Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 333/3983/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Наумова І.Й.
№ провадження 22-ц/778/5217/15 Суддя-доповідач: Савченко О.В
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

„22" жовтня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Савченко О.В.

суддів: Кочеткової І.В., Маловічко С.В.

при секретарі: Остащенко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 28 липня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Відкритого акціонерного товариства «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь», тертя особа: Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України, про відшкодування моральної шкоди внаслідок професійного захворювання, пов'язаного з виробництвом, -

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ВАТ «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь», тертя особа: Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України, про відшкодування моральної шкоди внаслідок професійного захворювання, пов'язаного з виробництвом.

У позові зазначав, що з 07 серпня 1986 року він працював в ВАТ «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» на посадах старшого майстра, майстра, формувальника формовочної ділянки у фасонно-ливарному цеху, в шкідливих умовах.

24 березня 2015 року був звільнений за станом здоров'я за п.2 ст. 40 КЗпП України.

Виходячи з впливу небезпечних виробничих чинників, він отримав професійне захворювання.

Висновком МСЕК від 24.03.2015 року сер. АБ № 0027637 йому встановлено 30% втрати професійної працездатності.

Акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання за формою П-4 було складено 16.02.2015 року.

Актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання за формою П-4 від 16.02.2015 року встановлено, що захворювання виникло внаслідок тривалого стажу роботи в умовах шкідливих виробничих факторів на ВАТ «Запоріжсталь».

Зазначає, що хоча професійне захворювання встановлено лише 10 грудня 2014 року, однак відбулося задовго до складання медичного висновку та акту розслідування. З моменту тривалого впливу в умовах шкідливих виробничих факторів він вже мав стійку втрату працездатності, фізичну та психологічну травму за обставин, які склалися, що підтверджується Медичним висновком ДУ «Інститут медицини Національної академії медичних наук України», клініка професійних захворювань від 10.12.2014 року № 4054.

Посилаючись на те, що ушкодженням здоров"я під час виконання трудових обов"язків йому завдано моральну шкоду, оскільки за станом здоров'я він обмежений у побуті, постійно вимушений знаходиться під наглядом лікарів, проходити систематичні курси стаціонарного і амбулаторного лікування у медичних закладах, порушені його звичайні соціальні зв'язки і для організації свого життя і життя своєї родини він має докладати додаткові зусилля, просив суд стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду у зв'язку з отриманням професійного захворювання в розмірі 500 000 грн..

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 28 липня 2015 року позовні вимоги задоволені частково.

Стягнуто з Відкритого акціонерного товариства «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» на користь ОСОБА_2 моральну шкоду у розмірі 7 000 гривень.

Стягнуто з Відкритого акціонерного товариства «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» на користь держави судовий збір у сумі 243 грн. 60 коп.

В іншій частині позовних вимог - відмовлено.

На вказане рішення ОСОБА_2подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду змінити, збільшивши суму відшкодування моральної шкоди і задовольнивши його позов в повному обсязі.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обгрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач з 07.08.1986 року перебував у трудових відносинах з ВАТ «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь», працюючи на посадах старшого майстра, майстра, формувальника на формувальній ділянці сталеливарного відділення виробництва фасонного лиття ливарного цеху.

22.06.2014 року був звільнений з роботи на підставі п.2 ст. 40 КЗпП України, у зв"язку з невідповідністю стану здоров"я виконуваній роботі(а.с.8-9).

Згідно з актом розслідування професійного захворювання, складеного 16 лютого 2015 року, у ОСОБА_2 виявлено професійне захворювання у виді хронічного бронхіту ІІ ст., фаза затихаючого загострення. Прикорневий та базальний пневмофіброз.ЛН І ст.(перша) (J42); двобічна хронічна сенсоневральна приглухуватість легкого(ІІ) ст. за класифікацією ОСОБА_3 та ОСОБА_4.(Н 90.3).

Причиною виникнення професійного захворювання зазначено наявність на робочих містах ОСОБА_2 на ВАТ „Запоріжсталь" кремнію діоксиду кристалічного з вмістом пилу від 2 до 10% у концентраціях 12,1-14,8 мг/м3; заліза оксиду - 3,3 мг/м3; азоту діоксиду- 1,2-1,4 мг/м3; ангідриду сірчатого - 5,4-6,0 мг/м3; еквівалентного рівня шуму - 86-88 дБ(А)(а.с.12-14).

Згідно довідки до акту огляду МСЕК від 24.03.2015 року, ОСОБА_2 було встановлено 30% втрати професійної працездатності у зва"язку з професійним захворюванням(а.с.11).

Задовольняючи частково заявлений ОСОБА_2 позов до ВАТ «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» про відшкодування моральної шкоди, суд правильно виходив з того, що відповідно до ч.8 ст. 36 Закону України „Про загальнообов"язкове державне соціальне страхування" у редакції від 01.01.2015 року, відшкодування моральної (немайнової) шкоди потерпілим від нещасних випадків на виробництві або професійних захворювань і членам їх сімей не є страховою виплатою та здійснюється незалежно від часу настання страхового випадку відповідно до положень Цивільного кодексу України та Кодексу законів про працю України.

Відповідно до положень ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних та нешкідливих умов праці покладено на роботодавця.

Згідно ст. 13 Закону України „Про охорону праці" роботодавець зобов"язаний створити на робочому місті в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони здоров"я.

Стаття 237-1 КЗпП України надає право працівникові на відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв"язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року „Про судову практику в справах про відшкодування моральної(немайнової) шкоди"( з подальшими змінами) роз"яснено, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України(набрав чинності з 13.01.2000 року) за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у незабезпечних для життя і здоров"я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв"язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організаації свого життя, обов"язок по відшкодуванню моральної( немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Оцінивши надані по справі докази у їх сукупності, суд дійшов правомірного висновку про те, що підприємством було порушено право позивача на безпечні умови праці, внаслідок чого у нього виникло професійне захворювання, що спричинило йому душевні та фізичні страждання у зв"язку з порушенням його звичайного укладу життя, необхідністю проведення регулярного стаціонарного та амбулаторного лікування.

Зазначений висновок суду відповідає Рішенню Конституційного Суду України від 27.01.2004 року № 1-рп/2004, відповідно до якого ушкодження здоров"я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов"язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання.

Разом з тим, колегія вважає, що розмір моральної шкоди визначений судом без врахування в повный мірі роз"яснень, наданих у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року „Про судову практику в справах про відшкодування моральної(немайнової) шкоди"( з подальшими змінами), відповідно до яких розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазначв позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.Зокрема, враховується стан здоров"я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Визначаючи розмір відшкодування моральної(немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви.

Мотивуючи визначення розміру грошового відшкодування спричиненої ОСОБА_2 моральної шкоди у сумі 7000 грн. , суд послався на те, що під час проходження медичних оглядів позивач не скаржився на стан свого здоров"я і про його погіршення не повідомляв , а значить з власної волі продовжував працювати на роботі зі шкідливими умовами.

Між тим, колегія вважає, що при визначенні розміру відшкодування суд не врахував у повній мірі інші конкретні обставини, а саме, ступінь втрати позивачем працездатності, характер отриманого ним професійного захворювання у виді двобічної хронічної сенсоневральної приглухуватості, яке безумовно вимагає від хворого додаткових зусиль для організації свого життя, позивач систематично перебуває на стаціонарному лікуванні, а тому визначена судом сума відшкодування моральної шкоди в розмірі 7000 грн. є заниженою і не відповідає глибині моральних та фізичних страждань позивача.

За вказаних обставин колегія дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції в частині стягнення моральної шкоди відповідно до вимог п.3 ч.1 ст. 309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_2 про стягнення моарльної шкоди у сумі 500 000 грн. підлягають задоволенню частково.

Виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, колегія вважає за необхідне стягнути на користь ОСОБА_2 грошове відшкодування моральної шкоди у сумі 15 000 грн., враховуючи, зокрема, те, що інвалідність йому не встановлена, а втрата професійної працездатності лише обмежує умови, за яких він може працювати.

Керуючись ст. ст. 307, 309, 314, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 28 липня 2015 року по даній справі в частині стягнення моральної шкоди в сумі в сумі 7000 грн. скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягнути з Відкритого акціонерного товариства «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» на користь ОСОБА_2 грошове відшкодування моральної шкоди у сумі 15 000(п"ятнадцять тисяч) грн.

В решті рішення, у тому числі в частині стягнення судового збору, залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: