Справа № 307/4591/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

26 жовтня 2015 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Закарпатської області в складі:

головуючого - судді Куштана Б.П. (доповідача),

суддів: Мацунича М.В. і Панька В.Ф.,

при секретарі - Дашковська С.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційними скаргами представника Марича Івана Юрійовича в інтересах сільськогосподарського виробничого кооперативу-агрофірми «Карпати» та ОСОБА_3 на рішення Тячівського районного суду від 22 червня 2015 р. за позовом ОСОБА_3 до сільськогосподарського виробничого кооперативу-агрофірми «Карпати» про стягнення заборгованості заробітної плати і середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні,-

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_3 звернувся у суд із позовом до сільськогосподарського виробничого кооперативу-агрофірма «Карпати» (надалі - СГВК «Карпати») у грудні 2014 р.

Просив стягнути з відповідача на свою користь 9030.61 грн. заборгованості заробітної плати і 32616.09 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку.

На обґрунтування зазначав, що 08.03.1977 р. його було прийнято на роботу, а з 10.04.1991 р. - переведено на посаду начальника цегляного заводу в колгоспі імені Карла Маркса, який згодом було перейменовано на СГВК «Карпати». 31.03.13 р. він звільнений з роботи за ст. 38 КЗпП України через те, що відповідач останні два роки припинив виплату заробітної плати. Голова правління СГВК «Карпати» Кустрьо В.М., звільнивши його з посади, не виплатив у день звільнення заборговану заробітну плату в розмірі 9030.61 грн. Оскільки розрахунок не проведений дотепер, то він має право на середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні, починаючи з 01.04.2013 р.

Рішенням Тячівського районного суду від 22.06.15 р. позов задоволено частково: стягнуто з відповідача на користь позивача 9030.61 грн. заборгованості заробітної плати, 22268.10 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку, а всього - 31298.71 грн. із відрахуванням із цієї суми податку та інших обов'язкових платежів. Вирішено питання судових витрат (а.с.159-166).

Апелянт СГВК «Карпати» в особі представника Марича І.Ю. просить скасувати це рішення та ухвалити нове про відмову в позові. Доводить про порушення судом норм матеріального та процесуального права. Указує, що рішенням комісії із реорганізації майнових паїв СГВК «Карпати» ОСОБА_3 було зараховано заробітну плату в розмірі 9030 грн. в рахунок часткового погашення його боргу з оплати майнового паю. Окрім того, ОСОБА_3 пропустив тримісячний строк звернення до суду, оскільки довідався про фактичний розрахунок із ним по заробітній платі в листопаді-грудні 2013 р.

ОСОБА_3 у своїй апеляційній скарзі також просить скасувати це рішення та ухвалити нове, яким стягнути з відповідача 9030.61 грн. нарахованої, але не виплаченої заробітної плати і 45263.60грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку з 01.04.13 р. по 08.07.15 р., враховуючи дату ухвалення рішення. Доводить про порушення судом норм матеріального та процесуального права. Указує на неправильне визначення судом часу затримки розрахунку при звільненні.

У судовому засіданні представник СГВК «Карпати» Марич І.Ю. не визнав апеляційної скарги ОСОБА_3, а позивач і його представник - адвокат Багара М.Ю., не визнали апеляційної скарги СГВК «Карпати».

Апеляційна скарга СГВК «Карпати» підлягає відхиленню, скарга ОСОБА_3 - задоволенню частково, а рішення - зміні, з таких мотивів.

Суд першої інстанції виходив із того, що відповідач у порушення ст. 115 КЗпП України «Про оплату праці» допустив перед позивачем заборгованість заробітної плати в сумі 9030.61 грн. і не провів повний розрахунок при звільненні.

Колегія суддів не погоджується із цим висновком у частині періоду часу для виплати середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні через порушення судом першої інстанції норм матеріального права.

При цьому наявність заборгованості заробітної плати в сумі 9030.61 грн., факт звільнення позивача з роботи 31.03.2013 р., не проведення із ним остаточного розрахунку в день звільнення (ОСОБА_3 вважався таким, що працював) і механізм здійснення відповідного розрахунку (обчислення середньої заробітної плати судом першої інстанції) не оспорено.

Згідно з положеннями ст.ст. 116, 117 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму.

У разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Передбачений ч.1 ст. 117 КЗпП України обов'язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, визначені ст. 116 зазначеного Кодексу. При цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку (постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 27 березня 2013 р. у справі N 6-15цс13).

Таким чином, установивши під час розгляду справи про стягнення середнього заробітку в зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а в разі непроведення його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Установлено, що з ОСОБА_3 розрахунок не проведений дотепер, а тому середній заробіток на підставі ст. 117 КЗпП України мав бути стягнутий по день ухвалення рішення.

Суд першої інстанції залишив це поза увагою, що призвело до неправильного вирішення спору в цій частині.

Оскільки місцевий суд уже стягнув 22268.10 грн. за період із 01.04.2013 р. по 01.11.2014 р., то донарахуванню підлягає сума за період часу з 02.11.2014 р. по 26.10.2015 р. (день ухвалення рішення апеляційним судом) у розмірі 13707.75 грн. (245 робочих днів за вказаний період помножити на 55.95 грн. середнього заробітку за один день), а всього на користь ОСОБА_3 належить стягнути з відповідача 35975.85 грн. середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні працівника.

Доводи апеляційної скарги СГВК «Карпати» про те, що фактичний розрахунок із позивачем був проведений комісією із реорганізації майнових паїв як уповноваженим органом СГВК «Карпати» в кінці листопада 2013 р. шляхом зарахування нарахованої заробітної плати в рахунок часткової оплати вартості магазину як майнового паю (а.с.13-17), не заслуговують на увагу, оскільки за відсутності згоди на це самого ОСОБА_3 (а доказів зворотного не здобуто) не звільняє відповідача як роботодавця від обов'язку, передбаченого ст. 116 КЗпП України.

Указані доводи можуть свідчити про наявність між сторонами інших (не трудових) спірних правовідносин.

Твердження указаного апелянта, що ОСОБА_3 пропустив тримісячний строк звернення до суду, суперечать вимогам матеріального права та спростовуються обставинами справи.

Аналіз положень ст.ст. 116, 117 КЗпП України свідчить про те, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку.

Отже, для встановлення початку перебігу строку звернення працівника до суду з вимогою про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Згідно з вимогами ч.1 ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

Для звернення працівника до суду із заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично розрахувався з ним.

Оскільки остаточний розрахунок із позивачем до моменту пред'явлення позову проведений не був, то немає і підстав стверджувати про пропуск тримісячного строку звернення до суду.

Керуючись ст.ст. 116, 117 КЗпП України, ст.ст. 3, 10, 60, 212, 213, 303, 307 ч.1 п.3, 309 ч.1 п.4, ч.2, 313, 314 ч.2, 316, 317, 319 ЦПК України, -

в и р і ш и л а :

1. Апеляційну скаргу представника Марича Івана Юрійовича в інтересах сільськогосподарського виробничого кооперативу-агрофірми «Карпати» відхилити.

2. Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

3. Рішення Тячівського районного суду від 22 червня 2015 р. у частині стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні змінити, стягнувши з сільськогосподарського виробничого кооперативу-агрофірми «Карпати» на користь ОСОБА_3 35975.85 грн. середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні за період часу з 01.04.2013 р. по 26.10.2015 р.

4. Решту рішення залишити без змін.

5. Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили шляхом подачі скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді: