Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" червня 2015 р. Дніпровський районний суд м. Києва

в складі: головуючого судді Ластовки Н.Д.,

при секретарі Фузік Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва цивільну справу за позовом Органу опіки та піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа: Служба у справах дітей Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, -

в с т а н о в и в :

Орган опіки та піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, звертаючись з позовом до суду, просить позбавити ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, батьківських прав відносно неповнолітньої дитини ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, Органу опіки та піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації вжити заходів щодо влаштування неповнолітньої дитини ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, та стягнути з ОСОБА_3, ОСОБА_4 аліменти на утримання дитини ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, у розмірі ? частки, але не менше 30% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, від заробітку відповідачів щомісячно, починаючи із дня пред'явлення цього позову і до досягнення дитиною повноліття, на особу або установу, в якій буде перебувати дитина.

Позивач мотивує свої вимоги тим, що відповідачами подано заяву, відповідно до якої останні не заперечують проти позбавлення їх батьківських прав відносної неповнолітньої доньки ОСОБА_2, цілком самоусунулися від виконання своїх батьківських обов'язків щодо утримання, виховання та навчання своєї неповнолітньої дитини, не беруть участі у фізичному, моральному, духовному розвитку доньки, що негативно впливає на її фізичний розвиток, як складову виховання, не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не дають доступу дитині до культурних та інших духовних цінностей, не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляють інтересу до її внутрішнього світу, не створюють умов для отримання нею освіти, не створюють належних умов для проживання та розвитку дитини, не цікавляться її здоров'ям, нехтують її потребами, що є підставою звернення позивача з даним позовом до суду.

Прокурор Дашкевич К.В. в судовому засіданні вважала за можливе позбавити батьківських прав ОСОБА_3, ОСОБА_4 відносно неповнолітньої доньки ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Представник позивача Органу опіки та піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації - Науменко І.І. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі з підстав, що містить зміст поданої позовної заяви.

Відповідачка ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги визнала частково, не заперечувала проти позбавлення її батьківських прав відносно неповнолітньої доньки ОСОБА_2, однак заперечувала проти стягнення з неї аліментів у зазначеному позивачем розмірі, вказуючи на відсутність у неї регулярного доходу задля утримання дитини.

Відповідач ОСОБА_4 в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, а саме, в частині позбавлення його батьківських прав відносно неповнолітньої доньки ОСОБА_2, однак заперечував проти стягнення з нього аліментів у зазначеному позивачем розмірі, дав пояснення аналогічні поясненням відповідачки ОСОБА_3

Представник третьої особи Служби у справах дітей Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації в судове засідання не з'явився, про день, час та місце судового розгляду справи повідомлений належним чином, однак надав до суду заяву, відповідно до якої позовні вимоги підтримує, просить провести розгляд справи за його відсутності.

Вислухавши пояснення представника позивача Органу опіки та піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації - Науменко І.І., відповідачки ОСОБА_3, відповідача ОСОБА_6, приймаючи до уваги позицію прокурора Дашкевич К.В., дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до наступного.

Згідно положення статті 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Батьки несуть відповідальність за виховання своїх дітей. Згідно ч. 1 ст. 18 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини.

Відповідно до статті 165 Сімейного кодексу України, з позовом про позбавлення батьківських прав можуть звернутися: один із батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина; заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, у якому вона перебуває; орган опіки та піклування; прокурор; сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Судом встановлено, що ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, є матір'ю, а ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, є батьком неповнолітньої дитини: доньки ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, що підтверджується свідоцтвом про народження від 26.04.2002 року, виданим Відділом реєстрації актів громадянського стану Деснянського районного управління юстиції у м. Києві, про що зроблено відповідний актовий запис за № 779. (а.с. 11)

Згідно положення пункту 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України „Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав" № 3 від 30.03.2007 року із змінами від 19.12.2008 року, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Відповідно до пункту другого частини першої статті 164 Сімейного кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він, серед іншого, ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Згідно заяви до Органу опіки та піклування Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації від 18.11.2013 року та письмових пояснень ОСОБА_4, ОСОБА_3 до Служби у справах дітей Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації від 23.12.2013 року, 01.12.2014 року, подружжям у 2002 році усиновлено неповнолітню ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4, прізвище, ім'я та по-батькові якої у подальшому було змінено на „ОСОБА_2". Подружжя намагалось створити належні умови для проживання та розвитку дитини в сім'ї, відносини не склались, дитина до прийомних батьків має агресивне, негативне відношення, тому склались стосунки, які зробили неможливим спільне проживання та виконання батьківських обов'язків. (а.с. 7, 13, 14)

За даними оцінки психоемоційного стану учениці 9-А класу санаторної школи-інтернату № 21 ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, складеного практичним психологом школи, останнім зроблено припущення, що в силу недорозвинення своїх психічних процесів, а також наявність у ОСОБА_2 сформованості основних негативних рис особистості, дівчина не спроможна виявляти глибокі почуття любові до рідних та близьких, не може відчувати та виказувати до близьких людей глибокі почуття прив'язаності, любові, бути вдячною, навпаки, проявляє ворожість та агресивність. (а.с. 16)

Згідно Звіту про умови проживання та виховання усиновленої дитини від 23.12.2013 року, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, проживає з батьками за адресою: АДРЕСА_1. Родина проживає в двокімнатній квартирі, ОСОБА_2 мешкає в окремій кімнаті, де зроблено сучасний ремонт, наявний комп'ютер. (а.с. 15)

18.05.2015 року ОСОБА_3, ОСОБА_4 подано заяву до Служби у справах дітей Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації, відповідно до якої не заперечують проти позбавлення їх батьківських прав відносно неповнолітньої ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3. (а.с. 6)

Наказом начальника Служби у справах дітей Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації від 20.05.2015 року ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, поставлено на профілактичний облік, як дитину, що опинилася у складних життєвих умовах. (а.с. 5)

Згідно Висновку Органу опіки та піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації (протокол засідання Комісії № 10 від 26.05.2015 року), Комісією встановлено, що неповнолітня ОСОБА_2 перебуває на обліку в службі у справах дітей, як дитина, яка опинилася у складних життєвих обставинах. 18.05.2015 року Службою у справах дітей дитину було влаштовано до соціального гуртожитку Центру захисту дітей „Наші діти". Батьки дитини ОСОБА_3, ОСОБА_4 проживають за адресою: АДРЕСА_1. Між дівчинкою та батьками вже тривалий час існують конфлікти, немає взаємопорозуміння, в квітні 2015 року неповнолітня покинула домівку та проживає окремо. Батьки дитини відмовилися забирати дівчину додому та повідомили спеціалістам служби у справах дітей, що не заперечують проти позбавлення їх батьківських прав. Неповнолітня ОСОБА_2 була присутня на засіданні Комісії та підтримала клопотання служби у справах дітей щодо позбавлення батьківських прав її батьків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 На підставі вищевикладеного орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_3, ОСОБА_4 відносно неповнолітньої дитини ОСОБА_2, у зв'язку з тим, що вони ухилилися від виховання та утримання дитини. (а.с. 4)

Відповідно до положення статті 171 Сімейного кодексу України, дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім'ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім'ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном.

Вказана норма Кодексу зумовлена статтею 12 Конвенції ООН про права дитини, від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, згідно якої Держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю.

Згідно ст. 6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей від 25 січня 1996 р. під час розгляду справи, що стосується дитини, перед прийняттям рішення судовий орган надає можливість дитині висловлювати її думки і приділяє їм належну увагу.

З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Закріплення цього права підкреслює, що дитина є особистістю, з якою слід рахуватись, особливо при вирішенні питань, які безпосередньо її стосуються.

Допитана в судовому засіданні у присутності представника Органу опіки та піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації неповнолітня ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, пояснила, що між нею та батьками вже тривалий час існують конфлікти, відсутнє взаємопорозуміння, у зв'язку з чим вона вимушена була піти з дому та на час судового розгляду справи проживає в соціальному гуртожитку Центру захисту дітей, куди була влаштована службою у справах дітей, а тому просить позбавити батьківських прав відносно неї прийомних батьків.

Відповідно до ст. 60 Цивільного процесуального кодексу, України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 57 Цивільного процесуального кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 58 Цивільного процесуального кодексу України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Таким чином, належними вважатимуться докази, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення сторін або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Вони мають належати до складу підстав позову або підстав заперечень проти нього і характеризуватися значущістю для визначення спірних правовідносин та зумовленістю цих фактів нормами матеріального права.

Оцінивши наявні у матеріалах справи докази, суд дійшов висновку щодо правомірності вимог позивача Органу опіки та піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, який діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2, щодо позбавлення відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4 батьківських прав відносно їх неповнолітньої доньки ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, яка на час судового розгляду справи є влаштованою до соціального гуртожитку Центру захисту дітей, - з підстав самоусунення відповідачів від виконання своїх батьківських обов'язків та свідомого ухилення відповідачів від виховання та утримання дитини, що знайшло своє підтвердження в судовому засіданні, ураховуючи визнання відповідачами позов в цій частині вимог.

Відповідно до чч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з частиною 3 статті 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 Сімейного кодексу України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. (ч. 1 ст. 184 Сімейного кодексу України)

При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182 Сімейного кодексу України, так і положень ст.ст. 183, 184 Сімейного кодексу України.

Разом з тим, суд визнає необґрунтованими вимоги позивача про стягнення з відповідачів аліментів на утримання неповнолітньої ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, розмір яких визначено позивачем у частці від доходу відповідачів, оскільки матеріали справи не містять будь-яких доказів на підтвердження отримання відповідачами регулярного матеріального доходу, задля надання судом оцінки останньому та можливості визначення частки грошових коштів на утримання дитини.

Відповідно до частини третьої ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позов Органу опіки та піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа: Служба у справах дітей Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів підлягає до часткового задоволення.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 150, 164, 165, 171, 180-184 Сімейного кодексу України, Постановою Пленуму Верховного Суду України „Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав" № 3 від 30.03.2007 року із змінами від 19.12.2008 року, Постановою Пленуму Верховного Суду України „Про застосування судами окремих норм сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" від 15.05.2006 року № 3, ст.ст. 10, 58, 88, 208, 209, 212-215, 218, 294 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

в и р і ш и в:

Позов Органу опіки та піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа: Служба у справах дітей Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів - задовольнити частково.

Позбавити ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, батьківських прав відносно неповнолітньої дитини ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через Дніпровський районний суд м. Києва протягом 10 днів з дня його проголошення.

С у д д я: