Справа №480/158/15-ц 08.04.2015 08.04.2015
Провадження № 22ц-784/977/15 Головуючий у 1-й інстанції Войнарівський М.М.
Доповідач апеляційного суду Кутова Т.З.
УХВАЛА

Іменем України

8 квітня 2015 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючої судді - Кутової Т.З. ,

суддів: Крамаренко Т.В., Буренкової К.О.,

із секретарем судового засідання: Харитоновою І.В.,

за участю: представника боржника ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_3

на ухвалу Миколаївського районного суду Миколаївської області від 17 березня 2015 року за скаргою

ОСОБА_3 на дії та рішення державного виконавця

відділу державної виконавчої служби Миколаївського районного управління

юстиції (далі - державний виконавець ВДВС Миколаївського РУЮ),

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2015 року ОСОБА_3 звернувся зі скаргою на дії та рішення держаного виконавця ВДВС Миколаївського РУЮ.

Обґрунтовуючи вимоги він зазначав, що постановою від 15 серпня 2014 року було відкрито виконавче провадження № 44393034 з виконання рішення Миколаївського районного суду Миколаївської області про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 1000 грн. моральної шкоди. 21 серпня 2014 року в межах вказаного виконавчого провадження винесені постанови про стягнення виконавчого збору та від 20 листопада 2014 року державним виконавцем вказаного відділу в рамках виконавчого провадження про стягнення витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій.

Зазначені постанови та дії державного виконавця він вважає незаконними, оскільки при відкритті виконавчого провадження порушені встановлені законом правила щодо місця виконання рішення суду, оскільки боржник проживає на території Заводського району м. Миколаєва, де і знаходиться його майно, а та обставина, що його місце роботи знаходиться на території Миколаївського району Миколаївської області не дає права державному виконавцю вчиняти відповідні виконавчі дії.

Посилаючись на викладене, заявник просив визнати неправомірними дії державного виконавця ВДВС Миколаївського РУЮ по відкриттю виконавчого провадження № 44393034, стягненню виконавчого збору у розмірі 100 грн. стягненню 60 грн. витрат пов'язаних із організацією та проведенням виконавчих дій та визнати незаконними постанови від 15 серпня 2014 року, 21 серпня 2014 року та 20 листопада 2014 року відповідно.

Ухвалою Миколаївського районного суду Миколаївської області від 17 березня 2015 року скарга залишена без розгляду.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову, про задоволення скарги. На думку апелянта, висновки суду про те, що він порушив строк оскарження дій державного виконавця безпідставні. Так, він звернуся зі скаргою у передбачені законом строки, тобто протягом десяти днів з часу ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження та постановами, які оскаржені, та копії яких не надсилалися йому.

Також на думку апелянта безпідставні висновки суду про те, що він дізнався про порушення свого права в серпні 2014 року, коли звертався із заявою в ВДВС.

Представник ВДВС Миколаївського РУЮ, заперечуючи проти задоволення апеляційної скарги, просить залишити ухвалу суду без змін.

З матеріалів справи вбачається, що на підставі рішення Миколаївського районного суду Миколаївської області від 07 травня 2014 року, зміненого рішенням Апеляційного суду Миколаївської області від 24 червня 2014 року, з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 стягнуто 33311 грн. 94 коп. майнової шкоди, 1000 грн. моральної та 267 грн. 72 коп. судового збору.

На підставі заяви стягувача, місцевим судом 07 серпня 2014 року було видано виконавчий лист № 480/447/14 -ц про стягнення з ОСОБА_3 1000 грн. моральної шкоди.

15 серпня 2014 року державним виконавцем була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження (а.с. 4).

21 серпня 2014 року державним виконавцем вказаного відділу винесена постанова про стягнення виконавчого збору в сумі 100 грн., а 20 листопада 2014 року постанова про стягнення витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій в сумі 60 грн. (а.с. 5,6).

Постановляючи ухвалу про залишення скарги ОСОБА_3 без розгляду, судом зазначено, що останнім було пропущено встановлений законом десятиденний строк на звернення до суду. При цьому суд послався на те, що заявнику про ймовірне порушення його прав стало відомо 27 серпня 2014 року, коли він звертався із заявою до ВДВС Миколаївського районного управління юстиції про направлення виконавчого листа за його місцем роботи.

Проте, з таким висновком суду не можна в повній мірі погодитись.

Так, відповідно до положень ст. 385 ЦПК України скаргу на рішення, дію або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби може бути подано до суду у десятиденний строк, який обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод.

В оскаржуваній ухвалі судом встановлено, що державним виконавцем ВДВС Миколаївського районного РУЮ не надано належних доказів про отримання боржником оскаржуваних ним постанов.

Так, ОСОБА_3 звертався до державної виконавчої служби 27 серпня 2014 року з заявою про направлення виконавчого документу для здійснення утримання з його заробітної плати в рахунок погашення боргу за місцем роботи (а.с. 52).

Однак, із змісту вказаної заяви не вбачається суми боргу про погашення якого просив заявник та не зазначено за яким виконавчим провадженням. На заяві також не міститься резолюція посадової особи до якого виконавчого провадження вказану заяву долучено.

При таких обставинах, вказана заява не є належним доказом щодо обізнаності заявника про наявність оскаржуваних ним постанов державного виконавця.

Із змісту скарги ОСОБА_3 слідує, що він просив також про поновлення строку на оскарження постанов. Однак, суд зазначивши про відсутність доказів щодо отримання заявником оскаржуваних постанов, на що ОСОБА_3 посилався, як на поважну причину пропуску строку, не дав оцінки вказаним обставинам, формально зазначивши про відсутність підстав для поновлення вказаного строку, відповідно до положень ст. 72, 73 ЦПК України.

Відповідно до роз'яснень, які містяться в п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами скарг на рішення дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», за змістом п. 7 частини другої ст. 17 Закону України «Про виконавче провадження» постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат на проведення виконавчих дій та накладення штрафу є окремими виконавчими документами. У зв'язку із цим справи щодо оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, прийнятих у виконавчих провадженнях стосовно примусового виконання судового рішення у цивільній справі, належать до компетенції адміністративних судів.

Враховуючи, що суд не звернув на вказане уваги та, в порушення вимог ч. 1 ст. 122 ЦПК України, прийняв до розгляду скаргу на дії державного виконавця та його постанови в тому числі і постанови від 21 серпня 2014 року про стягнення виконавчого збору та від 20 листопада 2014 року про стягнення витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, прийнятих в межах виконавчого провадження стосовно примусового виконання судового рішення у цивільній справі, оскаржувана ухвала в цій частині підлягає скасуванню з закриттям в цій частині провадження на підставі положень передбачених п. 1 ст. 205 ЦПК України.

Враховуючи наведене, оскаржувана ухвала і в частині оскарження дій та постанови державного виконавця про відкриття виконавчого провадження від 15 серпня 2014 року також підлягає скасуванню з направленням в цій частині справи на новий розгляд цього питання до того ж суду першої інстанції.

Керуючись статтями 303, 307, 310, 312, 313 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Ухвалу Миколаївського районного суду Миколаївської області від 17 березня 2015 року в частині вимог про визнання неправомірними дій державного виконавця та скасування постанов про стягнення виконавчого збору від 21 серпня 2014 року та про стягнення витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій від 20 листопада 2014 року скасувати, провадження по справі в цій частині вимог - закрити.

Вказану ухвалу в частині вимог про визнання неправомірними дій державного виконавця та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження від 15 серпня 2014 року скасувати, справу в цій частині передати до того ж суду на новий розгляд.

Ухвала підлягає оскарженню в частині закриття провадження на протязі двадцяти днів в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді: