11.06.2015 Єдиний унікальний номер 205/3004/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2015 рокум. ДніпропетровськСправа № 205/3004/15-ц
2/205/1676/15

Ленінський районний суд м. Дніпропетровська у складі судді Нижного А.В., за участю секретаря судового засідання Піменової М.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні позовну заяву Органу опіки та піклування Ленінської районної у місті Дніпропетровську ради в інтересах малолітнього ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - КЗСЗ «Центр соціально-психологічної реабілітації дітей», за участю Прокуратури Ленінського району м. Дніпропетровська, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, -

ВСТАНОВИВ:

Орган опіки та піклування Ленінської районної у місті Дніпропетровську ради звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом в інтересах малолітнього ОСОБА_1, у якому просив:

позбавити ОСОБА_2 батьківських прав стосовно її малолітнього сина ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1

стягнути з ОСОБА_2 аліменти на утримання її сина ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку, але не менше 30% від прожиткового мінімуму відповідно до віку дитини, на особистий рахунок дитини в Державному ощадному банку України.

малолітнього ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, передати органу опіки і піклування для подальшого влаштування.

Представники Органу опіки та піклування Ленінської районної у місті Дніпропетровську, КЗСЗ «Центр соціально-психологічної реабілітації дітей» та Прокуратури Ленінського району м. Дніпропетровська у судовому засіданні позов підтримали та просили задовольнити його повністю, посилаючись на те, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов'язків.

Відповідач у судовому засіданні позов визнала в частині вимог про стягнення з неї аліментів та в частині передання малолітнього ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, органу опіки і піклування для його подальшого влаштування. В частині вимог про позбавлення її батьківських прав проти позову заперечувала з посиланням на те, що не могла виконувати батьківські обов'язки протягом останнього часу з об'єктивних причин; одночасно повідомила, що особливої любові до сина не відчуває.

Заслухавши пояснення сторін, перевіривши викладені у позовній заяві обставини та вивчивши матеріали цивільної справи, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення вказаного позову з огляду на наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1, його батьками є ОСОБА_3 та ОСОБА_2, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1, виданим 13.04.2010р. Ленінським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис № 03.

За змістом ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Відповідно до ч. 2-5 ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов'язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї.

Водночас, малолітній ОСОБА_1 перебуває на обліку в Управлінні-службі у справах дітей Ленінської районної у м. Дніпропетровську ради як дитина, що опинилась в складних життєвих обставинах з огляду на наступне.

Батько дитини, ОСОБА_3, позбавлений батьківських прав рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 26.11.2014р.

Під час проведення рейду «Діти вулиці» у серпні 2014 року малолітнього ОСОБА_1 виявлено як безпритульного, про що складено відповідний акт від 22.08.2014р. та направлено дитину до КЗСЗ ЦСПРД «Барвінок».

03.10.2014р. малолітній ОСОБА_1 переведений до КЗСЗ «Центр соціально-психологічної реабілітації дітей», де він перебуває по теперішній час.

Мати дитини, ОСОБА_2, була поінформована про місцезнаходження дитини, проте із заявою про повернення сина не зверталась.

Згідно з довідкою КЗСЗ «Центр соціальної реабілітації дітей» від 08.04.2015р. № 01-23/73 за час перебування в дитячому закладі ОСОБА_1, мати відвідала дитину лише двічі, 04.12.2015р. та 20.01.2015р., матеріальної допомоги на утримання дитини не надавала, про стан здоров'я сина не цікавилась, подарунків на свята не передавала, речами особистого вжитку та шкільним приладдям дитину не забезпечувала.

Відповідно до Акту виходу у сім'ю дитини, складеного спеціалістами Управління-служби у справах дітей Ленінської районної у місті Дніпропетровську ради 2, 3 березня 2015 року, ОСОБА_2 не допустила вказаних осіб до оселі та повідомила, що на даний час не планує забирати малолітнього ОСОБА_1 з дитячого закладу.

Як вбачається з постанов Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 22.10.2013р., 24.09.2014р., ОСОБА_2 неодноразово притягувалось до адміністративної відповідальності за ст. 184 КУпАп у зв'язку з ухиленням від виконання передбачених законодавством обов'язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей.

Крім того, судом встановлено, що у дитячому закладі малолітнього ОСОБА_1 регулярно відвідують його бабуся ОСОБА_5 та дідусь ОСОБА_4, що підтверджується довідкою з КЗСЗ «Центр соціальної реабілітації дітей» від 08.04.2015р. №01-23/73, а також показаннями ОСОБА_5, яка була допитана у судовому засіданні як свідок.

Під час допиту ОСОБА_5 пояснила, що її онук ОСОБА_1 протягом певного часу проживав у неї, оскільки до нього погано ставились у сім'ї його матері ОСОБА_2 У цей час бабуся самостійно забезпечувала його усім необхідним для життя та навчання у школі, поведінка хлопця адекватна для його віку, протягом проживання разом з нею дитина з дому не втікала. За обставин, що склались, вона не заперечує проти призначення її опікуном над ОСОБА_1 у випадку позбавлення батьківських прав відповідача.

Відповідно до ст. 171 Сімейного кодексу України судом також з'ясовувалась думка ОСОБА_1, який пояснив, що втікав з дому під час спільного проживання з матір'ю ОСОБА_2, оскільки остання регулярно вживала алкогольні напої, била його, їсти готувала не регулярно, з урахуванням чого він час від часу голодував, а тому повертатись до матері не хоче.

У висновку від 14.04.2015р. №1/14-89 Орган опіки та піклування Ленінської районної у м. Дніпропетровську ради вважає за доцільне в інтересах дитини позбавити ОСОБА_2 батьківських прав стосовно малолітнього сина ОСОБА_1.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Згідно з п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007р. № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 26.11.2014р. відповідач уже позбавлялась батьківських прав стосовно малолітнього ОСОБА_1 з мотивів ухилення від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, проте рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 26.01.2015р. таке рішення було скасоване з постановленням нового про відмову у задоволенні позову в цій частині.

Як вбачається з матеріалів справи, незважаючи на скасування рішення суду про позбавлення її батьківських прав, відповідач свого ставлення до малолітнього ОСОБА_1 не змінила, батьківські обов'язки щодо піклування про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток не виконує, натомість у судовому засіданні не заперечувала проти передачі дитини її бабусі ОСОБА_5, а також органу опіки і піклування для подальшого влаштування.

Зважаючи на викладені обставин, суд доходить висновку про свідоме ухилення ОСОБА_2 від виконання обов'язків по вихованню свого малолітнього сина ОСОБА_1, що згідно з п. 2 ч. 1 ст. 164 ЦПК України є підставою для позбавлення її батьківських прав стосовно нього.

Суд не бере до уваги посилання відповідача на те, що малолітній ОСОБА_1 проживав певний час у бабусі ОСОБА_5 внаслідок поганого ставлення до нього її співмешканця та батька (дідуся дитини), на відсутність часу відвідувати сина у дитячому закладі внаслідок її лікування протягом лютого 2015 року, необхідності працювати та доглядати хворого батька, оскільки наведені аргументи не свідчать про об'єктивну неможливість виконання батьківських обов'язків та не можуть слугувати підставою для звільнення від їх виконання.

Згідно з ч. 2 ст. 166 Сімейного кодексу України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину.

Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

На підставі ч. 1 ст. 183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

При цьому, згідно з ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

З огляду на викладене, а також враховуючи, що відповідач визнав позовні вимоги в частині вимог про стягнення з нього аліментів на утримання неповнолітнього ОСОБА_1, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову також у цій частині.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 209, 212, 214-215, 218 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Органу опіки та піклування Ленінської районної у місті Дніпропетровську ради в інтересах малолітнього ОСОБА_1 до ОСОБА_2, за участю Прокуратури Ленінського району міста Дніпропетровська, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів задовольнити повністю.

Позбавити ОСОБА_2 батьківських прав стосовно її малолітнього сина ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1

Стягнути з ОСОБА_2 аліменти на утримання її сина ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку, але не менше 30% від прожиткового мінімуму відповідно до віку дитини, на особистий рахунок дитини в Державному ощадному банку України.

Малолітнього ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, передати органу опіки і піклування для подальшого влаштування.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Ленінський районний суд м. Дніпропетровська протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

СуддяА.В. Нижний