позові відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції в порушення норм ст. 61 ЦПК України не взяв дот уваги, що рішенням Іршавського районного суду від 08.12.2010 року, яке позивачкою не оспорювалось, в задоволенні позову в частині стягнення 10% річних було відмовлено, а тому в силу ст. 223 ЦКП України позивачка не має права заявляти ту саму вимогу і з тих самих підстав в іншому процесі. На думку апелянта позивачем також пропущено строк позовної давності, що є підставою для відмови в задоволенні позову. Також на думку апелянта судом безпідстано стягнуто моральну шкоду, як недоведена Також, на думку апелянта є недоведене та безпідставне стягнення витрат на правову допомогу.

Сторони в судове засідання не з'явились про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином про причини неявки суд не повідомили.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується апеляційна скарга, об'єктивно оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно вимог частини 1 статті 303 Цивільного процесуального кодексу України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

З матеріалів справи вбачається, що 22 вересня 2007 року ОСОБА_1 позичила від ОСОБА_2 5000 доларів США на період до 01 грудня 2007 року і взяла зобов'язання оплачувати 10 %.(а.с.4). Рішенням Іршавського районного суду від 08 грудня 2010 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 задоволено в частині стягнення суми основного боргу - 39541 грн., та 3% річних в розмірі 3558,69 грн.(а.с.16-17).

Суд першої інстанції ухвалюючи рішення, віно встановив, що між сторонами виникли правовідносини що випливають з договору позики.

Так, відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Частиною 2 ст. 1047 ЦК України визначено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

При укладанні договору позики (розписки), сторонами встановлено 10 процентів за користування коштами (а.с.4).

Боржник в особі відповідача прострочив виконання зобов'язання, в зв'язку з чим відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України, на вимогу кредитора відповідач зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З врахуванням викладеного позивач має право, а відповідач зобов'язаний був повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів з виплатою визначених процентів за користування позичкою, 3 % річних від простроченої суми, та індекс інфляції за весь час прострочення.

Твердження апелянта про те, що рішенням Іршавського районного суду в задоволенні вимог про стягнення 10 % було відмовлено, а тому позивачка не має права заявляти ту саму вимогу і з тих самих підстав в іншому процесі, є помилковим, виходячи з наступного.

Відповідно ч.2 до ст. 223 ЦКП України після набрання рішенням суду законної сили сторони та треті особи із самостійними вимогами, а також їх правонаступники не можуть знову заявляти в суді ту саму позовну вимогу з тих самих підстав, а також оспорювати в іншому процесі встановлені судом факти і правовідносини.

Як вбачається з позовних вимог, позивач просить стягнути відсотки за користування позикою з 08.12.2010 року по 31.12.2013 року, тобто за період який не охоплювався попереднім рішенням суду. Більше того, рішення про відмову в стягненні відсотків судом 08 грудня 2010 року не ухвалювалось, так-як позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 було задоволено повністю, і записів щодо відмови в іншій частині в тому числі щодо відсотків та індексу інфляції рішення не містить.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність, згідно ст. 257 ЦК України, встановлюється тривалістю у три роки.

Статтею 261 ч.5 ЦК України визначено, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

З розписки слідує, що боржник взяла на себе обов'язок повернути позику до 01 грудня 2007 року, з огляду на це перебіг строку позовної давності почався з 01.12.2007 року.

Згідно ч.2,3 ст. 264 ЦК України позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново.

В свою чергу відповідно до ст. 1048 ЦК України у разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Даних про наявність іншої домовленості між сторонами щодо виплати процентів, ніж ті що зазначені в розписці матеріали справи не містять.

З вимогою про стягнення відсотків за користування, моральної шкоди та витрат на правову допомогу позивач звернулась 05 грудня 2014 року,

Про застосування строку позовної давності відповідачем було заявлено в суді першої інстанції в запереченнях на позовну заяву (а.с.45).

Відповідно до ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

За таких обставин до стягнення підлягає сума починаючи з 06 грудня 2011 року по 31 грудня 2013 року (погашення основного боргу).

Згідно розрахунків, заборгованість відповідача перед позивачем складає 18503,98 грн. з яких - 12689,97 грн. заборгованість по 10 відсоткам, - 3807,01 грн. заборгованість по 3 % річних за невиконання грошового зобов'язання та - 2007,94 грн. інфляційних.

Наведений розрахунок заборгованості охоплює період до 06 грудня 2011 року, тобто до якого слід застосувати позовну давність, за таких обставин при вирахуванні першого періоду (по 08.06.2013 року - перший платіж (а.с. 10)) слід було виходити з 560 днів, а не 985. Крім того згідно ст.1048 ЦК України заборгованість по сплаті відсотків нараховується виключно від суми позики (39641 грн.), а не загального боргу який включає відсотки, (43650,69 грн.)

Враховуючи наведене, заборгованість відповідача перед позивачем складає 10952,87 грн. з яких - 7007,74 грн. заборгованість по 10 відсоткам, - 2286,39 грн. заборгованість по 3% річних за невиконання грошового зобов'язання та - 1658,74 грн. інфляційних.

Відповідно до вимог ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Як підставу стягнення моральної шкоди позивачем зазначено, позивач вказує на скрутне матеріальне становище , яке стало наслідком тривалого неповерненя суми позики.

Беручи до уваги, що між сторнами виникли договрірні відносини, тому зобовязання щодо повернення позиики, як підстава стягнення моральної шкоди можливе у випалдку якщо таке передбачено договром.

За невиконання, або прострочення виконання зобовязання наступають наслідки передбачені договром або ст. 625 ЦК України

З огляду на наведене моральна шкода до стягнення не підлягає.

Що стосується питрат на правову допомогу, то відповіджно до ст. 84 ЦК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

Статтею 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» встановлено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Відповідно до акту виконаних робіт, загальна кількість часу, витраченого адвокатом на представництво інтересів позивача, становить, 20 годин (а.с.24).

Законом України «Про державний бюджет на 2014 рік» встановлено, що мінімальна заробітна плата становить 1218 гривень.

Виходячи з зазначеного розміру мінімальної заробітної плати та часу, протягом якого адвокат брав участь у справі, - граничний розмір на правову допомогу може становити: 9744 грн. (1218х40:100=487,20 х 20 = 9744).

За таких обставин заявлені витрати на правову допомогу не перевищують граничного розміру визначеного Законом.

На підтвердження витрат на правову допомогу позивачем надано: договір (а.с.23), акт виконаних робіт підписаний сторонами (а.с.24), виписку з карткового рахунку завіреного адвокатом, відповідно до якого на картку "Приватбанку", 31.05.2014 року позивачка сплатила 1500 грн. (а.с.28).

З огляду на наведене позивачем належними доказами доведено судові витрати на правову допомогу в розмірі 1500 грн.

Згідно ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Виходячи з принципу пропорційності відшкодування понесених судових витрат до розміру задоволених позовних вимог до стягнення на користь позивача підлягає судовий збір в розмірі 130,12 грн. та витрат на правову допомогу в розмірі 801,24 грн.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є порушення або неправильне застосування норм матеріального права.

З врахування викладеного апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, а рішення суду першої інстанції зміні.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.209, 218, 303, 307, 309, 313-315, 317, 319 ЦПК України, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення на рішення Іршавського районного суду Закарпатської області від 29 січня 2015 року - змінити, виклавши резолютивну частину в новій редакції.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення відсотків за користування коштами, та моральної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 10952,87 грн. боргу з яких - 7007,74 грн. заборгованість по відсоткам, - 2286,39 грн. - 3% річних за невиконання грошового зобов'язання, та - 1658,74 грн. інфляційних.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 сплачені судові витрати в розмірі 931,36 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржено безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: