Справа № 500/3040/15-ц
Провадження № 2/500/1913/15
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
07 жовтня 2015 року Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області в складі:
головуючого судді Грубіян Л.І.
при секретарі Матвійчук Н.Ф.,
за участю представника позивача ОСОБА_1 ,
представника відповідача ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ізмаїлі справу за позовом ОСОБА_3 до Ларжанської сільської ради про визнання права власності на нерухоме майно, -
ВСТАНОВИВ:
Позивач звернулася до суду з позовом до Ларжанської сільської ради про визнання права власності на будівлю водонасосної станції, розташованої в АДРЕСА_1 , посилаючись на те, що з 1997 року вона разом із чоловіком ОСОБА_4 користуються водонасосною станцією, розташованою за вказаною адресою. Станція представляє собою нежитлову будівлю, площею 5,1 кв.м, побудовану із залізобетонних плит. Зазначає, що власник станції невідомий, в 1997 році виготовлено робочий проект на підключення енергоприймачів до трьохфазної мережі по АДРЕСА_2 , а також відкрито особовий рахунок, за яким вона регулярно сплачує кошти за витрачену електроенергію. Вказує на те, що в 2006 році між ВАТ «Одесаобленерго» та позивачем укладено договір про користування електричною енергією. Стверджує, що на протязі 18 років володіє водонасосною станцією, здійснює її періодичний ремонт, підтримує її у придатному до використання стані. Таким чином, просить визнати право власності на нерухоме майно за набувальною давністю.
Позивач, будучи своєчасно та належним чином сповіщеною про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явилася, направила представника з належним чином посвідченими повноваженнями.
В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги.
Представник відповідача позовні вимоги визнав у повному обсязі, не заперечував проти задоволення позову.
Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову необхідно відмовити, виходячи з наступного.
Як встановлено в судовому засіданні, ОСОБА_3 в 1997 році виготовлено робочий проект на підключення енергоприймачів до трьохфазної мережі по АДРЕСА_2 , а також відкрито особовий рахунок, за яким вона сплачує кошти за витрачену електроенергію
26.05.2006 року між ВАТ «Одесаобленерго» та позивачем ОСОБА_3 укладено договір про користування електричною енергією.
З матеріалів справи вбачається, та не оспорюється представниками сторін, що на вказану будівлю «водонасосну станцію», розташовану в АДРЕСА_1 , а також на земельну ділянку на якій вона розташована відсутні правовстановлюючі документи.
Як вбачається з технічного паспорту на водонасосну станцію, розташовану в АДРЕСА_2 , являється самочинним будівництвом, збудованим в 1994 році, без дозвільних документів та в експлуатацію не було здано.
Відповідно до ч.1 ст. 182 ЦК України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.
Згідно з положенням ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.
Також за правилом ст. ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Частина 1 ст. 344 Цивільного кодексу України (далі - ЦК) передбачає, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито й безперервно володіти нерухомим майном протягом 10 років або рухомим майном протягом 5 років, набуває права власності на нього. Суб`єктом набувальної давності може бути як фізична, так і юридична особа.
Набувальна давність поширюється на випадки фактичного володіння чужим майном. Наявність у володільця, наприклад, договору оренди, наймання, зберігання тощо виключає застосування інституту набувальної давності.
Об`єктом правової охорони за ст. 344 ЦК є нерухоме або рухоме майно. До нерухомого належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці (житлові будинки, майнові комплекси, насадження).
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 344 ЦК право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю після державної реєстрації.
До набуття права власності на майно особа, яка володіє ним як своїм власним, має право на захист свого володіння проти третіх осіб, які не є власниками майна, а також які не мають права на володіння ним на інших передбачених законом чи іншими нормативно-правовими актами або договором підставах.
Скористатися правом власності на чуже майно на підставі набувальної давності може особа:
1.Якщо вона заволоділа майном добросовісно, тобто на законних підставах.
Тобто якщо володілець не знав і не міг знати про те, що він володіє чужою річчю, інакше кажучи, не знав про обставини, у зв`язку з якими виникло володіння чужою річчю і які не давали найменшого сумніву щодо правомірності набуття майна (наприклад, покупець, купуючи річ у продавця, не знав, що той не мав права її продавати, а обставини купівлі-продажу не давали підстав для сумніву у правомірності такого правочину).
2. Продовжує володіти ним відкрито та безперервно.
Тобто володіння має бути відкритим, очевидним для всіх третіх осіб, які мають можливість спостерігати за ним.
3. Продовжує володіти ним протягом встановленого строку.
Володіння має бути безперервним протягом визначених законом строків (для нерухомого майна - 10 років, а для рухомого - 5 років).
Викладене узгоджується з пунктами 9-11 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року за №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», згідно з якими передбачено, що відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК.
При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності.
З огляду на положення статті 376 ЦК право власності за набувальною давністю на об`єкт самочинного будівництва не може бути визнано судом, оскільки цією нормою передбачено особливий порядок набуття права власності на нерухоме майно, що збудоване або будується на земельній ділянці, не відведеній для даної мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотним порушенням будівельних норм і правил. Враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (стаття 214 ЦПК).
Таким чином, встановлено, що правовстановлюючі документи на водонасосну станцію, розташовану в АДРЕСА_1 , а також на земельну ділянку на якій вона розташована відсутні, тому суд вважає, що спірна споруда являється самочинним будівництвом, це підтверджується також тим, що водонасосну станцію не було здано в експлуатацію.
Позивачем не доведено, що він фактично володіє чужим майном, оскільки в нього відсутні договори оренди, наймання, зберігання тощо.
Крім цього, беручи до уваги, що позивач не надав доказів, що він не знав і не міг знати про те, що він володіє чужою річчю, інакше кажучи, не знав про обставини, у зв`язку з якими виникло володіння чужою річчю і які не давали найменшого сумніву щодо правомірності набуття майна, а також зважаючи на те, що право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ, що також не було доведено позивачем, позовні вимоги не є обґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.
Керуючись ст.ст.10, 60, 212 215 ЦПК України, ст. 344 ЦК України, суд,-
В задоволенні ОСОБА_3 до Ларжанської сільської ради про визнання права власності на нерухоме майно відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Суддя: Л.І.Грубіян