АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 жовтня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого: Невідомої Т.О.

суддів: Головачова Я.В., Соколової В.В.

при секретарі: Ільченко В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на рішення Подільського районного суду м. Києва від 18 червня 2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Енергобанк», третя особа: Уповноважена особа фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в Публічному акціонерному товаристві «Енергобанк» Ільчук Олександр Павлович, про стягнення заборгованості,

№ апеляційного провадження: №22-ц/796/12426/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Шаховніна М.О.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Невідома Т.О.

в с т а н о в и л а :

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 18 червня 2015 року відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Енергобанк» (долі по тексту - ПАТ «Енергобанк»), третя особа: Уповноважена особа фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ «Енергобанк» Ільчук О.П., про стягнення заборгованості.

Не погодившись із таким рішенням суду ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просила рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов у повному обсязі. Зазначає, що ОСОБА_2 зверталась до ПАТ «Енергобанк» із вимогами про видачу грошових коштів, які знаходяться на її поточному рахунку, а також про повернення депозиту ще до запровадження тимчасової адміністрації в ПАТ «Енергобанк». Звертає увагу на те, що позовна заява подана за 10 днів до введення тимчасової адміністрації. Також зазначає, що ОСОБА_2 просила залишити без розгляду позовні вимоги щодо стягнення пені у розмірі 3% річних за кожний день прострочення зобов'язання на підставі ч.5 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів», а не стягнення 3% річних на підставі ст. 625 ЦК України, як було задоволено судом. Вказує на те, що на момент закінчення з'ясування обставин по справі, до початку судових дебатів, а саме 16 червня 2015 року не було опубліковано офіційно інформації про ліквідаційну процедуру в ПАТ «Енергобанк», а тому суд дійшов помилкового висновку про відмову в позові.

В судове засідання сторони не з'явилися, про час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином, про що свідчать зворотні повідомлення про вручення поштового відправлення, ОСОБА_1, яка діє в інтересах ОСОБА_2, просила розглядати справу без участі апелянта, а тому, колегія суддів відповідно до вимог ч. 2 ст. 305 ЦПК України вважала за можливе слухати справу за їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, з'ясувавши обставини справи та оговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 05 грудня 2014 року між ОСОБА_2 та ПАТ «Енергобанк» було укладено договір про строковий банківський вклад з виплатою відсотків в кінці строку №ДФ-, за умовами якого, ОСОБА_2 зобов'язалась розмістити вклад на вкладному рахунку № НОМЕР_1, відкритому в установі ПАТ «Енергобанк», в розмірі 20 090,09 доларів США, строком розміщення до 06 березня 2015 року, зі сплатою 10,50 % річних (а.с.6-7).

04 грудня 2014 року між ОСОБА_2 та ПАТ «Енергобанк» було укладено договір про відкриття та обслуговування банківського рахунку фізичної особи № НОМЕР_2/840 (а.с.107-110).

Відповідно до п. 1.1 вказаного договору ОСОБА_2 було відкрито поточний рахунок № НОМЕР_2.

Згідно з умовами договору про строковий банківський вклад з виплатою відсотків в кінці строку №ДФ-, ОСОБА_2 внесла на депозитний рахунок, відкритому у ПАТ «Енергобанк» депозит у розмірі 20 090,09 доларів США, що підтверджується меморіальним ордером № 3747902 від 05 грудня 2014 року (а.с.8).

26 та 29 січня 2015 року ОСОБА_2 зверталась до ПАТ «Енергобанк» з заявами про розірвання депозитного вкладу № ДФ- від 05 грудня 2014 року та виплату грошей через касу відділення № 1 (а.с.11, 12).

30 січня 2015 року ОСОБА_2 звернулась до ПАТ «Енергобанк» з заявою про повернення коштів з депозитного рахунку № НОМЕР_2 (а.с.13).

У зв'язку з невиконанням вимог щодо зазначених заяв, 02 лютого 2015 року ОСОБА_2 звернулась до ПАТ «Енергобанк» зі скаргою.

Проте, ПАТ «Енергобанк» вказані заяви залишило без задоволення.

У лютому 2015 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ПАТ «Енергобанк» про стягнення банківського вкладу, в якому просила стягнути з ПАТ «Енергобанк» на її користь кошти за договором № ДФ- від 05 грудня 2014 року у розмірі 20 090,09 доларів США, за договором №9203/840 від 04 грудня 2015 року у розмірі 19 818,12 доларів США, проценти за користування депозитними коштами за договором № ДФ- у сумі 398,77 доларів США, 3% річних за неналежне виконання зобов'язань за договором №9203/840 у сумі 1 995,58 грн. та пеню за цим договором у розмірі 154 105,70 грн., зобов'язати відповідача донарахувати та виплатити їй проценти за даними договорами за прострочений строк до дня фактичного повернення коштів вкладнику. Крім того, просила стягнути з відповідача на свою користь витрати за надання правової допомоги у розмірі 5 000,00 грн.

З'ясувавши обставини справи, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_2

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Частинами 1 та 2 ст. 1060 ЦК України визначено, що договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення.

За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором.

Згідно з ч.1 ст. 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпорядження рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансування тероризму, передбачених законом.

Тобто, випадки обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, можуть бути передбачені в спеціальному законі.

З матеріалів справи вбачається, що на підставі постанови Правління Національного банку України від 12 лютого 2015 року № 96 «Про віднесення ПАТ «Енергобанк» до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 12 лютого 2015 року № 29 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Енергобанк», згідно з яким з 13 лютого 2015 року запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в ПАТ «Енергобанк» (а.с.28).

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 93 від 30 квітня 2015 року «Про продовження строків здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Енергобанк» продовжено повноваження уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Енергобанк» по 11 червня 2015 року (а.с.98).

Зі змісту рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 115 від 12 червня 2015 року вбачається, що на підставі постанови Правління Національного банку України від 11 червня 2015 року № 370 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Енергобанк» з 12 червня 2015 року розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Енергобанк» з відшкодуванням з боку Фонду гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами фізичних осіб, відповідно до плану регулювання, з 12 червня 2015 року (а.с.95-96).

Згідно з п. 16 ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» тимчасова адміністрація - процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом, а відповідно до п. 6 ст. 2 цього Закону України ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства.

Процедура щодо виведення неплатоспроможного банку з ринку та питання запровадження і здійснення тимчасової адміністрації або запровадження процедури ліквідації регулюються спеціальними нормами Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який є спеціальним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.

Статтею 36 вказаного Закону Україниврегульовано наслідки запровадження тимчасової адміністрації.

Зокрема, згідно з ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється: задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, зокрема щодо майнових зобов'язань, які здійснюються виключно у межах процедури ліквідації банку.

Пунктом 1 ч. 6 ст. 36 цього Закону установлено, що обмеження, встановлене пунктом 1 частини п'ятої цієї статті, не поширюється на зобов'язання банку щодо виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників. Зазначені виплати здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом.

Статтею 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» визначено, що кредитором банку є юридична або фізична особа, яка має документально підтвердженні вимоги до боржника щодо його майнових зобов'язань.

Враховуючи викладене, між сторонами склалися зобов'язальні правовідносини на підставі договору банківського вкладу, які носять майново-грошовий характер, а відтак у даному випадку ОСОБА_2 виступає кредитором за майновою вимогою з розпорядження належними їй коштами.

Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200 000 гривень.

Відшкодування коштів за вкладом в іноземній валюті відбувається в національній валюті України після перерахування суми вкладу за офіційним курсом гривні до іноземних валют, встановленим Національним банком України на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку та здійснення тимчасової адміністрації відповідно до статті 36 цього Закону.

Згідно з ч. 1 ст. 27 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» уповноважена особа Фонду складає перелік вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду відповідно до вимог цього Закону та нормативно-правових актів Фонду станом на день отримання рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Відповідно до положень Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», з дня призначення Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, припиняються всі повноваження органів управління банку та наступають наслідки, встановлені ст. 46 цього Закону. Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб затверджує перелік вимог кредиторів, після чого задоволення цих вимог здійснюється в порядку черговості, встановленої ст. 52 вказаного Закону. Зокрема, вимоги вкладників - фізичних осіб у частині що перевищує суму, виплачену Фондом, погашаються у четверту чергу.

При цьому, ч. 5 ст. 46 цього Закону передбачено, що протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку та призначення уповноваженої особи Фонду кредитори мають право заявити уповноваженій особі Фонду про свої вимоги до банку. Вимоги фізичних осіб-вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами не заявляються.

Таким чином, враховуючи, що на момент ухвалення рішення в ПАТ «Енергобанк» було розпочато процедуру ліквідації банку, задоволення вимог кредиторів під час ліквідаційної процедури здійснюється в порядку черговості, вимоги позивача, який є вкладником банку, про стягнення суми банківського вкладу та процентів за ним не можуть бути задоволенні в силу вищевказаних норм Закону. Тому, перевірив наявність підстав для задоволення позову, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову в його задоволенні.

При цьому, посилання апелянта на те, що ОСОБА_2 зверталась до ПАТ «Енергобанк» із вимогами про видачу грошових коштів та повернення депозиту ще до запровадження тимчасової адміністрації в ПАТ «Енергобанк», а позовна заява подана за 10 днів до введення тимчасової адміністрації, не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги про те, що на момент закінчення з'ясування обставин по справі, до початку судових дебатів, а саме 16 червня 2015 року не було опубліковано офіційно інформації про ліквідаційну процедуру в ПАТ «Енергобанк» є безпідставними та відхиляються колегією суддів.

Всі викладені у апеляційній скарзі обставини проаналізовані судом у сукупності з іншими доказами по справі, висновки суду є повністю мотивованими і підстав для сумніву у їх обґрунтованості не вбачається.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 314, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Подільського районного суду м. Києва від 18 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили, шляхом подання касаційної скарги до цього суду.

Головуючий: Т.О. Невідома

Судді: Я.В. Головачов

В.В.Соколова