Апеляційний суд Житомирської області
Справа №278/1257/15-ц Головуючий у 1-й інст. Грубіян Є. О.
Категорія 50 Доповідач Кочетов Л. Г.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого-судді: Кочетова Л.Г.,

суддів: Микитюк О.Ю., Гансецької І.А.,

при секретарі: Кравчук Л.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Житомирі справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості та пені по аліментам за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 01 липня 2015 року, -

в с т а н о в и л а :

У квітні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду із вказаним позовом та в обгрунтування вимог зазначила, що рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 10.02.2000 року на утримання її неповнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, з відповідача стягнуті аліменти у розмірі ? частини його заробітку щомісячно, починаючи з 19.01.2000 року і до повноліття дитини. Відповідач належним чином не виконує свої зобов"язання, внаслідок чого станом на 01.03.2015 року утворилася заборгованість у розмірі 38221,94 грн. Просила стягнути вказану заборгованість та пеню в сумі 260762,34 грн.

Рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 01 липня 2015 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 пеню за прострочення сплати аліментів в розмірі 12918,67 грн. У решті вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач просить рішення суду скасувати, постановити нове - про задоволення позову в повному обсязі, посилаючись на порушеня норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи.

Розглянувши справу в межах, визначених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 10 лютого 2000 року з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, у розмірі ? частини заробітку відповідача, щомісячно, починаючи з 19 січня 2000 року і до повноліття дитини, але не менше 1/2 частини неоподаткованого мінімуму доходів громадян. За вказаним рішенням 05 липня 2004 року видано виконавчий лист (а.с.7).

Як вбачається з довідки-розрахунку щодо нарахування заборгованості по сплаті аліментів ВДВС Житомирського РУЮ, станом на 01 березня 2015 року заборгованість відповідача перед позивачем зі сплати аліментів становила 38221,94 грн. (а.с.8).

У відповідності до вимог ст. 196 СК України, при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

Згідно з роз»ясненнями п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», передбачена ст. 196 СК відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів, а за передбачених ст. 197 СК умов - повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості.

Задовільняючи частково позовні вимоги щодо стягнення пені, суд першої інстанції виходив з того, що до неустойки повинен застосовуватись строк позовної давності.

З таким висновком погодитись не можна виходячи з наступного.

Статтею 20 СК України передбачено, що до вимог, що випливають із сімейних відносин, позовна давність не застосовується, крім випадків, передбачених частиною другою статті 72, частиною другою статті 129, частиною третьою статті 138, частиною третьою статті 139 цього Кодексу.

За таких обставин у суду не було підстав для застосування положень п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України.

Крім того, поза увагою суду залишилися пояснення представника відповідача з приводу того, що частково аліменти сплачувалися шляхом направлення поштових переводів, заборгованість виникла через те, що відповідач не мав роботи, хоча вживав можливі заходи для іі відшукання.

Суд першої інстанції вказані доводи не перевірив.

Під час апеляційного розгляду справи, позивач підтвердила, що відповідач пояснював виникшу заборгованість відсутністю заробітку. Постійного місця роботи він не має. Відповідач дійсно періодично сплачував невеликі суми, проте ці суми були незначними.

За таких обставин, колегія судів вважає, що з урахуванням вказаних обставин, та виходячи з засад розумності та співрозмірності, неустойка підлягає зменшенню до розміру суми заборгованості по аліментам.

Заборгованість по аліментах була нарахована державною виконавчою службою у зв»язку з знаходженням на виконанні відповідного судового рішення про її стягнення.

Враховуючи вказану обставину, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що повторне її стягнення є недопустимим.

При цьому посилання апелянта на помилковість судового рішення в цій частині не грунтується на законі, оскільки Законом України «Про виконавче провадження» визначений однаковий порядок стягнення заборгованості як по аліментів, так і по іншим стягнутим сумам.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313-314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовільнити частково.

Рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 01 липня 2015 року в частині стягнення пені змінити, збільшивши розмір пені з 12918,67 грн. до 38221.94 грн.

У решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий Судді