Справа № 306/1169/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

15 вересня 2015 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Закарпатської області в складі

головуючого судді КОНДОРА Р.Ю.

суддів ЛЕСКА В.В., ГОТРИ Т.Ю.

при секретарі ДАШКОВСЬКІЙ С.О.

за участю сторін розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Свалявського районного суду від 9 липня 2015 р., -

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_1 22.05.2015 звернулася до суду із зазначеним позовом до ОСОБА_2 і мотивувала наступним. Сторони перебували в шлюбі з квітня 2001 року до моменту його розірвання у червні 2005 р. У шлюбі ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася донька ОСОБА_3, яка після розірвання шлюбу залишилася при матері. Рішенням Свалявського районного суду від 18.05.2005 з ОСОБА_2 стягнуто на користь позивача аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 в розмірі 125,00 грн щомісячно, але не менше одного неоподатковуваного мінімуму доходів громадян на дитину починаючи з 05.05.2005 і до досягнення дитиною повноліття.

З 2007 року сторони знову стали проживати однією сім'єю, проте, без офіційної реєстрації шлюбу, що тривало до 2014 року. Цей факт встановлений рішенням Свалявського районного суду від 17.04.2015. Під час проживання однією сім'єю у сторін ІНФОРМАЦІЯ_5 народилася донька ОСОБА_4.

Після припинення спільного проживання сторін діти залишилися з позивачем. Відповідач має достатні, проте, неофіційні доходи, які від позивача приховує, від участі в утриманні дітей ухиляється, заборгував і раніше стягнуті з нього аліменти. Між тим, позивач не може самотужки справитися з належним матеріальним забезпеченням дітей, необхідні для їх утримання продовольчі та промислові товари постійно дорожчають, коштів позивача на утримання дітей не вистачає, тому він змушений звернутися до суду з позовом про збільшення розміру стягуваних аліментів.

Посилаючись на ці обставини, на положення ст.ст. 180-183, 192 СК України, інші норми законодавства, вважаючи, що аліменти слід стягувати в частці від доходів відповідача, позивач просив збільшити розмір аліментів, що стягуються з відповідача на користь позивача на утримання доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, до розміру 1/4 частини усіх видів його доходів (заробітку) щомісячно, починаючи з дня подання заяви до суду і до досягнення дитиною повноліття. Просив допустити негайне виконання судового рішення у межах суми платежу, встановленої законом.

Рішенням Свалявського районного суду від 09.07.2015 позов задоволено частково, постановлено:

рішення Свалявського районного суду від 18.05.2005 про стягнення аліментів змінити в частині: «Стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, аліменти в розмірі 125 (сто двадцять п'ять) грн. щомісячно, але не менше одного неоподатковуваного мінімуму доходів громадян на дитину, починаючи з 05.05.2005 р. і до досягнення дитиною повноліття та 51 (п'ятдесят одну) грн. державного мита на користь держави», виклавши у наступній редакції:

«Стягувати з ОСОБА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, мешканця АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, мешк. АДРЕСА_2, Закарпатської області аліменти на утримання доньки ОСОБА_3, 01.09.200 р.н., - у твердій грошовій сумі в розмірі 600 (шістсот) грн. щомісячно, починаючи від дня набрання чинності рішенням суду і до досягнення дитиною повноліття.»;

стягнути з ОСОБА_2 243,60 грн судового збору на користь держави.

Постановлено, що рішення в частині стягнення аліментів підлягає до негайного виконання в межах суми платежу за один місяць. У решті вимог відмовлено.

Рішення суду оскаржив позивач, вважає його необґрунтованим і незаконним. Вказує, зокрема, що донька ОСОБА_3 постійно хворіє, що підтверджено довідкою лікаря, яку суд не врахував, однак взяв, при цьому, до уваги податкову декларацію відповідача, його заперечення та відповідно до них задовольнив вимоги позову. Суд не мав підстав стягувати аліменти в твердій грошовій сумі, оскільки не мав даних, що відповідач отримує мінливий і нерегулярний дохід. Суд безпідставно зазначив у рішенні про відсутність доказів щодо регулярних доходів відповідача, яких не подав позивач, оскільки відповідач є приватним підприємцем, а суд не витребував докази про його доходи, як про це просив позивач. Призначаючи аліменти в твердій грошовій сумі, суд не врахував обставин справи, факту значної заборгованості відповідача за аліментами, розміру прожиткового мінімуму на дитину. Виходячи з наведеного, позивач наполягає на стягненні аліментів у розмірі 1/4 частини усіх видів доходів (заробітку) відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, просить змінити рішення суду та відповідним чином стягнути аліменти.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника позивача адвоката Пічкар І.В., яка апеляцію підтримала, представника відповідача адвоката Пукіша О.В., який скаргу не визнав, обговоривши доводи сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в сукупності, суд приходить до такого.

Апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, проте, не обмежений доводами апеляції, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування або зміни рішення (ст. 8 ч. 8, ст. 303 ч.ч. 1, 3 ЦПК України).

Встановлено, що ОСОБА_1 і ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, і ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_5, шлюб між сторонами розірвано, що стверджується Свідоцтвом про розірвання шлюбу, виданим 30.06.2005 (а.с. 4-6). Чинними рішеннями Свалявського районного суду:

від 18.05.2005 з ОСОБА_2 стягнуто на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 у твердій грошовій сумі 125,00 грн щомісячно починаючи з 05.05.2005 і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 9);

від 17.04.2015 встановлено факт проживання ОСОБА_1 і ОСОБА_2 однією сім'єю в період з 2007 року по 2014 рік (а.с. 8);

від 21.05.2015, наданим апеляційному суду, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання доньки ОСОБА_6 у твердій грошовій сумі в розмірі 643,00 грн щомісячно починаючи з 27.04.2015 і до досягнення дитиною повноліття.

Сторони проживають окремо, доньки ОСОБА_3 та ОСОБА_6 проживають з матір'ю та перебувають на її утриманні. Відповідач визнав, що є приватним підприємцем, однак, суду пояснив, що підприємницька діяльність призупинена, він зараз не має постійної роботи та заробітку, а з податкової декларації фізичної особи ОСОБА_2 про майно і доходи за 2014 рік, поданої до Свалявської ОДПІ 04.02.2015, випливає, що за 2014 рік він не мав доходів (а.с. 17, 29-31). Водночас відповідач позов визнав частково (а.с. 34, 35 та ін.), не заперечував необхідності сплати аліментів на утримання дитини, однак - у твердій грошовій сумі, а не у частці від заробітку, оскільки регулярного заробітку не має, вважає, що аліменти слід стягнути в розмірі 600,00 грн щомісячно.

Дійшовши висновку про необхідність часткового задоволення позову та збільшення розміру аліментів, суд першої інстанції вірно виходив з того, що на даний час розмір раніше стягнутих аліментів є недостатнім, оскільки в силу свого віку дитина, природньо, потребує більших витрат на матеріальне забезпечення, розвиток, освіту і т.ін., що тягне і відповідну зміну матеріального становища матері. Суд врахував, що з часу присудження аліментів істотно зріс і прожитковий мінімум для дитини відповідного віку: на час присудження аліментів дитина належала до категорії дітей віком до 6-ти років, прожитковий мінімум на дитину цього віку на місять становив 376,00 грн, на час ухвалення оскаржуваного судового рішення дитина належить до категорії дітей віком від 6-ти до 18-ти років, прожитковий мінімум на дитину цього віку на місяць становить 1286,00 грн, а з 01.12.2015 становитиме 1455,00 грн. Суд правильно зазначив у рішенні про те, що у випадку збільшення розміру стягуваних аліментів такі слід стягувати з дня набрання рішенням суду законної сили, а не з дня пред'явлення позову, як про це помилково просив позивач.

Обов'язок батька, який проживає окремо від дитини, утримувати дитину до досягнення нею повноліття передбачений законом (ст. 180 СК України). За загальним правилом, аліменти присуджуються у частці від доходу матері, батька дитини, частка заробітку (доходу) батька, яка буде стягуватися як аліменти, визначається судом (ст. 181 ч. 3, ст. 183 ч. 1 СК України). У твердій грошовій сумі аліменти можуть бути присуджені, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення (ст. 184 СК України). Присуджуючи аліменти, суд враховує, зокрема, стан здоров'я та матеріальне становище дитини, матеріальне становище платника аліментів, інші обставини, що мають істотне значення (ст. 182 ч. 1 СК України).

Суд першої інстанції не мав передбачених законом підстав для задоволення вимоги позову про стягнення з відповідача аліментів у частці від заробітку (доходу) батька. Відповідач надав суду податкову декларацію, яка є належним і допустимим офіційним доказом щодо його доходів як фізичної особи (ст.ст. 57-60, 64 ЦПК України), цей доказ позивачем не спростований. Доводи позову та апеляції про необхідність стягнення аліментів у частці від заробітку (доходу) батька не ґрунтуються на законі та не узгоджуються з обставинами справи, тому не підлягають врахуванню.

Поряд із цим, суд припустився помилок у застосуванні норм матеріального та процесуального права. Так, суд вирішив змінити рішення суду від 18.05.2005, яким були стягнуті з відповідача аліменти, та вирішив у подальшому стягувати аліменти у збільшеному розмірі. Втім, місцевий суд вийшов за межі своїх повноважень, оскільки після проголошення рішення суд, який його ухвалив (суд тієї самої інстанції), не може сам змінити це рішення, а таке рішення може бути змінено судами апеляційної чи касаційної інстанцій (ст. 218 ч. 2, ст. 307 ч. 1 п. 3, ст. 336 ч. 1 п. 5 ЦПК України). Суд фактично прийняв повторно й рішення про стягнення аліментів, тоді як за наявності чинного рішення суду про стягнення аліментів, а відтак, і про застосування раніше норм ст.ст. 180-182, 184 СК України, повторне стягнення аліментів законом не передбачено і як таке недопустиме. Суду належало прийняти рішення не про зміну рішення суду і не про стягнення аліментів, а про зміну (збільшення) розміру стягнутих раніше ухваленим рішенням аліментів. Крім того, суд, стягнувши аліменти в розмірі 600,00 грн взяв до уваги по суті лише визнання відповідача та не з'ясував і не врахував дійсних обставин, що мають значення для вирішення спірного питання, зокрема, факту сплати відповідачем аліментів на молодшу доньку в більшому розмірі, аніж розмір, що його він визнав достатнім для сплати на старшу доньку, тоді як за відсутності особливих обставин потреби старшої дитини та витрати на неї вочевидь є більшими порівняно з витратами на молодшу дитину. Обставин, які б спростовували необхідність такого розподілу витрат на дітей, у справі не встановлено.

Посилання апелянта на неврахування судом першої інстанції при визначенні розміру аліментів даних про хворобу дитини необґрунтовані. На а.с. 32 знаходиться копія довідки лікаря від 19.06.2015, дані про якого нерозбірливі, щодо перебування ОСОБА_3 на диспансерному обліку з приводу ряду захворювань. Однак, за відсутності належних даних про особу, яка склала довідку, вихідних реквізитів, штампу (печатки) лікувального закладу цей документ не є офіційною довідкою уповноваженого лікувального закладу та не відповідає вимогам щодо допустимості письмового доказу, а тому правильно був відхилений судом. На стадії апеляційного розгляду справи суду теж не були надані докази, які б давали підстави для врахування стану здоров'я дитини при визначенні розміру аліментів. Понад те, за наявності для того підстав сторони не позбавлені вирішувати питання про додаткові витрати на дитину у зв'язку з її хворобою в порядку, передбаченому ст. 185 або ст. 189 СК України, як не позбавлені права вирішувати в порядку, передбаченому ст.ст. 194-197 СК України, і питання, що виплавають з факту наявності чи відсутності заборгованості за аліментами, який як такий не має значення при визначенні розміру аліментів у даній справі.

Відтак, з урахуванням положень ст. 8 ч. 8, ст. 303 ч.ч. 1, 3 ЦПК України та на підставі ст. 309 ч. 1 п.п. 1, 4 цього Кодексу апеляцію слід задовольнити частково, рішення суду першої інстанції змінити, збільшивши розмір аліментів, стягнутих попереднім рішенням суду на утримання ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, до 700,00 грн щомісячно (54,43% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку), що, на думку колегії суддів, враховуватиме в необхідній мірі як дійсні обставини справи, так і правові позиції сторін, і виклавши резолютивну частину рішення суду в редакції, що відповідатиме вимогам закону. В іншій частині доводи апеляції законності рішення суду не спростовують, тому в решті рішення суду на підставі ст. 308 ЦПК України належить залишити без змін.

Керуючись ст. 8 ч. 8, ст. 307 ч. 1 п.п. 1, 3, ст. 308, ст. 309 ч. 1 п.п. 1, 4, ст.ст. 314, 316 ЦПК України, колегія суддів -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково, рішення Свалявського районного суду від 9 липня 2015 року змінити, виклавши другий абзац його резолютивної частини в такій редакції: «збільшити розмір аліментів, стягнутих рішенням Свалявського районного суду від 18 травня 2005 року у твердій грошовій сумі з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, мешканця АДРЕСА_1, у користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, мешканки АДРЕСА_3, на утримання доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, до суми у 700,00 грн (сімсот гривень 00 коп.) щомісячно, починаючи з 15 вересня 2015 року і до досягнення дитиною повноліття». У решті рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але протягом двадцяти днів може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді