АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження: № 22-ц-/790/6921/15 Головуючий: 1 інстанції
Справа: № 642/6233/15-ц Проценко Л.Г.
Категорія: договірні Доповідач: Даниленко В.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2015 року м. Харків

Судова колегія судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого: судді - Даниленка В.М.,

Суддів: Малінської С.М., Пилипчук Н.П.,

за участю секретаря: Каменській Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в приміщенні суду цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Ідея Банк» на ухвалу судді Ленінського районного суду м. Харкова від 11 серпня 2015 року у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Ідея Банк» до ОСОБА_2 про стягнення кредитної заборгованості, -

В С Т А Н О В И Л А :

У липні 2015 року позивач ПАТ «Ідея Банк» звернувся до суду з вищезазначеним позовом, у якому вказував на те, що 27.12.2010 року між банківською установою (на той час: ПАТ «Плюс Банк») та позичальницею ОСОБА_2 був укладений Кредитний договір № 910.74665, згідно якого останній на умовах строковості, платності та цільового використання - придбання транспортного засобу було надано банківський кредит у розмірі 79 616,50 грн. з кінцевим строком його повернення 27.12.2017 року та сплатою щомісячних процентів за користування кредитними коштами в розмірі 19 % річних.

Банківська установа свої договірні зобов'язання за кредитним договором № 910.74665 від 27.12.2010 року, укладеним з позичальницею ОСОБА_2, виконала в повному обсязі, надавши останній кредит у встановленому договором розмірі, проте позичальниця ОСОБА_2 узяті на себе зобов'язання належним чином не виконує й умови кредитного договору щодо погашення заборгованості за кредитом, а також сплати відсотків за користування кредитними коштами порушує, у зв'язку з чим виникла значна кредитна заборгованість, загальний розмір якої станом на 06 липня 2015 року становить 133 749,97 грн. та складається з основної заборгованості за кредитом у сумі 42 671,22 грн., простроченої заборгованості по тілу кредиту в сумі 16 749,94 грн., простроченої заборгованості зі сплати процентів за користування кредитними коштами в сумі 19 517,67 грн., строкових процентів у сумі 154,65 грн., пені, нарахованої банком за порушення позичальницею узятих на себе договірних зобов'язань, у сумі 54 131,89 грн. та дебіторської заборгованості в сумі 524,60 грн.

Посилаючись на вказані обставини, а також на те, що позичальниця ОСОБА_2 у добровільному порядку повертати банківській установі запозичені кредитні кошти не бажає, позивач - ПАТ «Ідея Банк» просив суд у примусовому порядку стягнути з останньої на його користь заборгованість за кредитним договором № 910.74665 від 27.12.2010 року в загальному розмірі 133 749,97 грн., а також судові витрати, понесені ним по справі.

Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Харкова від 11 серпня 2015 року позовну заяву ПАТ «Ідея Банк» повернуто останньому на підставі ст. 115 ЦПК України для подання її до належного суду, з посиланням на непідсудність цієї справи Ленінському районному суду м. Харкова.

Не погодившись із таким процесуальним рішенням судді районного суду, позивач ПАТ «Ідея Банк» в апеляційній скарзі просить скасувати це судове рішення, а його позовну заяву направити до того ж суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження у справі.

В обґрунтування своєї скарги апелянт - ПАТ «Ідея Банк» посилається на незаконність та безпідставність оскаржуваної ухвали, оскільки при вирішенні питання про відкриття провадження у справі суддею районного суду були порушені вимоги цивільного процесуального законодавства щодо правил підсудності.

Зокрема, апелянт вказує на те, що останнім відомим йому зареєстрованим місцем проживання відповідачки ОСОБА_2 є квартира АДРЕСА_1, а отже він подав позовну заяву до Ленінського районного суду м. Харкова згідно ч. 9 ст. 110 ЦПК України, тобто з дотриманням правил підсудності.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали судді районного суду у відповідності до приписів ст. 303 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 312 ЦПК України розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд скасовує ухвалу і передає питання на новий розгляд до суду першої інстанції, якщо останній порушив порядок, встановлений для його вирішення.

Повертаючи позовну заяву ПАТ «Ідея Банк», суддя районного суду виходив із того, що згідно довідки Відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Харківській області, відповідачка ОСОБА_2 за вказаною банківською установою в позовній заяві адресою: АДРЕСА_1 зареєстрованою не значиться. Інших відомостей про реєстрацію ОСОБА_2 на території Ленінського району м. Харкова суду не надано, а тому позивач повинен звертатися з вищевказаним позовом до відповідного районного суду за місцем знаходження відповідачки.

Однак, із таким висновком судді районного суду судова колегія погодитися не може, оскільки цей висновок є помилковим та таким, що не ґрунтується на законі.

Право на звернення до суду за судовим захистом своїх прав та охоронюваних законом інтересів є одним із важливіших конституційних прав громадян та юридичних осіб.

Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950, далі - Конвенція 1950 року), а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до статті 7 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовуються судами при розгляді справ як джерело права.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції 1950 року кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов'язків має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом (ч. 1 ст. 8 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 2453-VI від 07 липня 2010 року).

Статтями 1, 2, 3 ЦПК України передбачено, що завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу та Закону України «Про міжнародне приватне право».

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 107 ЦПК України усі справи, що підлягають вирішенню в порядку цивільного судочинства, розглядаються районними, районними у містах, міськими та міськрайонними судами.

Правила щодо підсудності цивільних справ, які підлягають вирішенню в порядку цивільного судочинства, тобто розмежування компетенції по розгляду і вирішенню підвідомчих суду цивільних справ всередині системи судів цивільної юрисдикції, визначені в Главі 1 Розділу III ЦПК України.

Статтею 109 ЦПК України, якою визначається, так звана, загальна територіальна підсудність цивільних справ, передбачено, що позови до фізичної особи пред'являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її перебування.

Разом із тим, вищезазначене правило не є виключним та безумовним.

Так, статтею 110 ЦПК України встановлена альтернативна підсудність цивільних справ, яка визначається вказівкою законодавця про можливість розгляду і вирішення окремих цивільних справ конкретним судом за вибором позивача.

Встановлення альтернативної підсудності, яка на відміну від загальної, є додатковою процесуальною гарантією забезпечення інтересів окремих категорій позивачів, пов'язане з необхідністю створення позивачеві більш сприятливих умов для звернення за судовим захистом.

Зокрема, частиною 9 статті 110 ЦПК України передбачено, що позови до відповідача, місце реєстрації проживання або перебування якого невідоме, пред'являються за місцезнаходженням майна відповідача чи останнім відомим зареєстрованим його місцем проживання або перебування чи постійного його заняття (роботи).

Наслідки порушення правил підсудності визначені законодавцем у ст. 115 ЦПК України.

Відповідно до вказаної правової норми в разі, якщо суддя, вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, встановить, що справа не підсудна цьому суду, заява повертається позивачеві для подання до належного суду, про що постановляється ухвала.

Такі ж наслідки порушення позивачем правил підсудності передбачені п. 4 ч. 3 ст. 121 ЦПК України.

Процесуальний порядок відкриття провадження у цивільній справі судом визначений законодавцем у ст. 122 ЦПК України.

Згідно частини першої коментованої правової норми суддя відкриває провадження у цивільній справі не інакше як на підставі заяви, поданої і оформленої в порядку, встановленому цим Кодексом.

Частиною третьою тієї ж правової норми передбачено, що в разі якщо відповідачем у позовній заяві, поданій і оформленій у порядку, встановленому цим Кодексом, вказана фізична особа, що не є суб'єктом підприємницької діяльності, суд не пізніше двох днів з дня надходження позовної заяви до суду звертається до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) такої фізичної особи.

Інформація про місце проживання (перебування) фізичної особи має бути надана протягом трьох днів з моменту отримання відповідним органом реєстрації місця проживання та перебування особи відповідного звернення суду.

Якщо за результатами отриманої судом інформації буде встановлено, що справа не підсудна цьому суду, суд повертає позовну заяву на підставі пункту 4 частини третьої статті 121 цього Кодексу.

У разі якщо отримана судом інформація не дає можливості встановити зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи, суд вирішує питання про відкриття провадження у справі. Подальший виклик такої особи як відповідача у справі здійснюється через оголошення у пресі.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач - ПАТ «Ідея Банк» звернувся з вищезазначеним позовом до Ленінського районного суду м. Харкова за останнім відомим йому місцем проживання відповідачки ОСОБА_2, а саме: АДРЕСА_1, зазначивши вказану адресу як місце фактичного проживання останньої, тобто до належного, на його думку суду, до компетенції якого за територіальним принципом відноситься вирішення виниклого спору.

На виконання приписів ч. 3 ст. 122 ЦПК України районним судом було направлено запит до Відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Харківській області щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) фізичної особи - ОСОБА_2, хоча насправді згідно паспортних даних та позовної заяви ПАТ «Ідея Банк» прізвищем відповідачки - є ОСОБА_2 (а.с.11, 12, 24).

Згідно отриманої судом інформації гр-ка ОСОБА_2 за вказаною судом адресою, дійсно зареєстрованою не значиться й дані про інше зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання останньої відсутні.

Однак, суддя Ленінського районного суду м. Харкова, приймаючи оскаржуване процесуальне судове рішення, на зазначені положення цивільного процесуального законодавства, що регулюють підсудність цивільних справ та порядок відкриття провадження у справі, належної уваги не звернув, зазначені в позовній заяві дані стосовно зареєстрованого місця проживання (перебування) відповідачки ОСОБА_2, фактично не перевірив, у зв'язку з чим безпідставно, усупереч вимогам ч. 3 ст. 122 ЦПК України повернув позовну заяву позивачу - ПАТ «Ідея Банк», пославшись на її непідсудність цьому суду.

За таких обставин, враховуючи наведене вище, ухвала судді Ленінського районного суду м. Харкова від 11 серпня 2015 року не може бути визнана обґрунтованою й такою, що постановлена з дотриманням вимог процесуального закону, а тому судова колегія вважає за необхідне на підставі п. 3 ч. 1 ст. 312 ЦПК України скасувати це судове рішення, а матеріали справи за позовною заявою ПАТ «Ідея Банк» направити на новий розгляд до того ж суду першої інстанції для вирішення питання щодо відкриття провадження у цивільній справі відповідно до вимог чинного процесуального законодавства.

Таким чином, з огляду на викладене та керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 312-315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Ідея Банк» - задовольнити.

Ухвалу судді Ленінського районного суду м. Харкова від 11 серпня 2015 року - скасувати.

Матеріали справи за позовом Публічного акціонерного товариства «Ідея Банк» до ОСОБА_2 про стягнення кредитної заборгованості направити на новий розгляд до того ж суду першої інстанції для вирішення питання щодо відкриття провадження у цивільній справі відповідно до вимог чинного процесуального законодавства.

Ухвала апеляційного суду набирає чинності негайно з моменту її проголошення, є остаточною й відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 324 ЦПК України касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: