Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" жовтня 2015 р. Дніпровський районний суд м. Києва

в складі: головуючого судді Ластовки Н.Д.,

при секретарі Фузік Г.В.,

розглянувши у судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 в частині позовних вимог про розірвання шлюбу, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом в якому просив розірвати шлюб між ним - ОСОБА_1 та ОСОБА_2, який був зареєстрований Центральним відділом реєстрації шлюбів м. Києва 19 липня 2007 року, про що в Книзі реєстрації шлюбів був зроблений актовий запис №1616, мотивуючи свої вимоги тим, що спільне життя з відповідачем не склалось у зв'язку з тим, що під час спільного подружнього життя виявилась несумісність їх характерів, виникають розбіжності в інтересах, внаслідок чого погіршились взаємовідносини, сторони не підтримують сімейно-шлюбні відносини, вважає, що примирення неможливе, тому просить розірвати шлюб.

В судовому засіданні відповідачка ОСОБА_2 просила задовольнити позовні вимоги позивача в частині розірвання шлюбу, оскільки в цій частині позовних вимог в неї з позивачем досягнуто згоди, а в частині визначення місця проживання дітей просила відкласти розгляд справи для подальшого розгляду.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його уповноважений представник ОСОБА_3 підтримали позовні вимоги з підстав викладених у позовній заяві, просили їх задовольнити, не заперечували проти задоволення клопотання відповідачки з приводу винесення рішення в частині позовних вимог про розірвання шлюбу.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного.

Відповідно до ст.110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя.

Згідно ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Як убачається з матеріалів справи, позивачка та відповідач перебувають в зареєстрованому шлюбі з 19.07.2007 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, від шлюбу мають малолітнього сина - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та малолітнього сина - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, сімейно-шлюбні відносини не підтримують, не мають наміру поновлювати сімейно-шлюбні відносини, мають обопільне бажання розірвати шлюб, з березня 2015 року не підтримують сімейних відносин, за обставин що склалися поновлювати сімейно-шлюбні відносини сторони бажання не мають.

Згідно з ст.ст. 21, 24 Сімейного кодексу України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що причини, з яких сторони наполягають на розірванні шлюбу є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя і збереження сім'ї стали неможливим, оскільки сторони не підтримують сімейно-шлюбних стосунків, поновлювати сімейно-шлюбні відносини наміру не мають, мають обопільне бажання розірвати шлюб, тому позов ОСОБА_1 про розірвання шлюбу підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 2 ст. 115 Сімейного кодексу України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 21, 24, 110, 112, 115 Сімейного кодексу України, ст.ст. 10, 58, 174, 208, 209, 212-215, 218 Цивільного процесуального кодексу України, суд

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 в частині позовних вимог про розірвання шлюбу задовольнити.

Шлюб між ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, зареєстрований 19.07.2007 року Центральним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з державним Центром розвитку сім'ї (актовий запис № 1616) - розірвати.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: