Справа № 305/737/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

25 вересня 2015 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області в складі:

судді-доповідача - Джуги С.Д.,

суддів - Боднар О.В., Панька Ф.Ф.

при секретарі: Маринець Д.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ПАТ КБ «ПриватБанк» на рішення Рахівського районного суду від 02 червня 2015 року по справі за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

в с т а н о в и л а :

У квітні 2015 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся в суд із зазначеним позовом, посилаючись на те, що між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 06.09. 2007 року укладено кредитний договір № 86666-Sogl. Згідно договору, банк зобов'язався надати відповідачці кредит у розмірі 1000 доларів США на термін до 06.03. 2009 року, а відповідачка зобов'язалася повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в строки та порядку, встановлених кредитним договором. У порушення умов кредитного договору, відповідачка ОСОБА_2, свої зобов'язання не виконала, у зв'язку з чим, станом на 30.03.2015 року, має заборгованість в розмірі 1750,54 доларів США, яка складається з наступного: 401,99 доларів США - заборгованість за кредитом; 1255,03 доларів США - заборгованість по відсотках за користування кредитом, а також штрафи відповідно до Договору; 10,67 доларів США - штраф (фіксована частина), 82,85 доларів США - штраф (процентна складова). В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 укладено договір поруки, згідно умов якого, поручитель зобов'язаний виконати зобов'язання, зазначені у письмовій вимозі кредитора протягом п'яти календарних днів з моменту отримання. У зв'язку з наведеним, просив стягнути з відповідачів солідарно заборгованість за кредитним договором в розмірі 1750,54 доларів США, що за курсом 23,44 гривень відповідно до службового розпорядження НБУ від 30.03. 2015 року складає 41032,58 гривень та судові витрати.

Рішенням Рахівського районного суду від 02 червня 2015 року в задоволенні заявленого позову відмовлено.

На дане рішення ПАТ КБ «ПриватБанк» подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати зазначене рішення та ухвалити нове, яким позов задовольнити в повному обсязі, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновку суду фактичним обставинам справи. Зокрема, зазначає, що суд неправильно застосував позовну давність, оскільки відповідачі під час розгляду справи не заявляли про застосування позовної давності.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника Банку, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем пропущено строк позовної давності.

Однак, такого висновку суд дійшов з порушенням норм матеріального й процесуального права.

Відповідно до ст.526 ЦПК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог закону.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені законом або договором (ч.1 ст. 611 ЦК України).

Згідно з ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Матеріалами справи встановлено, що між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 06.09. 2007 року укладено кредитний договір № 86666-Sogl. Згідно договору, банк зобов'язався надати відповідачці кредит у розмірі 1000 доларів США на термін до 06.03.2009 року, а відповідачка ОСОБА_2 зобов'язалася повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в строки та порядку, встановлених кредитним договором. (а.с.7-10)

В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, між ПАТ КБ «Приватбанк» (надалі Банк) та ОСОБА_3 укладено договір поруки, згідно умов якого, поручитель зобов'язаний виконати зобов'язання, зазначені у письмовій вимозі кредитора протягом п'яти календарних днів з моменту отримання.(а.с.11-13).

У порушення умов кредитного договору, відповідачка ОСОБА_2, свої зобов'язання не виконує, у зв'язку з чим, станом на 30.03. 2015 року, має заборгованість.

Згідно наданого Банком розрахунку заборгованість ОСОБА_2 становить 1750,54 доларів США, яка складається з: 401,99 доларів США - заборгованість за кредитом; 1255,03 доларів США - заборгованість по відсотках за користування кредитом а також штрафи відповідно до Договору; 10,67 доларів США - штраф (фіксована частина), 82,85 доларів США - штраф (процентна складова) і не оспорюється(а.с.3-4).

З врахуванням наведеного заявлений Банком позов до позичальника ОСОБА_2 є обґрунтований.

Висновки суду першої інстанції про пропущення Банком строку позовної даності колегією суддів не можуть бути взяті до уваги, виходячи з наступного.

Згідно ст.ст. 256, 257 ЦК України, позовна давність - це строк в межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу; загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Позовна давність, відповідно до ч.3 ст. 267 ЦК України, застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Матеріалами справи стверджено, що відповідач ОСОБА_2 участі в справі в суді першої інстанції не приймала, заяву про застосування строку позовної давності до винесення судом першої інстанції не робила, а тому у суду першої інстанції не було правових підстав для відмови у позові у зв'язку з спливом строку позовної давності.

Посилання суду першої інстанції на п.7 ч.11 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» яким кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув, є помилковим, оскільки ця вимога стосується позасудового повернення споживчого кредиту і спрямована на те, щоб встановити судовий контроль за вирішенням таких вимог кредитодавця з метою захисту прав споживача як слабшої сторони договору споживчого кредиту.

Така правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 20 листопада 2013 року в справі №6-126цс13. Зазначена Постанова прийнята з підстав передбачених п.1 ч.1 ст. 355 ЦПК України, а тому висновки викладені в ній є обов'язковими для всіх судів України (ч.2 ст. 214, ч.1 ст. 360-7 ЦПК України).

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що позовні вимоги до ОСОБА_2 підлягають задоволенню в повному обсязі.

Разом з тим колегія суддів не знаходить підстав для задоволення вимог Банку до поручителя ОСОБА_3 зважаючи на наступне.

Згідно ч.4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Отже, порука - це строкове зобов'язання, і незалежно від того, установлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб'єктивне право кредитора на задоволення його вимог. Останнє означає, що строк поруки належить до преклюзивних строків, основна властивість яких, на відміну від строків позовної давності, припиняє суб'єктивне право, та полягає в тому, що вони не можуть бути призупинені, перервані чи відновлені. Такі строки також не можуть бути змінені за домовленістю сторін договору та їх настання припиняє права кредитора та обов'язок боржника за договором.

Припинення поруки зі спливом строку, установленого в договорі поруки, означає, що кредитор позбавляється можливості звернутись із вимогою до поручителя про виконання його зобов'язання за договором поруки у зв'язку з припиненням такого зобов'язання поручителя.

Відповідно на вказані строки не поширюється положення частини п'ятої статті 267 ЦК України про захист судом порушеного права у разі, коли строк позовної давності пропущений із поважних причин.

Отже, сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, так само як закінчення строку, установленого договором поруки, та закінчення одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов'язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся до поручителя з позовом.

В укладеному договорі поруки з ОСОБА_3 не встановлено строк його дії.

Умова договору поруки (пункт 11) про те, що порука діє до повного виконання позичальником зобов'язань за кредитною угодою не є встановленим сторонами строком припинення дії поруки, оскільки суперечить частині першій статті 251 та частині першій статті 252 ЦК України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Саме такого висновку дійшов Верховний Суд України в своїй Постанові від 18.07.2012 року. Дана Постанова прийнята з підстав передбачених п.1 ч.1 ст. 355 ЦПК України, а тому висновки викладені в ній є обов'язковими для всіх судів України (ч.2 ст. 214, ч.1 ст. 360-7 ЦПК України).

Таким чином, оскільки в договорі поруки не встановлено строк її дії, строком виконання основного зобов'язання є 06.03.2009 року і на протязі шести місяців з настання вказаного строку Банк не пред'явив вимоги до поручителя, то такий договір поруки припинив свою дію.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд України у своїй Постанові №6-170цс13 від 17.09.2014 року, і такий висновок є обов'язковим для всіх судів України (ч.2 ст. 214, ч.1 ст. 360-7 ЦПК України).

З врахуванням наведеного вимоги Банку до поручителя ОСОБА_3 про солідарну відповідальність перед кредитором разом із боржником за основним зобов'язанням є безпідставними та необґрунтованими.

Суд першої інстанції наведених обставин справи не врахував, неправильно застосував вищезазначені норми матеріального та процесуального права та безпідставно відмовив у заявленому позові до ОСОБА_2

За таких обставин рішення суду першої інстанції, відповідно до приписів п.4 ч.1 ст. 309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням по даній справі нового рішення про часткове задоволення позову.

Виходячи з вищезазначеного та керуючись вимогами ст. 307, 309, 313, 316, 317, 319 ЦПК України, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» - задовольнити частково.

Рішення Рахівського районного суду від 02 червня 2015 року - скасувати, ухваливши по даній справі нове рішення.

Позов ПАТ КБ «ПриватБанк» - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № 86666-Sogl. від 06.09.2007року в розмірі 41032,58 грн. ( сорок одну тисячу тридцять дві гривні п'ятдесят вісім копійок). В решті заявлених вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач:

Судді :