Справа № 456/2759/14 Головуючий у 1 інстанції: Микитчин І.М.
Провадження № 22-ц/783/1939/15 Доповідач в 2-й інстанції: Бойко С. М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2015 року м.Львів

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Бойко С.М.,

суддів: Берези В.І., Штефаніци Ю.Г.,

секретаря - Брикайло М.В.,

з участю: позивача ОСОБА_2.,

представників відповідача - Олексишин І.Б., Ясінської С.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 22 грудня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Вищого професійного училища №34 міста Стрия, третя особа - Департамент освіти і науки Львівської обласної державної адміністрації, про поновлення на роботі, визнання недійсним трудового договору, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди,-

встановила:

16 липня 2014 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом, в якому просила поновити її на роботі на посаді викладача англійської мови у Вищому професійному училищі (далі-ВПУ) №34 м. Стрия, стягнути у її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу та моральну шкоду в розмірі 1000 гривень, визнати недійсним трудовий договір у частині визначення строку (з строкового на безстроковий). Крім того, просила притягнути директора та керівника відділу кадрів названого училища до дисциплінарної відповідальності за порушення вимог трудового законодавства, порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок.

Свої вимоги позивач обґрунтовувала тим, що 30.06.2013 року вона закінчила навчання на факультеті іноземних мов Львівського національного університету імені Івана Франка, здобувши диплом магістра, і її було направлено на роботу в ВПУ №34 м.Стрия, як молодого спеціаліста, на підставі угоди, укладеної між нею, вищим навчальним закладом та Департаментом освіти і науки Львівської обласної державної адміністрації, відповідно до умов якої, вона повинна була відпрацювати в замовника до 31.08.2016 року. Вважає, що відповідач всупереч вимогам закону, який регулює порядок працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, які навчались за державним замовленням, та внаслідок обману з його сторони уклав з нею трудовий договір лише на один навчальний рік, хоча законом визначено строк першого працевлаштування молодого фахівця не менше, ніж на три роки, запевнивши, що незалежно від написання нею заяви про прийняття на роботу на один навчальний рік, вона буде працювати не менше, ніж три роки. З наказом про прийняття на роботу вона ознайомлена не була, а тому лише 23.06.2014 року їй стало відомо про прийняття її на роботу на умовах строкового трудового договору на один навчальний рік та про звільнення із займаної посади у зв»язку із закінченням строку трудового договору. Позивач вважає звільнення з роботи незаконним, оскільки відповідачем були порушені умови угоди про її працевлаштування на строк до 31.08.2016 року та її трудові права, як молодого спеціаліста, захист яких гарантується державою.

Крім того, позивач вважає, що відповідачем при оформленні прийняття її на роботу та звільнення порушені вимоги Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, оскільки її не було ознайомлено під розписку в особистій картці із записом про прийняття на роботу та про звільнення з роботи. Вважає, що видані відповідачем накази не відповідають вимогам, які визначені законом для їх оформлення.

Позивач зазначає, що неправомірними діями відповідача їй завдано також моральну шкоду, яка полягає в моральних переживаннях у зв»язку з обманом її щодо працевлаштування, звільнення на етапі початку трудової діяльності без будь-яких на те підстав та позбавлення встановлених законом гарантій.

Рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 22.12.2014 року в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

Рішення суду оскаржила позивач ОСОБА_2, просить його скасувати з підстав неповного з»ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права і ухвалити нове рішення, яким її позов задовольнити.

Свої доводи апелянт обґрунтовує тим, що суд першої інстанції не взяв до уваги основні положення КЗпП України та Закону України «Про сприяння соціальному становленню та розвитку молоді в Україні», відповідно до яких держава гарантує надання роботи за фахом на період не менше трьох років молодим спеціалістам - випускникам державних професійно- технічних та вищих навчальних закладів, потреба в яких була визначена державним замовленням. Апелянт зазначає, що суд безпідставно не врахував той факт, що на її працевлаштування після закінчення Львівського національного університету ім. Івана Франка поширюються умови Угоди про працевлаштування, встановлені відповідно до ст. 56 Закону України «Про вищу освіту» від 17.01.2002 року №2984-111, які були чинні на момент її працевлаштування. Апелянт стверджує, що 22.08.2013 року нею було подано заяву до відповідача про прийняття на роботу на безстроковій основі і в той же час, під впливом обману зі сторони відповідача, вона переписала заяву на строковий трудовий договір, однак, цей факт судом безпідставно залишено поза увагою.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача в підтримання апеляційної скарги, заперечення сторони відповідача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Судом встановлено, що предметом спору є, зокрема, трудовий договір, оформлений наказом директора ВПУ №34 м.Стрия за №56-к від 02.09.2013 року, згідно з яким ОСОБА_2 прийнято на посаду викладача англійської мови строком на 2013-2014 навчальний рік (а.с.8).

Наказом директора ВПУ №34 м.Стрия за №43-к від 26.06.2014 року ОСОБА_2 з 30.06.2014 року звільнено із займаної посади у зв»язку із закінченням строку трудової угоди на підставі п.2 ст.36 КЗпП України (а.с.9), який позивач вважає незаконним.

В обґрунтування правомірності прийняття позивача на умовах строкового трудового договору та звільнення її з посади викладача англійської мови у зв»язку із закінченням строку трудового договору, відповідач посилається, як на підставу для цього, - на заяву позивача ОСОБА_2 про прийняття на роботу строком на один навчальний рік (а.с.7).

До прийняття на роботу у ВПУ №34 м.Стрия позивач ОСОБА_2 навчалася у Львівському національному університеті (далі-ЛНУ) імені Івана Франка на денній формі навчання за спеціальністю «англійська та іспанська мова та література» (а.с.34).

Згідно з наказом ректора ЛНУ ім.Івана Франка від 30.06.2013 року за №1399 ОСОБА_2 видано диплом магістра з присвоєнням кваліфікації «Викладач англійської і іспанської мов та світової літератури» (а.с.5).

У жовтні 2013 року між ЛНУ ім.Івана Франка (вищим навчальним закладом), ОСОБА_2 (випускником) та Департаментом освіти і науки Львівської обласної державної адміністрації (роботодавцем) укладено угоду «Про працевлаштування випускника ЛНУ ім.Івана Франка, який навчався за напрямами і спеціальностями педагогічного профілю» (а.с.6).

Предметом даної угоди є обов»язкове відпрацювання випускником названого університету у загальноосвітньому, або професійно-технічному навчальному закладі протягом трьох років з дня укладення угоди, а також отримання одноразової адресної грошової допомоги у п»ятикратному розмірі мінімальної заробітної плати.

Пунктом 2.2.2. Угоди передбачено, що Роботодавець організовує прийняття прибулих, працевлаштування відповідно до направлення та в двотижневий термін інформує вищий навчальний заклад про працевлаштування молодого фахівця.

З урахуванням п.п.2.3.2 та 3.3 Угоди, Випускник зобов»язується відпрацювати у Роботодавця на обраній посаді згідно направлення та до терміну, визначеного в угоді.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з того, що на позивача не поширюються гарантії, передбачені постановою Кабінету Міністрів України за №992 від 22.08.1996 року «Про порядок працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням», так як Угода була укладена у жовтні 2013 року, вже після прийняття позивача на роботу, і, окрім того, позивач була прийнята на підставі заяви, якою вона виявила бажання на працевлаштування у відповідача на умовах строкового договору на один навчальний рік.

Однак, з такими висновками суду погодитись не можна, оскільки суд не в повному обсязі з»ясував обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, і не застосував до спірних правовідносин норми матеріального закону, які підлягали застосуванню, а тому оскаржуване рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням апеляційним судом нового рішення по суті спору.

Статтею 197 КЗпП України визначено, що молодим спеціалістам - випускникам державних навчальних закладів, потреба в яких раніше була заявлена підприємствами, установами, організаціями, надається робота за фахом на період не менше трьох років у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

У відповідності до ч.2 ст.52 Закону України «Про освіту» у редакції, чинній на момент працевлаштування позивача, випускники вищих навчальних закладів, які здобули освіту за кошти державного або місцевого бюджетів, направляються на роботу і зобов»язані відпрацювати за направленням і в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

У відповідності до ст.56 Закону України «Про вищу освіту», випускник вищого навчального закладу, який навчається за державним замовленням і якому присвоєно кваліфікацію фахівця з вищою освітою певного освітньо-кваліфікаційного рівня, працевлаштовується на підставі направлення на роботу відповідно до угоди, укладеної між замовником, керівником вищого навчального закладу та випускником.

Відповідно до ст.52 Закону України «Про освіту» та з метою забезпечення реалізації права на роботу за фахом випускникам вищих навчальних закладів, Кабінет Міністрів України своєю постановою за №992 від 22.08.1996 року затвердив Порядок працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням (далі-Порядок).

Цим Порядком (п.2), у редакції, чинній на момент працевлаштування позивача, визначено, що випускники вищих навчальних закладів, яким присвоєно кваліфікацію фахівця з вищою освітою різних освітньо-кваліфікаційних рівнів і які працевлаштовані на підставі направлення на роботу, вважаються молодими фахівцями протягом трьох років з моменту укладення ними трудового договору із замовником.

Відповідно до п.17 Порядку, випускники вищих навчальних закладів працевлаштовуються на місця, доведені до вищого навчального закладу виконавцями державного замовлення.

Пунктом 19 Порядку визначено, що оформлене замовником або вищим навчальним закладом (за домовленістю із замовником) направлення на роботу є підставою для укладення трудового договору між молодим фахівцем і замовником.

У відповідності до п.26 Порядку, звільнення молодого фахівця з ініціативи замовника до закінчення терміну угоди дозволяється у випадках, передбачених статтею 40 КЗпП України.

На запит апеляційного суду ЛНУ ім.Ів.Франка повідомив (а.с.149-150), що ОСОБА_2 навчалась на умовах повної компенсації витрат на навчання і названа вище Угода була укладена у відповідності до постанови Кабінету Міністрів України від 26.09.2006 року за №1361 «Про надання одноразової адресної грошової допомоги деяким категоріям випускників вищих навчальних закладів у 2013 році, затвердженої наказом Міністерства освіти і науки України від 12.06.2013 року за №736, та на підставі клопотання Департаменту освіти і науки Львівської ОДА про скерування ОСОБА_2 для роботи викладачем англійської мови у ВПУ №34 м.Стрия з обсягом педагогічного навантаження 20 годин на тиждень (а.с.152).

На підставі укладеного трьохстороннього договору (Угоди) та клопотання Департаменту освіти і науки Львівської ОДА, ЛНУ ім.Ів.Франка видав ОСОБА_2 направлення на роботу №13 (а.с.151), за яким випускниця спрямовувалась у ВПУ №34 м.Стрия для роботи на посаді викладача англійської мови з педагогічним навантаженням в обсязі 20 годин на тиждень.

Повідомленням до направлення на роботу за №13 від 15.08.2013 року ВПУ №34 м.Стрия проінформувало Університет, що випускниця працевлаштована викладачем англійської мови (а.с.81,153).

Таким чином, встановлено, що позивач ОСОБА_2 навчалась у вищому навчальному закладі на умовах повної компенсації витрат на навчання за рахунок бюджетних коштів і, отримавши диплом про вищу освіту, за клопотанням Департаменту освіти і науки Львівської ОДА була направлена вищим навчальним закладом на роботу саме у ВПУ №34 м.Стрия на підставі Угоди про її працевлаштування.

Посилання сторони відповідача на те, що вказана вище Угода була укладена вже після оформлення трудового договору з позивачем, а тому до спірних правовідносин не можуть застосовуватись норми закону, які регулюють працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, які навчались за державним замовленням, є безпідставними, оскільки, заповняючи для вищого навчального закладу, який направив позивача на роботу, повідомлення до направлення на роботу (а.с.81,153), відповідач своїми діями підтвердив той факт, що позивач прибула до нього на роботу саме за направленням як молодий фахівець, а тому, в силу названих вище норм закону та встановлених державою гарантій для працевлаштування даної категорії випускників, повинен був оформити трудовий договір з позивачем не менше, ніж на три роки.

Та обставина, що позивач сама написала заяву про прийняття її на роботу на один навчальний рік за встановлених обставин справи не має правового значення, оскільки відповідач, знаючи про направлення вищого навчального закладу, зобов»язаний був працевлаштувати позивача на строк, не менший, ніж три роки, або ж не звільняти її за закінченням строку дії трудового договору, що допускається нормою п.2 ст.36 КЗпП України.

У зв»язку з цим, безпідставними є посилання сторони відповідача на укладення Угоди про працевлаштування позивача у жовтні 2013 року та на відсутність у клопотанні Департаменту освіти і науки Львівської ОДА, адресованому першому проректорові ЛНУ ім.Франка, про скерування позивача на роботу викладачем англійської мови в ВПУ №34 м.Стрия вихідного номеру та дати його оформлення, оскільки позивач не повинна відповідати за помилки, допущені посадовими особами, при оформленні документів щодо її скерування та/чи працевлаштування.

Статтею 9 КЗпП України визначено, що умови договорів про працю, які погіршують становище працівників порівняно із законодавством України про працю, є недійсними.

Таким чином, трудовий договір, укладений між сторонами і оформлений наказом директора ВПУ №34 м.Стрия за №56-к від 02.09.2013 року про прийняття позивача на роботу, слід визнати недійсним в частині визначення строку дії договору, оскільки його умова про працевлаштування позивача лише на один навчальний рік порушує закріплене у названих вище нормах закону її право, як молодого спеціаліста (фахівця), на перше працевлаштування після закінчення вищого навчального закладу не менше, ніж на три роки.

У зв»язку з цим, незаконним є звільнення позивача із займаної посади на підставі п.2 ст.36 КЗпП України, оскільки відповідач мав право звільнити молодого фахівця лише на підставі ст.40 КЗпП України, однак, таких підстав при звільненні позивача не було, а тому наказ директора ВПУ №34 м.Стрия №43-к від 26.06.2014 року про звільнення ОСОБА_2 з 30.06.2014 року із займаної посади у зв»язку із закінченням строку трудової угоди на підставі п.2 ст.36 КЗпП України є незаконним і підлягає скасуванню.

Посилання сторони відповідача на те, що для звернення до суду з позовом в частині оспорення позивачем наказу про прийняття її на роботу вона пропустила визначений ст.233 КЗпП України трьохмісячний строк, є безпідставним, оскільки апеляційним судом встановлено, що позивача не було ознайомлено із наказом про прийняття її на роботу, а отже, вона не знала, на яких умовах з нею було укладено трудовий договір і дізналась про це лише 23.06.2014 року, коли її повідомили про звільнення з роботи. Та обставина, що позивач написала заяву про укладення з нею трудового договору на рік, не може свідчити про те, що їй достовірно було відомо про укладення трудового договору саме на рік, оскільки укладення трудового договору і визначення істотних умов праці оформляється наказом роботодавця, який доводиться до відома працівника, а не будь-яким іншим документом. Крім того, в довідці, яку відповідач видавав позивачеві 03.09.2013 року (а.с.80), теж не було зазначено про строковість трудового договору.

Враховуючи те, що позивача незаконно звільнили із займаної посади, то вона згідно вимог ст.235 КЗпП України підлягає поновленню з виплатою середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу, який слід обраховувати за період з дня її звільнення з роботи по день ухвалення судом рішення у даній справі, виходячи із заробітної плати позивача за останні два місяці (квітень та травень 2014 року (а.с.24)), які передували її звільненню з роботи.

Таким чином, враховуючи вимоги постанови Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 року «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати», середній заробіток за час вимушеного прогулу (197 робочих днів), який підлягає стягненню з відповідача у користь позивача, становитиме 20090 грн. 06 коп. (((2121,41+1957,95)/(21+19))*197 р.дн.=20090,06 грн.).

В задоволенні решти вимог позивача слід відмовити, оскільки з урахуванням встановлених обставин справи та недоведеності факту заподіяння позивачеві неправомірними діями відповідача моральної шкоди, підстав для її відшкодування немає, як і немає підстав для задоволення вимоги позивача про притягнення директора та керівника відділу кадрів названого училища до дисциплінарної відповідальності за порушення вимог трудового законодавства, порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок, оскільки вирішення цього питання не є компетенцією суду.

Враховуючи вимоги ст.88 ЦПК України, судовий збір, який підлягав сплаті позивачем за подання позову у розмірі 243 грн. 60 коп. та за подання апеляційної скарги у розмірі 121 грн. 80 коп. і від сплати якого позивач звільнена на підставі п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», слід стягнути з відповідача у дохід держави.

В силу вимог ст.235 КЗпП України та ст.367 ЦПК України, рішення в частині поновлення ОСОБА_2 на роботі та стягнення у її користь середнього заробітку за один місяць необхідно допустити до негайного виконання.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч.1 п.2, 309 ч.1 п.п.1-4, 313, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 22 грудня 2014 року скасувати і ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_2 задовольнити частково.

Визнати недійсним трудовий договір, укладений між Вищим професійним училищем №34 міста Стрия та ОСОБА_2, оформлений наказом директора Вищого професійного училища №34 міста Стрия №56-к від 02 вересня 2013 року, в частині визначення строку дії трудового договору.

Визнати незаконним та скасувати наказ директора Вищого професійного училища №34 міста Стрия №43-к від 26 червня 2014 року про звільнення ОСОБА_2 із займаної посади на підставі п.2 ст.36 КЗпП України.

Поновити ОСОБА_2 на посаді викладача англійської мови у Вищому професійному училищі №34 міста Стрия з 30 червня 2014 року.

Стягнути з Вищого професійного училища №34 міста Стрия у користь ОСОБА_2 середній заробіток за весь час вимушеного прогулу у розмірі 20090 (двадцять тисяч дев»яносто) гривень 06 копійок.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з Вищого професійного училища №34 міста Стрия в дохід держави судовий збір у розмірі 365 гривень 40 копійок.

Рішення в частині поновлення ОСОБА_2 на роботі та стягнення у її користь середнього заробітку за один місяць допустити до негайного виконання.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили рішенням апеляційного суду.

Головуючий: Бойко С.М.

Судді: Береза В.І.

Штефаніца Ю.Г.