АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/6846/15 Справа № 2-638/11 Головуючий у 1 й інстанції - Трофимова Н. А. Доповідач - Варенко О.П.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді Варенко О.П.,

суддів - Городничої В.С., Лаченкової О.В.,

при секретарі - Добролюбовій І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпропетровську цивільну справу

за апеляційною скаргою Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області

на заочне рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 12 травня 2015 року

у цивільній справі за позовом Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди,

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2011 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди, посилаючись на те, що наказом начальника Дніпропетровського обласного управління юстиції від 21.12.2004р. № 1040-к оголошено наказ Міністерства юстиції України від 16.12.2004р. № 1400/к про призначення відповідача на посаду начальника Верхньодніпровського районного управління юстиції. Посадовою інструкцією начальника Верхньодніпровського РУЮ передбачено, що він призначає та звільняє з посад спеціалістів, затверджує функціональні обов'язки, заохочення та притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників управління та працівників відділів РАЦС в порядку, передбаченому чинним законодавством. Так, наказом Верхньодніпровського РУЮ № 22-к від 04.09.2008р. за підписом в.о. начальника Верхньодніпровського РУЮ Кулик М.В. було звільнено з посади головного спеціаліста ОСОБА_4 за угодою сторін п.1 ст. 36 КЗпП України. 16.10.2008р. відповідачем був виданий наказ № 23-к про звільнення з посади головного спеціаліста ОСОБА_4 за прогули без поважних причин з 04.09.2008р. Згодом, відповідачем був виданий наказ від 12.12.2008р. № 30-к «Про задоволення заяви ОСОБА_4», відповідно до якого, ОСОБА_4 звільнена за власним бажанням з 04.09.2008р. ОСОБА_4, вважаючи своє звільнення незаконним, звернулася з позовом до адміністративного суду за захистом своїх прав. 12.01.2010р. Дніпропетровським окружним адміністративним судом ухвалено постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_4 до відповідача та Головного управління юстиції у Дніпропетровській області про зміну формулювання причин звільнення з роботи, стягнення матеріальної та моральної шкоди задоволено частково. 15.06.2010р. Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд постановив ухвалу, якою апеляційна скарга відповідача на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12.01.2009р. залишена без розгляду. 10.09.2010р. Вищий адміністративний суд України постановив ухвалу, якою касаційна скарга Верхньодніпровського РУЮ на ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 15.06.2010р. залишена без розгляду. Таким чином, постанова Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12.01.2010р. по справі № 2-а-З627/09/0470 набрала законної сили. В мотивувальній частині постанови Дніпропетровського окружного адміністративного суду встановлено протиправність дій відповідача при звільненні з займаної посади ОСОБА_4 Наказом начальника Головного управління юстиції у Дніпропетровській області від 06.01.2011р. № 30-к оголошено наказ Міністерства юстиції України від 05..01.2011р. № 18/к про звільнення відповідача з займаної посади. На адресу Головного управління юстиції у Дніпропетровській області 24.01.2011р. за вх. № 3490 надійшла постанова про відкриття виконавчого провадження ВП № 23557927 від 29.12.2010р. з примусового виконання виконавчого листа у справі № 2-а-3627/09/0470, виданого Дніпропетровським окружним адміністративним судом про зобов'язання Головне управління юстиції у Дніпропетровській області нарахувати і виплатити ОСОБА_4 середній заробіток за час вимушеного прогулу, відповідно до порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженою постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995р. № 100, за період з 05.09.2008р. по 12.01.2010р. включно. В межах суми стягнення за один місяць допущено негайне виконання. Головним управлінням юстиції у Дніпропетровській області відповідно до порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженою постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995р. № 100, було нараховано ОСОБА_4 за час вимушеного прогулу за період з 05.09.2008р. по 12.01.2010р. - 15835,30 грн. Після утримання податку з доходів фізичних осіб та єдиного соціального внеску на загальну суму 3235,70 грн., здійснено перерахування на картковий рахунок ОСОБА_4 коштів у сумі 12599,20 грн. Нарахування єдиного соціального внеску на фонд оплати праці склали 5123,75 грн. (КЕКВ 1120). Загальна сума витрат на відшкодування вимушеного прогулу ОСОБА_4 складає 20959,05 грн., на підставі чого просить стягнути з відповідача на користь Головного управління юстиції у Дніпропетровській області шкоду у розмірі 20959,05 грн., а також витрати по справі покласти на відповідача.

Заочним рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 12 травня 2015 року в задоволенні позову Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області до ОСОБА_2, про відшкодування матеріальної шкоди - відмовлено в повному обсязі.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвали нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Вислухавши представника позивача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції посилався на те, що при наявності двох осіб (Кулик М.В. та відповідачки), винних в затримці видачі трудової книжки, позивачем не визначений розмір шкоди окремо для кожного з них, не зазначена та не доведена ступень вини цих осіб в порушенні строків видачі трудової книжки. Позивачем не доведена наявність підстав для звільнення Кулика М.В. від відповідальності за затримку видачі трудової книжки та покладення цієї відповідальності в повному обсязі на відповідачку. Як убачається із Постанови Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12 січня 2009 року, суд підставою для зобов'язання позивача нарахувати та виплатити ОСОБА_4 середній заробіток за час вимушеного прогулу стали ч.3 та ч. 4 ст. 235 КЗпП України - неправильне формулювання причин звільнення в трудовій книжці та затримка видачі трудової книжки ОСОБА_4, що не є тотожнім незаконному звільненню працівника, а тому покладання на відповідачку повної матеріальної відповідальності суперечить положенням ст.ст. 133, 134 КЗпП України.

Проте з даними висновками суду погодитись неможливо з наступних підстав.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що наказом Міністерства юстиції від 16.12.2004р. за №1400/к та Наказом Дніпропетровського обласного управління юстиції від 21.12.2004р. за №1040-к, ОСОБА_2 призначена на посаду начальника Верхньодніпровського районного управління юстиції з 21 грудня 2004 року, з посадовим окладом відповідно до штатного розпису, із присвоєнням 13 рангу державного службовця (а.с. 7-8).

Відповідно до Посадової інструкції начальника Верхньодніпровського районного управління юстиції, затвердженої начальником Головного управління юстиції у Дніпропетровській області, начальник Верхньодніпровського районного управління юстиції призначається на посаду та звільняється з посади Міністром юстиції України за поданням начальника Головного управління юстиції у Дніпропетровській області. Безпосередньо підпорядковується начальнику Головного управління юстиції у Дніпропетровській області (п.1.1 Посадової інструкції). За п. 2.1, п. 3.1, п. 3.2 Посадової інструкції, начальник Верхньодніпровського районного управління юстиції здійснює керівництво районним управленням юстиції; призначає та звільняє з посад спеціалістів, затверджує функціональні обов'язки, заохочення та притягнення до дисціплінарної відповідальності працівників управління та працівників відділів реєстрації актів цивільного стану в порядку, передбаченому чинним законодавством; видає накази, розпорядження в межах компетенції. З посадовою інструкцією відповідачка ознайомлена 20 липня 2007 року, про що свідчить її підпис в інструкції (а.с.9-11).

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12 січня 2010 року, позовні вимоги ОСОБА_4 до начальника Верхньодніпровського районного управління юстиції Дніпропетровської області ОСОБА_2, Головного управління юстиції у Дніпропетровській області про зміну формулювання причин звільнення з роботи, стягнення матеріальної та моральної шкоди задоволено частково; визнано не чинним та скасовано наказ Верхньодніпровського районного управління юстиції Дніпропетровської області № 23-к від 16.10.2008р. «Про звільнення ОСОБА_4»; визнано не чинним та скасовано наказ Верхньодніпровського районного управління юстиції Дніпропетровської області № 30-к від 12.12.2008р. «Про задоволення заяви ОСОБА_4»; визнано не чинними записи в трудовій книжці ОСОБА_4 серії НОМЕР_1; № 8 від 04.09.2008 про звільнення за прогули без поважних причин, п.4 ст. 40 КЗпП України, на підставі наказу № 23-к від 16.10.2008р.; № 10 від 12.12.2008р. про звільнення за власним бажанням ст. 38 КЗпП України, на підставі наказу № 22-к від 04.09.2008р.; зобов'язано начальника Верхньодніпровського районного управління юстиції Дніпропетровської області внести зміни у трудову книжку ОСОБА_4 серії НОМЕР_1 в частини формулювання причин звільнення, вказавши причиною звільнення ОСОБА_4 за угодою сторін відповідно до п. 1 ст. 36 КЗпП України на підставі наказу №22-к від 04.09.2008р.; зобов'язано Головне управління юстиції у Дніпропетровській області нарахувати та виплатити ОСОБА_4 середній заробіток за час вимушеного прогулу, відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995р. №100, за період з 05.09.2008р. по 12.01.2010р. включно; в решті позову відмовлено; вирішено питання про судові витрати.

Зазначеною Постановою також встановлено, що згідно Наказу № 962-в від 18.08.2008 р. Головного управління юстиції у Дніпропетровській області про надання відпустки ОСОБА_2, відповідачка знаходилася в відпустці в період з 01.09.2008 року по 05.09.2008 року та виконання обов'язків начальника Верхньодніпровського районного управління юстиції на цей період було покладено на головного спеціаліста цього ж управління юстиції Кулика М.В. без визначення будь-яких обмежень. Наказом № 22-к від 04.09.2008р. «Про звільнення ОСОБА_4» за підписом в.о. начальника Верхньодніпровського районного управління юстиції Кулик М.В., 04.09.2008 р. ОСОБА_4 звільнено з займаної посади за угодою сторін п.1 ст. 36 КЗпП України. Наказом начальника Верхньодніпровського районного управління юстиції ОСОБА_2 за № 23-к від 16.10.2008р. ОСОБА_4 звільнено за прогули без поважних причин, п.4 ст. 40 КЗпП України та відповідний запис про звільнення ОСОБА_4 внесений у її трудову книжку за №08. Також відповідачем були видані Накази про зміну формулювання підстав звільнення та остаточно визначено, що ОСОБА_4 звільнена за власним бажанням згідно ст. 38 КЗпП.

За Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12 січня 2010 року, підставою для визнання нечинним та скасування наказу № 23-к від 16.10.2008р. стало: 1) фактичне звільнення позивача двічі з різних підстав та в різний проміжок часу, оскільки Наказ від 04.09.2008р. про звільнення ОСОБА_4 за згодою сторін не скасовано, а домовленість сторін про звільнення з цієї підстави не анульоване; 2) порушення ОСОБА_2 порядку застосування дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення за прогул (а.с. 12-16).

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 15.06.2010р. апеляційну скаргу начальника Верхньодніпровського районного управління юстиції Дніпропетровської області ОСОБА_2 на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12 січня 2010 року - залишено без розгляду (а.с.35).

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 10.09.2010 р., касаційну скаргу Верхньодніпровського районного управління юстиції на ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 15.06.2010р. у справі за позовом ОСОБА_4 до начальника Верхньодніпровського районного управління юстиції Дніпропетровської області ОСОБА_2, Головного управління юстиції у Дніпропетровській області, про зміну формулювання причин звільнення з роботи, стягнення матеріальної та моральної шкоди, - залишено без розгляду та повернуто подані документи відповідачу (а.с. 33-34).

Відповідно до службової записки (а.с. 198-199), за виконавчим листом ОСОБА_4 нараховане за період з 05.09.2008р. по 12.01.2010р. за час вимушеного прогулу 15835,30 грн., з зазначеної суми утримано податок з доходів фізичних осіб та єдиного соціального внеску на загальну суму 3235,70 грн. та перераховано на картковий рахунок ОСОБА_4 коштів в сумі 12599, 20 грн., що підтверджується платіжним поручениям №1348 від 08.02.2011р.(а.с. 187) та платіжним поручениям №2367 від 28.02.2011р. (а.с. 188). Єдиний соціальний внесок, нарахований на виплати ОСОБА_4 склав 5123,75 грн. та був перерахований в загальних сумах.

Відповідно до ст.130 КЗпП України, працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством.

Пунктом 8 ч.1 ст. 134 КЗпП України, передбачено, що відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли службова особа, винна в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 133 КЗпП України, у відповідності з законодавством обмежену матеріальну відповідальність несуть керівники підприємств, установ, організацій та їх заступники, а також керівники структурних підрозділів на підприємствах, в установах, організаціях та їх заступники - у розмірі заподіяної з їх вини шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку, якщо шкоду підприємству, установі, організації заподіяно зокрема зайвими грошовими виплатами.

Згідно ч.3 ст.233 КЗпП України, для звернення власника або уповноваженого ним органу до суду в питаннях стягнення з працівника матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, встановлюється строк в один рік з дня виявлення заподіяної працівником шкоди.

Відповідно до статті 234 КЗпП у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 КЗпП, суд може поновити ці строки. Поважними визнаються причини, які не залежали від працівника і завадили йому звернутися в установлені строки із заявою про захист своїх прав.

У пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 6 листопада 1992 р. «Про практику розгляду судами трудових спорів» роз'яснюється, що встановлені статтями 228, 233 КЗпП строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін.

Згідно абз.1,2 п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України N 14 від 29 грудня 1992 року «Про судову практику у справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» судам необхідно перевіряти, чи додержаний власником або уповноваженим ним органом встановлений ст.233 КЗпП річний строк з дня виявлення заподіяної працівником шкоди для звернення в суд з позовом про її відшкодування.

Днем виявлення шкоди слід вважати день, коли власнику або уповноваженому ним органу стало відомо про наявність шкоди, заподіяної працівником.

Як пояснила представник позивача, постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12 січня 2010 року встановлено наявність шкоди, заподіяної відповідачем.

З позовом про відшкодування шкоди, завданої відповідачем при виконанні обов'язків керівника, позивач звернувся 05 травня 2011 року (а. с. 3), тобто після спливу річного строку звернення до суду, питання про поновлення строку звернення з даним позовом позивачем не ставилось.

Оскільки позивачем порушені строки звернення до суду з позовом, питання про їх поновлення не ставилось, колегія суддів вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають саме з цих підстав, в зв'язку з чим заочне рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 12 травня 2015 року підлягає зміні в частині обґрунтування правових підстав відмови у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області - задовольнити частково.

Заочне рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 12 травня 2015 року - змінити в частині обґрунтування правових підстав відмови у задоволенні позовних вимог.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів з цього часу.

Головуючий: О.П.Варенко

Судді: В.С.Городнича

О.В.Лаченкова