РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2015 року м. Київ

Солом'янський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Українця В.В.

при секретарі Кошар А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1, заінтересовані особи: Головне управління юстиції в м. Києві, Комісія Київради з питань поновлення прав реабілітованих про встановлення фактів, що мають юридичне значення,

в с т а н о в и в:

23 грудня 2014 року ОСОБА_1 звернувся в суд з заявою про встановлення факту родинних відносин між ним та ОСОБА_2 як такий, що він (ОСОБА_1) є його рідним онуком та факт примусового, незаконного виселення домовласника ОСОБА_2 з постійного місце проживання - АДРЕСА_1.

19 лютого 2015 ОСОБА_1 подав заяву про уточнення та доповнення позовних вимог та з урахуванням цієї заяви просив суд ухвалити рішення, яким встановити:

- факт родинних відносин між ним і ОСОБА_2, 1985 року народження, що народився в с. Феодосьєво Тамбовського округу, а після адміністративно-територіальної реформи в СРСР с. Феодосьєво було віднесено до Шацького району Рязанської області, визнавши його таким, що є рідним внуком;

- факт примусового, незаконного виселення домовласника ОСОБА_2 з постійного місця проживання - АДРЕСА_1;

- факт, що внаслідок незаконних дій органів держбезпеки УРСР та РСФСР, що призвели до арешту, осудженню, позбавленню домоволодіння і майна, виселенню з Києва та України, в період з 1931-1932 років, а в РСФСР арешту, осудженню та позбавленню життя в період 1941 року, в подальшому посмертна реабілітація (на Україні в 1989 році, а в Росії в 1993 році);

- визнати ОСОБА_2 потерпілою особою та, що в зв'язку зі смертю ОСОБА_2 його права потерпілого переходять до його рідного внука ОСОБА_1.

Зазначив, що встановлення таких фактів йому необхідно для звернення в комісію з питань відновлення прав реабілітованих в Україні та Росії.

Протокольною ухвалою Солом'янського районного суду м. Києва від 19 лютого 2015 року до участі в справі в якості заінтересовані особи залучена Комісія Київради з питань поновлення прав реабілітованих.

У судовому засіданні ОСОБА_1 підтримав вимоги своєї заяви та просив її задовольнити з наведених у ній підстав.

Заінтересовані особи в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду заяви повідомлялись.

Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного.

Відповідно ч. 1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту:

1) родинних відносин між фізичними особами;

2) перебування фізичної особи на утриманні;

3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов'язковому державному соціальному страхуванню;

4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення;

5) проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу;

6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті;

7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження;

8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті;

9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

ОСОБА_1 просить суд ухвалити рішення, яким встановити:

- факт родинних відносин між ним і ОСОБА_2, 1985 року народження, що народився в с. Феодосьєво Тамбовського округу, а після адміністративно-територіальної реформи в СРСР с. Феодосьєво було віднесено до Шацького району Рязанської області, визнавши його таким, що є рідним внуком.

Посилається на те, що останній є його дідом по лінії матері ОСОБА_3, яка є рідною донькою ОСОБА_2

Зазначає, що встановлення цього факту йому необхідно для звернення в Комісію з питань відновлення прав реабілітованих в Україні та Росії.

На підтвердження своїх доводів ОСОБА_1 надав суду: копію свідоцтва про своє народження з якого вбачається, що його мати є ОСОБА_3 (а.с. 6); копію Архівної довідки Державного архіву м. Києва від 08 серпня 2014 року, з якої вбачається, що ОСОБА_3 народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 в місті Києві, і її батьком є ОСОБА_2 (а.с. 7); копію запису про народження ОСОБА_3 № 1155 від 04 червня 1926 року (а.с. 8), копію свідоцтва про смерть ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 9).

Крім того, заявник надав відповідь Служби безпеки України від 15 грудня 2014 року, з якої вбачається, що в матеріалах архівної кримінальної справи на ОСОБА_2 є всі дані щодо цієї особи (а.с. 10).

Аналогічну відповідь йому надано Федеральною службою безпеки Російської Федерації 13 серпня 2014 року та роз'яснено його право ознайомитися з матеріалами кримінальної справи (а.с. 12).

ОСОБА_1 не надав суду жодного доказу, який би свідчив про те, що наявні у нього копії свідоцтв про його народження, народження його матері не доводять його родинних відносин з ОСОБА_2 і виникла необхідність звертатися в суд з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення.

Саме свідоцтва про народження є доказом родинних відносин осіб, і законом такі документи визначені такими, що підтверджують цей факт.

Посилання заявника на те, що в Комісії Київради з питань поновлення прав реабілітованих його усно повідомили про те, що таких документів мало, суд вважає недостатнім для необхідності встановлення факту, що має юридичне значення.

ОСОБА_1 також просить встановити:

- факт примусового, незаконного виселення домовласника ОСОБА_2 з постійного місця проживання - АДРЕСА_1;

- факт, що внаслідок незаконних дій органів держбезпеки УРСР та РСФСР, що призвели до арешту, осудженню, позбавленню домоволодіння і майна, виселенню з Києва та України, в період з1931-1932 років, а в РСФСР арешту, осудженню та позбавленню життя в період 1941 року, в подальшому посмертна реабілітація (на Україні в 1989 році, а в Росії в 1993 році);

- визнати ОСОБА_2 потерпілою особою та, що в зв'язку зі смертю ОСОБА_2 його права потерпілого переходять до його рідного внука ОСОБА_1.

Суд вважає, що такі вимоги не можуть бути задоволені, оскільки встановлення зазначених фактів не передбачено ч. 1 ст. 256 ЦПК України.

Частиною 2 ст. 256 ЦПК України передбачено, що в судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

У судовому засіданні ОСОБА_1 підтвердив, що рішення про встановлення цих фактів йому необхідно для Комісії Київради з питань поновлення прав реабілітованих.

Частинами 1, 2 ст. 9 Закону України "Про реабілітацію жертв політичних репресій в Україні" передбачено, що вирішення питань, пов'язаних з встановленням факту розкуркулювання, адміністративного виселення, з відшкодуванням матеріальних збитків, поновленням трудових, житлових, пенсійних та інших прав громадян, реабілітованих відповідно до цього Закону, покласти на обласні, міські і районні Ради народних депутатів. З цією метою Радам народних депутатів утворити штатні комісії, положення про які затверджується Кабінетом Міністрів України.

За дорученням цих комісій органи внутрішніх справ встановлюють факти безпідставності заслання і вислання, направлення на спецпоселення, а також конфіскації і вилучення майна у зв'язку з необґрунтованими репресіями і матеріали перевірки надсилають комісіям.

Згідно з Положенням про комісії з питань поновлення прав реабілітованих, головними завданнями Комісії є вирішення питань, пов'язаних з встановленням факту розкуркулення, адміністративного виселення з відшкодуванням матеріальних збитків і виплатою грошової компенсації реабілітованим, які відбували покарання у вигляді позбавлення волі або примусового поміщення до лікувальних закладів, поновлення житлових та інших прав громадян, реабілітованих відповідно до Закону України "Про реабілітацію жертв політичних репресій в Україні".

Комісія відповідно до покладених на неї завдань виконує такі функції:

1) подає допомогу громадянам в одержанні необхідних документів у зв'язку з реабілітацією;

2) організовує публікацію повідомлень про реабілітацію в пресі чи іншим способом інформує громадськість за місцем роботи та проживання реабілітованого;

3) звертається до органів внутрішніх справ щодо проведення перевірок фактів безпідставності заслання і вислання, направлення на спецпоселення, а також конфіскації та вилучення майна у зв'язку з необґрунтованими репресіями (розкуркуленням);

4) заслуховує інформацію відповідних службових осіб про виконання законодавства з питань реабілітації, а також подання допомоги реабілітованим громадянам і членам їхніх сімей;

5) здійснює контроль за відшкодуванням реабілітованим громадянам матеріальних збитків і наданням установлених пільг;

6) вирішує інші питання пов'язані з поновленням прав реабілітованих громадян.

Комісія, крім виконання зазначених функцій:

1) розглядає листи, заяви і скарги репресованих громадян або їхніх родичів з питань встановлення факту розкуркулення, адміністративного виселення, відшкодування матеріальних збитків, виплати грошової компенсації реабілітованим, а також надання пільг;

2) приймає рішення з питань:

- встановлення факту розкуркулення, адміністративного виселення;

- відшкодування матеріальних збитків відповідно до Положення про порядок виплати грошової компенсації, повернення майна або відшкодування його вартості реабілітованим громадянам або їхнім спадкоємцям;

- поновлення житлових, пенсійних та інших прав реабілітованих громадян.

З наведеного вбачається, що встановлення всіх фактів щодо реабілітованих осіб віднесено до компетенції Комісії Київради з питань поновлення прав реабілітованих, тому встановлення цих фактів у судовому порядку суперечить ч. 2 ст. 256 ЦПК України.

Крім того, при розгляді вимог ОСОБА_1 суд також враховує, що в судовому засіданні останній пояснив суду, що до цієї комісії він звертався усно, письмову відмову у вирішенні порушених ним питань він не отримував. Будь-яких доказів того, що іншим шляхом він не може встановити такі факти та, що від них залежить виникнення його особистих чи майнових прав заявник не надав.

З огляду на наведене, в задоволенні заяви слід відмовити.

Керуючись статтями 1, 7, 9 Закону України "Про реабілітацію жертв політичних репресій в Україні" статтями 10, 11, 57-60, 209, 212-215, 218, 223, 234, 235, 256-259 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

Відмовити в задоволенні заяви ОСОБА_1, заінтересовані особи: Головне управління юстиції в м. Києві, Комісія Київради з питань поновлення прав реабілітованих про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду міста Києва через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: