АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 квітня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого: Невідомої Т.О.

суддів: Пікуль А.А., Побірченко Т.І.

при секретарі: Бугаю О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «Віндор Плюс» на заочне рішення Святошинського районного суду м. Києва від 11 листопада 2014 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Віндор Плюс» про стягнення грошових коштів,

№ апеляційного провадження: №22-ц/796/5124/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Кириленко Т.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Невідома Т.О.

в с т а н о в и л а :

Заочним рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 11 листопада 2014 року задоволено позов ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Віндор Плюс» (далі по тексту - ТОВ «Віндор Плюс») про стягнення грошових коштів.

Стягнуто з ТОВ «Віндор Плюс» на користь ОСОБА_2 209 077 грн. 86 коп. та судовий збір у розмірі 2 090 грн. 78 коп., а всього 211 168 грн. 64 коп.

Не погодившись із таким рішенням суду, ОСОБА_1 в інтересах ТОВ «Віндор Плюс» подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив заочне рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволені позову відмовити в повному обсязі. Зазначає, що виконавчий напис нотаріуса, вчинений за договором позики прирівнюється до акту правосуддя, яким остаточно вирішено спір по суті і припинено правовідносини сторін за вказаним договором, а тому правовідносини перейшли у сферу виконання, які врегульовані нормами Закону України «Про виконавче провадження», а не положеннями ст. 625 ЦК України. А тому, у суду першої інстанції були відсутні підстави для стягнення з ТОВ «Віндор Плюс» трьох процентів річних та інфляційної складової. Крім того, судом було неправильно обраховано суму трьох процентів річних та інфляційної складової. Також, вважає, що суд дійшов безпідставного висновку про стягнення з ТОВ «Віндор Плюс» збитків у формі плати за вчинення виконавчого напису нотаріуса, неправильно застосувавши положення ст. 1166 ЦК України.

В судове засідання сторони не з'явилися, про час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином, про що свідчать зворотні повідомлення про вручення поштових відправлень, а тому, колегія суддів відповідно до вимог ч. 2 ст. 305 ЦПК України вважала за можливе слухати справу за їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, з'ясувавши обставини справи та оговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 13 липня 2012 року між ОСОБА_2 та ТОВ «Віндор Плюс» був укладений договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сербіною Н.П., відповідно до якого ОСОБА_2 зобов'язалась надати ТОВ «Віндор Плюс» позику в розмірі 1500 000 грн. шляхом переказу необхідних коштів на розрахунковий рахунок товариства згідно наступного графіку: 600 000,00 грн. - до 17 липня 2012 року, 300 000,00 грн. - до 24 липня 2012 року, 300 000,00 грн. - до 31 липня 2012 року, 300 000,00 грн. - до 14 серпня 2012 року, а ТОВ «Віндор Плюс» зобов'язалося повернути ОСОБА_2 позику до 01 жовтня 2012 року (а.с.4).

На виконання договору протягом липня-серпня 2012 року позивачка перерахувала на рахунок відповідача кошти у розмірі 1 450 000 грн.

Однак ТОВ «Віндор Плюс» у встановлений договором строк позику не повернуло.

01 лютого 2013 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сербіною Н.П. було вчинено виконавчий напис про стягнення з ТОВ «Віндор Плюс» на користь ОСОБА_2 суму боргу за договором позики в сумі 1 450 000 грн., а також витрати, пов'язані із вчиненням виконавчого напису у розмірі 1700,00 грн. За вчинення вказаного виконавчого напису приватним нотаріусом було стягнуто плати - 14 500,00 грн. (а.с.5).

В процесі здійснення виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого напису нотаріуса ТОВ «Віндор Плюс» було сплачено на рахунок відділу ДВС 391 536,47грн.: 249 650,30 грн. - 18 травня 2013 року, 126 203,49 грн. - 22 травня 2013 року, 88 290,13 грн. - 10 червня 2013 року, які згідно з платіжним дорученнями від 22 травня 2013 року та 26 вересня 2013 року були перераховані ОСОБА_2 (а.с.6-8).

08 серпня 2014 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ТОВ «Віндор Плюс», в якому просила стягнути з відповідача на її користь три проценти в сумі 66 005,45 грн. та інфляційну складову в сумі 130 272,41 грн. внаслідок прострочення виконання зобов'язань за договором позики на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України за період з 02 жовтня 2012 року по 06 серпня 2014 року.

15 вересня 2014 року ОСОБА_2 подала до суду заяву про збільшення позовних вимог, в якій просила додатково стягнути з ТОВ «Віндор Плюс» 12 800,00 грн. витрат на вчинення виконавчого напису нотаріуса.

Суд першої інстанції дійшов висновку про законність та обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_2, стягнувши з ТОВ «Віндор Плюс» на користь ОСОБА_2 209 077 грн. 86 коп.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції в частині стягнення з ТОВ «Віндор Плюс» сум трьох процентів річних та інфляційної складової.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до змісту вказаної норми, підставою для покладення на боржника відповідальності у вигляді сплати трьох процентів річних та інфляційної складової є факт прострочення ним виконання грошового зобов'язання.

Таким чином, установивши, що ТОВ «Віндор Плюс» не виконало зобов'язання за договором позики від 13 липня 2012 року по поверненню суми позики, суд першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення з нього трьох процентів річних та інфляційної складової.

Припинення права кредитора на стягнення передбачених ч. 2 ст. 625 сум ЦК України пов'язує з припиненням зобов'язання боржника. Підстави припинення зобов'язання передбачені ст. ст. 598-609 ЦК України. Згідно вказаних норм вчинення нотаріусом виконавчого напису про стягнення з боржника заборгованості не є підставою для припинення зобов'язання.

А тому, вчинення приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сербіною Н.П. виконавчого напису про стягнення з ТОВ «Віндор Плюс» на користь ОСОБА_2 суму боргу за договором позики не позбавляє її права на отримання від боржника суми трьох процентів річних та інфляційної складової за весь час прострочення зобов'язання.

При цьому, колегія суддів відхиляє посилання апелянта на неправильність розрахунків трьох процентів річних та інфляційної складової.

Звертаючись до суду із заявою про перегляд заочного рішення, ТОВ «Віндор Плюс» не було наведено доводів на спростування наданих позивачкою розрахунків, а також не було надано суду власних розрахунків.

Разом з тим, колегія суддів не може погодитися з висновками суду першої інстанції в частині стягнення з ТОВ «Віндор Плюс» на користь ОСОБА_2 витрат на вчинення виконавчого напису нотаріуса в сумі 12 800,00 грн.

Як вбачається зі змісту заяви про збільшення позовних вимог, ОСОБА_2 просила стягнути вказані витрати, як збитки, які вона понесла у зв'язку з порушенням своїх прав.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Разом з тим, витрати, понесені ОСОБА_2 у зв'язку з вчиненням приватним нотаріусом виконавчого напису, не є збитками у розумінні вказаної норми, оскільки не є витратами, пов'язаними із відновленням свого порушеного права.

Тому, такі витрати не підлягають відшкодуванню на підставі ст. 22 ЦК України.

Крім того, ухвалюючи рішення в цій частині, суд першої інстанції безпідставно послався на положення ст. 1166 ЦК України, яка підлягає застосуванню лише до деліктних правовідносин та не поширює свою дію на відносини, що виникають із зобов'язань.

Таким чином, заочне рішення Святошинського районного суду м. Києва від 11 листопада 2014 року підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_2 в частині стягнення з ТОВ «Віндор Плюс» 130 272,41 грн. інфляційної складової боргу та 66 005,45 грн. трьох процентів річних.

Також, відповідно до положень ст. 88 ЦПК України з ТОВ «Віндор Плюс» на користь позивачки підлягає стягненню 1962,78 грн. судового збору.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 314, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «Віндор Плюс» задовольнити частково.

Заочне рішення Святошинського районного суду м. Києва від 11 листопада 2014 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Віндор Плюс» про стягнення грошових коштів задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Віндор Плюс» на користь ОСОБА_2 130 272,41 грн. інфляційної складової боргу, 66 005,45 грн. трьох процентів річних за період з 02 жовтня 2012 року по 06 серпня 2014 року, а всього 196 277,86 грн.

В іншій частині вимог ОСОБА_2 відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Віндор Плюс» на користь ОСОБА_2 1 962,78 грн. судового збору.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили, шляхом подання касаційної скарги до цього суду.

Головуючий: Т.О. Невідома

Судді: А.А. Пікуль

Т.І. Побірченко