Справа № 307/3043/14-ц
У Х В А Л А

Іменем України

23 жовтня 2015 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області в складі:

головуючої Готри Т.Ю.,

суддів Кожух О.А., Чужа Ю.Г.,

при секретарі: Волощук В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1, в інтересах ОСОБА_2, на ухвалу Тячівського районного суду Закарпатської області від 16 лютого 2015 року в справі за скаргою ОСОБА_2 на рішення та дії державного виконавця,

в с т а н о в и л а :

У серпні 2014 року ОСОБА_2 звернулася до суду зі скаргою, в якій просила визнати дії державного виконавця відділу державної виконавчої служби Тячівського РУЮ ОСОБА_3І щодо відкриття 10.02.2014 виконавчого провадження №43876885 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Ощадний банк України» кредитної заборгованості у розмірі 250764,09 грн. та судових витрат в розмірі 1730,00 грн. незаконними.

Постанову державного виконавця відділу державної виконавчої служби Тячівського РУЮ ОСОБА_3І про відкриття виконавчого провадження №43876885 від 10.02.2014 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Ощадний банк України» кредитної заборгованості у розмірі 250764,09 грн. та судових витрат в розмірі 1730,00 грн. визнати незаконною та скасувати.

Скасувати всі вжиті заходи на примусове виконання рішення суду арешт майна та коштів боржника.

Ухвалою Тячівського районного суду від 16 лютого 2015 року у задоволенні скарги ОСОБА_2 на рішення та дії державного виконавця відмовлено.

У апеляційній скарзі ОСОБА_1, в інтересах ОСОБА_2, просить скасувати зазначену ухвалу, як незаконну, а питання передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

У судовому засіданні ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримав.

Представник ПАТ «Державний ощадний банк України» ОСОБА_4 апеляційну скаргу не визнав, просив таку відхилити, а ухвалу суду залишити без змін.

Заявник ОСОБА_2 і державний виконавець Гудзенко Н.І. у судове засідання не з»явилися, хоча про час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, а тому їх неявка згідно ч.2 ст.305 ЦПК України не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши доводи апеляційної скарги, матеріали справи та матеріали виконавчих проваджень за №43876885 та №14127626, колегія суддів вважає, що скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що на виконанні у відділі державної виконавчої служби Тячівського районного управління знаходилось виконавче провадження №14127626 з примусового виконання виконавчого листа №2-322 від 16.07.2009, виданого Тячівським районним судом про стягнення з ОСОБА_2 на користь ВАТ «Ощадбанк» заборгованість в розмірі 250764,09 грн., та судові витрати в розмірі 1730 грн.

05.08.2009 державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження за вищевказаним виконавчим листом і боржнику надано строк для добровільного виконання до 11.08.2009 року (а.с. 88). 12.08.2009 винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження (а.с. 90). 22.09.2010 державним виконавцем здійснено опис й арешт майна та надано строк для погашення заборгованості до 22.10.2010 (а.с. 91-94). 29.03.2013 року головним державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві на підставі п.4 ч.1 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження» (а.с.96).

Як вбачається з наявної у матеріалах цивільної справи постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві від 29.03.2013 року (а.с.96), то у пункті другому цієї постанови зазначено, що виконавчий документ може бути повторно предявлений для виконання в строк до 29.03.2014 року (виконавче провадження номер за ЄДРВП 14127626) .

Однак, з досліджених в апеляційному суді матеріалів виконавчого провадження номер за ЄДРВП 14127626 слідує, що у цій же постанові про повернення виконавчого документа стягувачеві від 29.03.2013 року у пункті другому зазначено : «Припинити чинність арешту майна боржника та скасувати інші заходи примусового виконання рішення». Крім цього, зазначена постанова не містить відомостей щодо повторного предявлення виконавчого документа для виконання в строк до 29.03.2014 року.

Отже, на час розгляду справи судом апеляційної інстанції встановлено, що постанова про повернення виконавчого документа стягувачеві від 29.03.2013 року у виконавчому провадженні № 14127626, винесена головним державним виконавцем ВДВС Тячівського РУЮ ОСОБА_5, яка міститься у матеріалах цивільної справи відрізняється за своїм змістом від постанови, яка міститься у виконавчому провадженні.

Крім цього, з наявної у матеріалах цивільної справи Інформації про виконавче провадження (номер у ЄДРВП 14127626) слідує, що виконавчий документ стягувачеві на підставі п.4 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» був повернутий 30.03.2011 року, у звязку з чим строк повторного предявлення виконавчого документа для виконання зазначено 30.03.2012 року (а.с.11-114). Однак, згідно Інформації про вказане виконавче провадження, отримане апеляційним судом з Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень 23.10.2015 року слідує, що виконавчий документ стягувачеві був повернутий 29.03.2013 року на підставі п.4 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження».

Згідно з п.4 ч.1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо: стягувач перешкоджає провадженню виконавчих дій або не здійснив авансування витрат на організацію та проведення виконавчих дій, авансування яких передбачено цим Законом, незважаючи на попередження державного виконавця про повернення йому виконавчого документа.

Відповідно до ч. 5 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред'явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 22 цього Закону.

Пунктом 2 ч.1 ст. 22 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавчі документи можуть бути пред'явлені до виконання в такі строки: інші виконавчі документи - протягом року, якщо інше не передбачено законом.

Відмовляючи у задоволенні скарги ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив із того, що боржником ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором не погашена, заява про предявлення виконавчого документа до виконання стягувачем ПАТ «Державний ощадний банк України» до відділу ДВС Тячівського РУЮ подана 07.02.2014 року в межах річного строку після повернення виконавчого документа стягувачеві 29.03.2013 року, а тому державний виконавець ВДВС Тячівського РУЮ ОСОБА_3 правомірно винесла постанову про відкриття виконавчого провадження №43876885 від 10.02.2014 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Ощадний банк України» кредитної заборгованості у розмірі 250764,09 грн. та судових витрат в розмірі 1730,00 грн.

Однак, колегія суддів із висновком суду першої інстанції погодитись не може, оскільки такий зроблено на неповно зясованих судом обставинах, без належної перевірки матеріалів виконавчого провадження та цивільної справи, без належних пояснень державного виконавця, що у відповідності до положень п.3 ч.1 ст.312 ЦПК України є підставою для скасування ухвали і передачі питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 307, 312, 313, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, в інтересах ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Тячівського районного суду Закарпатської області від 16 лютого 2015 року скасувати, а питання передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку на протязі двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуюча:

Судді :