Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/778/2821/15 Головуючий у 1-й інстанції: Гончаренко П.П.
Суддя-доповідач: ОСОБА_1
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2015 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого, судді:ОСОБА_2
суддів:ОСОБА_3
ОСОБА_1
при секретаріОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» на заочне рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 03 жовтня 2012 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6, Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» про визнання недійсним договору поруки,-

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2011 року ОСОБА_5 звернулась до суду з позовом до відповідачів, про визнання недійсним договору поруки, вказавши, що 13.12.2006 року вона та ОСОБА_6 офіційно зареєстрували шлюб у Ленінському відділі реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції України, згідно актового запису № 832.

У вересні 2011 року позивачці випадково стало відомо, що її чоловік 03.03.2008 року уклав договір поруки № 0/11 з Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», де виступив поручителем та зобов'язався перед банком відповідати за невиконання ОСОБА_7 по усіх її зобов'язань, що виникнуть з договору про надання споживчого кредиту № 0 від 03.03.2008 року та сума основного договору складає 479750 гривень.

Позивачка вважала, що вищевказаний договір поруки не може нести юридичні наслідки у зв'язку з тим, що не відповідає нормам діючого законодавства України, а саме СК України, ЦК України. Відповідно до ст. З СК України, сім'ю складають особи які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Вимогами ч. 2 ст. 65 СК України, встановлено при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя.

Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Але відповідачі не отримали її згоди та уклали договір поруки.

За таких обставин позивачка вважала, що договір поруки є недійсним як такий, що укладений другим із подружжя без її згоди, бо цей договір виходить за межі дрібного побутового.

Заочним рішенням Запорізького районного суду Запорізької області від 03 жовтня 2012 року позов задоволено. Визнано недійсним договір поруки № 0/11 укладений 03 березня 2008 року між ОСОБА_6 та ПАТ «УкрСиббанк».

Не погоджуючись з рішенням суду ПАТ «УкрСиббанк» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши пояснення учасників процесу, вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Згідно з ч. 2 ст. 314 ЦПК України апеляційний суд ухвалює рішення у випадках скасування судового рішення і ухвалення нового або зміни рішення.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Однак зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення не відповідає.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, виходив із того, що договір поруки від 03 березня 2008 року виходить за межі дрібного побутового й фактично стосується грошових коштів та майна, що належать подружжю на праві спільної сумісної власності. Спірний договір поруки порушує майнові права позивачки, як дружини, та укладений з порушенням вимог ст. 65 Сімейного кодексу України (далі СК України).

Проте з такими висновками суду погодитись не можна.

Відповідно до ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою.

Щодо спільного сумісного майна подружжя має рівні права та обовязки й повинно здійснювати право володіння, користування та розпорядження спільним майном за взаємною згодою.

Установлено, що чоловік позивачки ОСОБА_6 03.03.2008 року уклав договір поруки № 0/11 з Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», де виступив поручителем та зобов'язався перед банком відповідати за невиконання ОСОБА_7 по усіх її зобов'язань, що виникнуть з договору про надання останній споживчого кредиту № 0 від 03.03.2008 року.

За договором поруки, відповідно до ст. 553 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником.

Порука є способом забезпечення виконання зобовязання (як правило, грошового), а не угодою щодо розпорядження майном, належним поручителю.

Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК та ч. 1 ст. 60 Сімейного кодексу України (далі - СК) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності.

Майном згідно із ч. 1 ст. 190 ЦК вважається не лише предмети матеріального світу, а також майнові права та обов'язки.

На підставі ч. 4 ст. 65 СК укладений одним із подружжя договір створює обов'язки для другого з подружжя лише в тому разі, якщо договір укладено в інтересах сім'ї, а майно, одержане за цим договором, використане для задоволення потреб сім'ї.

Частиною 1 ст. 553 ЦК визначено, що поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Згідно зі ст. 73 СК за зобов'язаннями одного з подружжя стягнення може бути накладено лише на його особисте майно і на частку у праві спільної сумісної власності подружжя, яка виділена йому в натурі. Стягнення може бути накладено на майно, яке є спільною сумісною власністю подружжя, якщо судом встановлено, що договір був укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї і те, що було одержане за договором, використано на її потреби.

Оскільки договір поруки укладено не в інтересах сім'ї, він не породжує для другого з подружжя ніяких обов'язків і за зобов'язаннями поручителя за цим договором стягнення не може бути накладено на майно, яке є спільною сумісною власністою подружжя. За зобов'язаннями того з подружжя, хто є поручителем, стягнення може бути накладено лише на особисте майно поручителя. Кредитор співвласника майна, що є у спільній сумісній власності, у разі недостатності у нього іншого майна, на яке може бути звернене стягнення, може пред'явити позов про виділ частки із спільного майна в натурі для звернення стягнення на неї.

Порука є способом забезпечення виконання зобов'язання (стаття 553 ЦК), договір поруки не створює обов'язків для будь-яких інших осіб, крім сторін за договором.

Отже, законні підстави для визнання договору поруки недійсним у зв'язку з ненаданням згоди поручителю на його укладення другого з подружжя відсутні.

Так, в порушення вимог ст. 214 ЦПК України судом першої інстанцій невірно встановлено характер спірних правовідносин та невірно застосовані норми матеріального права.

Таким чином відсутні правові підстави для задоволення позову.

Вказані правові позиції закріплені в Постанові Верховного Суду України №1 від 23.02.2015 «Аналіз застосування судами законодавства, яке регулює поруку як вид забезпечення виконання зобов'язання» а також в п. 25 Постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30.03.2012 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин».

Оскільки порушення норм матеріального та процесуального права призвело до неправильного вирішення справи, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» задовольнити.

Заочне рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 03 жовтня 2012 року у цій справі скасувати та ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_5 до ОСОБА_6, Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» про визнання недійсним договору поруки - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Судді: