Справа №488/5828/14-ц 07.04.2015 07.04.2015 07.04.2015
Провадження №22-ц/784/979/15 Головуючий у першій інстанції: Безпрозванний В.В. Доповідач у апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

Іменем України

07 квітня 2015 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого - Яворської Ж.М.,

суддів: Базовкіної Т.М., Кушнірової Т.Б.,

при секретарі судового засідання - Кудрі В.М.,

за участю:

прокурора - Цвікілевич Н.В.,

представника відповідача - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали цивільної справи

за апеляційною скаргою

представника ОСОБА_4 - ОСОБА_3

на ухвалу Корабельного районного суду м. Миколаєва від 05 грудня 2014 року за позовом прокурора міста Миколаєва в інтересах держави до Миколаївської міської ради, ОСОБА_4 про визнання незаконними та скасування рішень, визнання недійсним та скасування свідоцтва про право власності на нерухоме майно, повернення земельної ділянки,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2014 року прокурор м. Миколаєва в інтересах держави звернувся до суду з позовом до Миколаївської міської ради, ОСОБА_4 про визнання незаконним та скасування рішень, визнання недійсним та скасування свідоцтва про право власності на нерухоме майно, повернення земельної ділянки.

05 грудня 2014 року прокурор подав до суду заяву про забезпечення позову шляхом накладання арешту на спірну земельну ділянку та заборони вчинення будь-яких дій щодо цієї земельної ділянки.

Ухвалою Корабельного районного суду м. Миколаєва від 05 грудня 2014 року накладено арешт на земельну ділянку площею 870 кв.м., розташовану по АДРЕСА_1 кадастровий номер НОМЕР_1 та заборонено:

- ОСОБА_4 та будь-яким іншим особам вчиняти будь-які дії з вищезазначеною земельною ділянкою, у тому числі укладати договори, вчиняти інші правочини стосовно цієї земельної ділянки та виконувати на ній будівельні роботи;

- управлінню державної архітектурно-будівельної інспекції в Миколаївській області здійснювати будь-які реєстраційній та дозвільні дії щодо виконання будівельних робіт;

- реєстраційній службі Миколаївського міського управління юстиції Миколаївської області здійснювати будь-які реєстраційні дії щодо спірної земельної ділянки.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_4 - ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просила ухвалу суду першої інстанції скасувати.

В запереченнях на апеляційну скаргу прокурор, посилаючись на відповідність оскаржуваної ухвали нормам процесуального права, просив апеляційну скаргу відхилити, а ухвалу залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається на будь - якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Частиною 3 ст.152 ЦПК України передбачено, що види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Згідно з роз'ясненнями, даними в п.1,4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» забезпечення позову допускається на будь - якій стадії розгляду справи після відкриття провадження у ній ( за винятком випадку, передбаченого ч.4

ст.151 ЦПК України), якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Заходи забезпечення позову застосовуються для гарантування виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Як вбачається із позовної заяви, пунктами 8 та 8.2 розділу 3 рішення Миколаївської міської ради №22/45 від 22 листопада 2012 року затверджено проект землеустрою та передано у спільну сумісну власність ОСОБА_5 та ОСОБА_4 земельну ділянку загальною площею 870 кв.м., у тому числі, 870 кв.м. під прибудинкову територію, за рахунок земель міста, не наданих у власність або користування, з віднесенням їх до земель житлової забудови, для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1. Пунктами 2 та 2.1 розділу 2 рішення Миколаївської міської ради №29/47 від 27 червня 2013 року затверджено технічну документацію із землеустрою та передано у власність ОСОБА_4 вищевказану земельну ділянку.

17 квітня 2014 року на ім'я останньої реєстраційною службою Миколаївського міського управління юстиції Миколаївської області видано свідоцтво про право власності на вказане нерухоме майно.

Прокурор, звертаючись до суду з даним позовом, оспорює правомірність набуття відповідачем ОСОБА_4 права власності на спірну земельну ділянку. Отже, підставою забезпечення позову є обґрунтоване припущення позивача, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Таким чином, враховуючи, що предмет спору є саме земельна ділянка, яка під час розгляду справи може бути відчужена, а право власності перереєстровано Реєстраційною службою Миколаївського міського управління юстиції на іншого власника, що може ускладнити виконання рішення, суд ураховуючи характер та обсяг заявлених позовних вимог, а також те, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позову, підставно вжив заходи по забезпеченню позову.

Доводи апеляційної скарги стосовного того, що суд не пересвідчився, що між сторонами дійсно існує спір про право, а прокурором не надано жодних обґрунтувань у необхідності забезпечити позов та підстав вважати, що неприйняття заходів забезпечення може ускладнити виконання є безпідставними, оскільки в суді першої інстанції розглядається спір щодо земельної ділянки, право власності на яку зареєстровано за відповідачем і це дає підстави вважати, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду.

Аргументи апелянта стосовно не направлення їй копії оскаржуваної ухвали, зроблених судом висновків про необхідність забезпечення позову не спростовують та на їх правильність не впливають, а тому не можуть бути прийняті до уваги.

Як вбачається із роз'яснень, викладених у абз.3 п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», якщо заходи забезпечення позову вживаються за ініціативою прокурора або осіб, яким за законом надано право звертатися до суду за захистом прав, свобод та інтересів інших осіб, то їх заява має бути у будь-який спосіб підтверджена особою, в інтересах якої вони діють, оскільки відшкодування можливих збитків і його забезпечення здійснюється лише за рахунок цієї особи.

Представництво прокуратурою інтересів громадян та держави у суді передбачено ст.36-1 «Про прокуратуру».

Із тексту позовної заяви вбачається, що прокурор, звертаючись до суду з даним позовом в інтересах держави, з врахуванням обставин справи та у відповідності до абз.2 ч.2 ст. 45 ЦПК України, визначив свій процесуальний статус, як позивач.

За такого посилання в апеляційній скарзі на неврахування судом першої інстанції вищезазначених роз'яснень щодо необхідності підтвердження особою, поданої прокурором заяви про застосування заходів забезпечення позову, є необґрунтованими.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції постановлена з дотриманням норм процесуального права, підстав для її скасування не вбачається, а тому апеляційна скарга в силу п.1 ч.1 ст.312 ЦПК підлягає відхиленню.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 312 ЦПК, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_3 відхилити, ухвалу Корабельного районного суду м. Миколаєва від 05 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий Судді: