Апеляційний суд Житомирської області
Справа №287/81/15-ц Головуючий у 1-й інст. Ковальчук М. В.
Категорія 39 Доповідач Косигіна Л. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області

в складі: головуючої судді Косигіної Л.М.

суддів: Талько О.Б., Худякова А.М.

при секретарі Гайдамащук Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Лугинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФСУ в Житомирській області про встановлення факту прийняття спадщини, скасування свідоцтва про право на спадщину

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Олевського районного суду Житомирської області від 09 липня 2015 року, -

в с т а н о в и л а :

У лютому 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, вимоги якого під час розгляду справи уточнював, та остаточно просив: встановити факт прийняття ним спадщини після смерті діда - ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2; скасувати свідоцтво про право на спадщину від 18.02.1988 року, видане на ім'я його матері - ОСОБА_4 на житловий будинок АДРЕСА_1, зареєстрованого в реєстрі за № 248, номер спадкової справи 25.

В обґрунтування позову посилався на те, що 21.04.1972 року ОСОБА_3 склав заповіт, яким заповів йому (позивачу) все своє майно, яке буде належати йому на час смерті. ІНФОРМАЦІЯ_2 дід помер. Після його смерті відкрилась спадщина на житловий будинок АДРЕСА_1. В лютому 2015 року він випадково дізнався, що у 1988 році його мати, незважаючи на заповіт, прийняла спадщину на вищевказаний будинок. До нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини він не звертався. Проте, протягом шести місяців фактично прийняв спадщину, оскільки постійно проживав з дідом, доглядав за будинком, обробляв земельну ділянку, проводив поточні ремонти, прибирав прибудинкову територію, а отже не втрачав інтерес до спадкового майна.

Ухвалою суду від 22.06.2015 року до участі у справі притягнуто Лугинську об'єднану державну податкову інспекцію Головного управління ДФСУ в Житомирській області (а.с. 61-62).

Рішенням Олевського районного суду Житомирської області від 09 липня 2015 року у задоволенні позову відмовлено за безпідставністю.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просив рішення скасувати, ухвалити нове рішення про задоволення його вимог. Зазначив, що дійсно протягом шестимісячного строку на прийняття спадщини він проходив військову службу та перебував за межами СРСР, а відтак не міг звернутися до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Разом з тим, після служби в армії він доглядав за спадковим будинком, проводив поточні ремонти, обробляв земельну ділянку, тобто не втрачав інтересу до спадкового майна. Крім того, судом не прийнято до уваги те, що спадковий будинок згорів не повністю і за життя діда був відбудований. Відтак, даний будинок не міг належати на праві власності його батькові, і мати не могла його успадкувати за наявності не скасованого заповіту.

Розглянувши справу в межах, визначених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку, що скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 524 ЦК УРСР 1963 року (в редакції закону, чинного на час виникнення даних правовідносин) спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом.

Кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям (ст. 534 ЦК УРСР 1963 року).

Згідно з ч. 1 ст. 548 ЦК України придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв.

Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини (ст. 549 ЦК УРСР 1963 року).

Встановлено, що ОСОБА_3 був головою колгоспного двору та за ним рахувався житловий будинок АДРЕСА_1, особовий рахунок НОМЕР_1 (а.с. 14-17, 38-40). Згідно записів у погосподарській книзі за 1971-1973 р.р., інших осіб у даному будинку не зазначено.

17.11.1971 року вищевказаний будинок та холодні прибудови згоріли, що підтверджується довідкою інспекції Державного пожежного нагляду Олевського РВВС від 21.04.1972 року № 17 (а.с. 72, 73).

21.04.1972 року ОСОБА_3 склав заповіт, відповідно до якого все своє майно, де б воно не знаходилося та з чого б воно не складалося, що буде йому належати на день смерті, і на що він за законом матиме право, заповів онуку ОСОБА_5 (прізвище як у заповіті), ІНФОРМАЦІЯ_1, свідоцтво про народження НОМЕР_2 видане Білокоровицькою сільською радою 07.01.1954 року (а.с. 6).

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3, у віці 86 років, помер (а.с. 5).

З рішення народного суду Олевського району Житомирської області від 24.04.1974 року та відповіді Житомирського обласного суду від 08.10.1974 року №Цз-378 (а.с. 71, 104-105) вбачається, що житловий будинок, який пошкоджений пожежею, у 1972 році, тобто ще за життя ОСОБА_3, був проданий за 480 крб. ОСОБА_6 і ОСОБА_7, та перевезений на інше місце. Земельна ділянка, якою користувався ОСОБА_3, передана до земельного фонду колгоспу ім. Жданова.

Незважаючи на вищевикладене, ОСОБА_8 (зять ОСОБА_3.), без виділення земельної ділянки та дозволу виконкому Білокоровицької сільради Олевського району Житомирської області побудував новий цегляний будинок на місці того, що згорів, внаслідок чого до нього приймалися міри реагування у вигляді попередження і штрафу, приймалося рішення виконкому № 269 від 07.09.1973 року про знесення будинку, № 371 від 07.12.1973 року про вилучення вказаного будинку у фонд місцевої Ради. При цьому, ОСОБА_1 участі у будівництві даного будинку не приймав.

У зв'язку з наведеним, рішенням народного суду Олевського району Житомирської області від 24.04.1974 року вирішено вилучити житловий будинок в с. Білокоровичі, який самовільно збудований ОСОБА_9 (прізвище вказано як у рішенні).

З довідок Білокоровицької сільради Олевського району Житомирської області №№ 272, 273 від 14.10.2011 року (а.с. 169-170), № 900 від 06.05.2015 року (а.с. 59) вбачається, що при перезакладці погосподарських книг за 1974-1976 р.р. та 1977-1979 роки, відсутні відомості про житловий будинок під АДРЕСА_1. З 1980 року, згідно погосподарської книги № 9 за 1980-1982 р.р., жилий будинок АДРЕСА_2, в якому проживала сім'я ОСОБА_9 (прізвище зазначено, як у довідках), записаний під № 13 (особовий рахунок НОМЕР_3).

З довідки виконавчого комітету Білокоровицької сільради Олевського району та технічного паспорту на спірний будинок вбачається, що рік його забудови - 1974, будинок цегляний (а.с. 52, 147-151).

ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_8 (а.с. 168). Спадщину після нього прийняла дружина - ОСОБА_10, яка 18.02.1988 року отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на цегляний житловий будинок АДРЕСА_1, загальною площею 40 кв.м. та грошовий вклад (а.с. 52-54).

09.12.2004 року ОСОБА_10 склала заповіт, яким заповіла жилий будинок АДРЕСА_3, з надвірними будовами, сину - ОСОБА_2 (а.с. 178).

ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_10 померла (а.с. 8).

01.10.2010 року ОСОБА_2 звернувся до нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом. Постановою державного нотаріуса Олевської державної нотаріальної контори від 01.10.2010 року ОСОБА_2 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері, у зв'язку з неможливістю встановити, що померлій належав на праві власності житловий будинок АДРЕСА_3 (а.с. 137).

Рішенням Олевського районного суду Житомирської області від 28.10.2011 року визнано за ОСОБА_2 право власності на спадщину у порядку спадкування за законом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_10, яка складається із житлового будинку АДРЕСА_1 зі всіма надвірними будівлями (а.с. 154-157).

Ухвалою апеляційного суду Житомирської області від 17.01.2012 року вищевказане рішення скасовано, а позов залишений без розгляду в порядку п. 5 ч. 1 ст. 207 ЦПК України (а.с. 163-164).

Також, рішенням Олевського районного суду Житомирської області від 02.11.2010 року визнано за ОСОБА_2 право власності на спадщину у порядку спадкоємства за законом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_10, яка складається із житлового будинку АДРЕСА_1 зі всіма надвірними будівлями (а.с. 138-139). На підставі даного рішення, 16.12.2010 року ОСОБА_2 зареєстрував право власності на даний будинок, що підтверджується витягом з Реєстру прав власності на нерухоме майно (а.с. 179).

Рішенням апеляційного суду Житомирської області від 09.06.2011 року вищевказане рішення районного суду скасовано, ухвалено нове про відмову у задоволенні позову (а.с. 141-143). При цьому, апеляційний суд виходив з того, що судом першої інстанції не досліджено заповіт ОСОБА_3 на спірний будинок, не надано йому оцінку та не залучено до участі у справі ОСОБА_1

Під час апеляційного розгляду було встановлено, що рішенням Олевського районного суду Житомирської області від 28.11.2011 року було відмовлено ОСОБА_5 (прізвище вказано як у рішенні) у задоволенні позову про визнання права власності на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_3 (а.с. 171-174). Дане рішення ухвалою апеляційного суду Житомирської області від 05.03.2012 року скасовано, а позовна заява залишена без розгляду на підставі п. 5 ч. 1 ст. 207 ЦПК України (а.с. 175).

Крім того, рішенням Олевського районного суду Житомирської області від 27.06.2012 року (а.с. 182-184), залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Житомирської області від 07.08.2012 року (а.с. 185-186), ОСОБА_5 (прізвище вказано як у судових рішеннях) відмовлено у позові про встановлення факту родинних відносин та визначення додаткового строку для прийняття спадщини після смерті матері - ОСОБА_10

За таких обставин, суд дійшов обґрунтованого висновку, що житловий будинок, який рахувався за померлим ОСОБА_3 згорів, а побудований ОСОБА_8 у 1974 році будинок АДРЕСА_1, ОСОБА_3 не належав, та був успадкований ОСОБА_10 (матір'ю позивача). У зв'язку з цим, даний будинок не входить до спадкової маси за заповітом ОСОБА_3 від 21.04.1972 року.

Доказів того, що ОСОБА_3 на час його смерті належало будь-яке інше майно, суду не надано. Також, не доведена і та обставина, що свідоцтво про право на спадщину за законом, яке видане на ім'я ОСОБА_10, не відповідає вимогам Закону, та цим свідоцтвом порушуються права ОСОБА_1

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 з 06.05.1972 року по травень 1974 року проходив військову службу в армії поза межами СРСР, що підтверджується поясненнями позивача та відомостями, які містяться у військовому квитку (а.с. 60). Доказів на підтвердження того, що позивач проводив ремонт будинку, обробляв земельну ділянку тощо, суду не надано. Також, в апеляційній скарзі апелянт визнає, що він протягом 6 місяців після смерті діда до нотаріальної контори не звертався, дій щодо фактичного прийняття спадщини не вчинив, оскільки проходив службу в армії.

При цьому, вчинення позивачем будь-яких дій після спливу шестимісячного строку, в тому числі ремонт будинку, який не є спадковим, не свідчить про прийняття ОСОБА_1 спадщини після смерті ОСОБА_3

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції правильно відмовив у задоволенні позову, доводи апеляційної скарги висновки суду не спростовують, підстав для скасування рішення суду немає.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 303, 304, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Олевського районного суду Житомирської області від 09 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуюча Судді