АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/5758/15 Суддя доповідач Пилипчук Н.П.
Категорія: договірні
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 вересня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого - судді: Пилипчук Н.П.,

суддів: Кірсанової Л.І., Трішкової І.Ю.,

при секретарі - Шабас О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 03 грудня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу, відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И Л А :

У жовтні 2013 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики та відшкодування моральної шкоди.

На обґрунтування позовних вимог вказувала на те, що 25 липня 1997 року передала в борг відповідачці 6 450 доларів СІ НА, які ОСОБА_3 зобов'язувалася повернути до 15 серпня 1997 року.

09 липня 2000 року відповідачкою було написано розписку про те, що отримані за вищевказаним договором позики кошти вона зобов'язується повернути до 01 січня 2001 року. Пізніше ОСОБА_3 було написано ще одну розписку, в якій відповідачка зазначала про те, що всю суму коштів зобов'язується повернути до 15 вересня 2003 року.

Позивачка, посилаючись на те, що ОСОБА_3 гроші не повернула, чим також завдала їй моральної шкоди, просила поновити їй строк звернення до суду, стягнути з відповідачки 6 450 доларів США боргу та 20000 грн. компенсації завданої моральної шкоди.

Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 17 квітні 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 26 травня 2014 року, позов ОСОБА_2був задоволений частково, стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 6 450 доларів США боргу за договором позики та 715 грн 55 коп. сплаченого судового збору, в решті вимог відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних кримінальних справ від 03 вересня 2014 року вищезазначені рішення скасовані, а справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Скасовуючи зазначені судові рішення суд касаціної інстанції не погодився з висновками судів про те, що позовна давність за вимогами ОСОБА_2 переривалася.

Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 03 грудня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 03 лютого 2015 року, позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 борг у розмірі 97 947 грн. 27 коп., що за офіційним курсом Національного банку України на час розгляду справи еквівалентно 6 450 доларам США, та 715 грн. 55 коп. сплаченого судового збору, а в решті вимог відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних кримінальних справ від 20 травня 2015 року ухвалу апеляційного суду Харківської області від 03 лютого 2015 року скасовано, а справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції суд касаційної інстанції вказав на порушення процесуальних прав ОСОБА_3, яка не була належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи апеляційним судом.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просила скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_2 та ухвалити нове рішення, яким повністю відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог. Посилалась на те, що розписки вона писала під тиском, а гроші від позивача не отримувала. Крім того, вважає, що суд першої інстанції необґрунтовано не застосував позовну давність про застосування якої вона просила.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, що з*явилися, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає за необхідне в її задоволенні відмовити з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відхиляє апеляційну скаргу, якщо визнає, що суд першої інстанції постановив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, підтверджено належними письмовими доказами, що 25 липня 1997 року ОСОБА_3 позичила у ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 6450 доларів США, які зобов'язалася повернути до 15 серпня 1997 року, про що складено відповідну розписку.

Проте, у визначений строк ОСОБА_3 гроші не повернула 09 липня 2000 року склала нову розписку відповідно до якої зобов'язалася повернути грошові кошти, як вона позичила у ОСОБА_2 25.07.1997 до 01 січня 2001 року (а.с.67).

Згодом ОСОБА_3 написала ще одну розписку від 16 травня 2003 року, знову підтвердила факт отримання нею грошей в сумі 6450 доларів США у ОСОБА_2, зазначила, що гроші вона не повернула, але зобов'язується повернути до 15 вересня 2003 року (а.с.69).

Згідно зі ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином, у встановлений строк, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ст. ст. 1046, 1047 ЦК України).

Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч. 2 ст. 59, ч. 1, ч. 4 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Вирішуючи справу суд першої інстанції правильно виходив з того, що позивачка на підтвердження своїх вимог надала оригінали відповідних боргових розписок, складених відповідачем, тому зобов*язання неможна вважати виконаним.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_3 вказувала, що боргові розписки були написані нею під тиском слідчого, проте належних та допустимих доказів цих доводів не надала.

Сума стягнення була визначена судом першої інстанції правильно, у відповідності до вимог ч. 2 ст. 533 ЦК України.

Судова колегія погоджується також із висновками суду першої інстанції про те, що позовна давність за заявленими вимогами пропущена позивачем, проте причини такого пропуску є поважними, тому порушене право підялгає захисту.

Так, позивач протягом тривалого часу доклада зусиль до захисту свого права, ще до спливу позовної давності звернулася до правоохоронних органів із заявою про притягнення до кримінальної відповідальності ОСОБА_3, 29.11.2003 року за її заявою було порушено кримінальну справу за фактом скоєння щодо неї шахрайських дій, перевірка з цього приводу тривала до 12.10.2012 року. В ході досудового слідства ОСОБА_3 факт отримання нею грошей в борг не заперечувала. Позивач мала правомірні сподівання щодо ефективності обраного нею способу захисту своїх порушених прав, оскільки шкода, завдана злочином, підлягає відшкодуванню за результатами розгляду кримінальної справи. Таким чином, причина пропуску позовної давності є поважною, тому порушене право позивача підялгає захисту.

Судом першої інстанції правильно досліджені і оцінені обставини по справі, надані сторонами докази, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п.1 ч.1 307, 308, 313, 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія судової палати,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 03 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду Харківської області набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий -

Судді -