РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/9992/14-ц

пр. № 2/759/252/15

19 червня 2015 року

Святошинський районний суд міста Києва в складі

головуючого-судді Мазур І.В.

при секретарі Сіряченко Я.В.

з участю представника відповідача Бондаренко Д.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Ацент Банк» про стягнення пені за прострочення надання послуги по видачі грошових коштів, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з даним позовом, який представник позивача уточнив, при цьому посилався на те, що між ним та ПАТ «Акцент-Банк» було укладено ряд договорів про депозитні вклади, а саме: SAMAB 9438 від 20.12.2013р. вкладення на суму 50000російських рублів, SAMAB 9615 від 20.12.2013р. вкладення на суму 140000грн.; SAMDN 8822 від 15.07.2009р. вкладення на суму 10000Євро, SAMAB 8005 від 11.03.2014р. вкладення на суму 10231,80доларів США; SAMAB 7983 від 11.03.2014прр. вкладення на суму 10231,80доларів США. Відповідач не повертає йому дані кошти. Відповідно до ст.651 ЦК України у разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі, якщо право на таку відмову встановлено договором, договір є розірваним. Таким чином вважає, що дані договори є розірваними з 9.04.2014р., з дати подання заяви про видачу готівки. При цьому посилається на норми ч.5 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів», тому відповідно просить стягнути з ПАТ «Акцент Банк» пеню в розмірі 3% депозитного вкладу за кожен день прострочення надання послуги по видачі грошових коштів за депозитними договорами, по SAMAB 9615 від 20.12.2013р. 1520400грн., SAMAB 7983 від 11.03.2014прр. 1402065,82 грн., по договору SAMAB 8005 від 11.03.2014р. 1402065,82 грн., по договору SAMDN 8822 від 15.07.2009р. 1890726,00грн., по договору SAMAB 9438 від 20.12.2013р.190050,00грн., а всього 6405307,64грн.(шість мільйонів триста сім тисяч грн.64коп.).

Представник позивача просив розглядати справу у його відсутність.

Представник відповідача проти позову заперечував, посилаючись на те, що згідно постанови НБУ №260 банки, у тому числі ПАТ «Акцент Банк» зобов'язані припинити діяльність відокремлених підрозділів на території Автономної Республіки Крим. Рішенням Центрального банк Російської Федерації (Банк Росії) №РН-33/9 від 13.05.2014р. також було припинено з 13 травня 2014року діяльність відокремлених підрозділів на території республіки Крим ПАТ «А-Банк». Відповідно ч.6 ст.5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України, відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок тимчасової окупації державі Україна, юридичним особам, громадським об'єднанням, громадянам України, іноземцям та особам без громадянства, у повному обсязі покладається на Російську Федерацію, як на державу, що здійснює окупацію. Цивільним законодавством згідно ч.2 ст.625 ЦК України передбачена цивільно-правова відповідальність за невиконання грошового зобов'язання. Положення ч.5 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів» , яка встановлює відповідальність виконавця робіт (послуг) за її невиконання в обумовлений договором строк у вигляді сплати пені, не мають бути застосовані до правовідносин у грошовому зобов'язані, а тому вимоги про стягнення пені задоволенню не підлягають.

Суд, вислухавши пояснення представника відповідача, дослідивши письмові докази по справі, встановив наступне.

Між позивачем ОСОБА_2 та ПАТ «Акцент Банк» було укладено ряд договорів про депозитні вклади, а саме: SAMAB 9438 від 20.12.2013р. вкладення на суму 50000російських рублів, SAMAB 9615 від 20.12.2013р. вкладення на суму 140000грн.; SAMDN 8822 від 15.07.2009р. вкладення на суму 10000Євро, SAMAB 8005 від 11.03.2014р. вкладення на суму 10231,80доларів США; SAMAB 7983 від 11.03.2014прр. вкладення на суму 10231,80доларів США.

Згідно ч.1 ст.1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Згідно ч.2 ст.1058 ЦК України договір банківського вкладу, в якому вкладником є фізична особа, є публічним договором (стаття 633 цього Кодексу).

Згідно ч.3 ст.1058 ЦК України до відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу.

Згідно ст.2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» вклад - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.

Згідно ч.1 ст.1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад).

Згідно ст.627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ст.629 договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до вимог ст.526 ЦК України зобов'язання повинно виконуватися належним чином й відповідно до умов договору.

Суд не приймає до уваги посилання позивача на ч.5 ст.10 закону України «Про захист прав споживачів» , згідно якої у разі коли виконавець не може виконати роботу згідно з договором, за кожний день прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи , якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення.

Зокрема, згідно ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд, виходячи із зазначених норм приходить до висновку про те, що між сторонами виникли саме такі правовідносини (грошові зобов'язання) і на них поширються дія ч.2 ст.625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов'язання, а не у пункті 5 статті 10 Закону України «Про захист прав споживача» відповідальність, оскільки мова йдеться про застосування положень цього Закону у разі, якщо забезпечувальні санкції не передбачені законодавством.

Тобто положення даної статті, яка встановлює відповідальність виконавця робіт, (послуг) за її невиконання в обумовлений договором строк у вигляді сплати пені, не мають бути застосовані до правовідносин сторін у грошовому зобов'язанні.

Згідно п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.04.1996р. «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» встановлені відносини згідно Закону України «Про захист прав споживачів», а саме відносини, які ним регулюються, належать, зокрема, ті, що виникають із договорів купівлі-продажу, майнового найму (в тому числі найму (оренди) жилого приміщення - в частині відносин, між наймачем (орендарем) і наймодавцем (орендодавцем), який одночасно є виконавцем комунальних послуг і послуг по ремонту житлового фонду та інженерного обладнання), побутового прокату, безоплатного користування майном, підряду (в тому числі побутового замовлення чи абонементного обслуговування), доручення, перевезення громадян та їх вантажу, комісії, схову, страхування, із договорів про надання фінансово кредитних послуг для задоволення власних побутових потреб громадян (у тому числі про надання кредитів, відкриття і ведення рахунків, проведення розрахункових операцій, приймання і зберігання цінних паперів, надання консультаційних послуг). Відносини щодо захисту прав споживачів можуть виникати також з актів законодавства або з інших угод, які не суперечать Закону.

Відповідно банківський вклад, не підпадає під визначення Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки умовою банківського вокалу є виплата вкладнику відсотків, тобто отримання прибутку.

Враховуючи викладене, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку , що позовні вимоги ОСОБА_2 про стягнення пені задоволенню не підлягають.

Керуючись вимогами .2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» ,ч.5 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів», ст.526, ч.2 ст.ст.625, 627, 629, 1058, ч.1 ст.1060, ст.ст. ст.ст. 3, 10, 57, 60, 88, 209, 213-215, 218, 294 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга на додаткове рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя