Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/809/15 Головуючий у суді І-ї інстанції Сарап М. Б.
Доповідач Карпенко О. Л.
УХВАЛА

іменем України

08.04.2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області в складі:

головуючого - Карпенка О.Л.,

суддів - Голованя А.М., Фомічова С.Є.,

за участю секретаря - Діманової Н.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кіровограді цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «ХДІ страхування» про стягнення страхового відшкодування з урахуванням індексу інфляції, трьох процентів річних та неустойки за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 2 лютого 2015 року,

ВСТАНОВИЛА:

12 листопада 2014 року ОСОБА_2 пред'явив вказаний позов до ПАТ «ХДІ страхування». В обґрунтування своїх вимог позивач посилався на те, що 10 березня 2014 року в м. Кіровограді на перехресті вулиць Бєляєва і Панфіловців з вини водія ОСОБА_3, який керував автомобілем ЗАЗ-1102 реєстраційний номер НОМЕР_3, сталася дорожньо-транспортна пригода в наслідок якої йому завдано майнову шкоду пошкодженням належного йому автомобіля Чері Еістар реєстраційний номер НОМЕР_2, яким на той час керував ОСОБА_4 Так, як цивільно-правову відповідальність водія автомобіля ЗАЗ-1102 - ОСОБА_3 застраховано відповідачем, але відповідач неправомірно відмовив йому у виплаті страхового відшкодування з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог, просив суд стягнути з відповідача 17669 грн. 73 коп. страхового відшкодування, 2543 грн. 95 коп. пені, 289 грн. 01 коп. проценти та 3000 грн. відшкодування витрат на правову допомогу.

Рішенням Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 2 лютого 2015року у задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати оскаржуване ним рішення та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі. У скарзі він посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду, постановленого з порушенням норм матеріального і процесуального права. Він вважає неправильним висновок суду про відсутність у справі доказів вини ОСОБА_3 у порушенні Правил дорожнього руху та заподіянні шкоди. Суд не дав належної оцінки постанові апеляційного суду Кіровоградської області від 23 квітня 2014 року, якою закрито провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_4 у зв'язку з відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення. Крім того, у вказаній постанові вказано про наявність винних дій водія ОСОБА_3, а тому, в силу ч. 4 ст. 61 ЦПК України, позивач звільняється від доказування вини заподіювача шкоди. Відповідно до ч. 2 ст. 1166 ЦК України обов'язок доказування відсутності вини покладається також на особу, яка заподіяла шкоду, натомість потерпілий має довести лише факт завдання йому шкоди та її розмір. Суд також невірно застосував норми ст.ст. 1187, 1188 ЦК України, якими встановлено презумпцію вини володільця джерела підвищеної небезпеки.

Відповідач надіслав письмові заперечення на апеляційну скаргу у яких вказав на те, що ОСОБА_3 не може вважатися винним у скоєнні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП так, як відповідне судове рішення не ухвалювалося, відносно нього не складався протокол про адміністративне правопорушення. Постановою апеляційного суду встановлено лише факт відсутності вини ОСОБА_4 у скоєнні адміністративного проступку, але це автоматично не вказує на наявність вини іншого учасника цієї події. Будь-які інші докази вини водія автомобіля ЗАЗ-1102 у спричиненні ДТП позивачем не надано, зокрема позивач не заявляв суду клопотання про призначення у справі авто-технічної експертизи. У зв'язку з відсутністю доказів вини ОСОБА_3 у останього не настає цивільно-правова відповідальність за завдану позивачу шкоду, а тому факт настання страхового випадку не є підтвердженим, що свідчить про безпідставність пред'явленого позивачем позову.

Позивач, повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи (а.с. 95), особисто в судове засідання не з'явився.

Представник позивача - адвокат Репело О.В., у судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу.

Представник відповідача - Губенко І.В., заперечив проти доводів апеляційної скарги пославшись на її безпідставність.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали цивільної справи а також матеріали витребуваної з Кіровського районного суду м. Кіровограда для огляду справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_4, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Суд першої інстанції встановив і матеріалами справи підтверджується, що 13 січня 2014 року між ПАТ «ХДІ страхування» і ОСОБА_3 було укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (а.с. 44) предметом якого є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням шкоди, завданої життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу - ЗАЗ-1102 реєстраційний номер НОМЕР_3. Строк дії договору з 13 січня 2014 року по 12 січня 2015 року. Ліміт відповідальності страховика на одного потерпілого: за шкоду заподіяну життю і здоров'ю - 100000 грн., за шкоду, завдану майну - 50000 грн. Франшиза - 1000 грн.

10 березня 2014 року на перехресті вулиць Біляєва і Панфіловців в м. Кіровограді сталася дорожньо-транспортна пригода: зіткнення автомобілів Чері Еістар реєстраційний номер НОМЕР_2, який належить ОСОБА_2, під керуванням водія ОСОБА_4 та автомобіля ЗАЗ-1102 реєстраційний номер НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_3 в результаті якого автомобілі зазнали механічних ушкоджень.

Відносно ОСОБА_4 було складено протоком про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП.

Постановою Кіровського районного суду м. Кіровограда ОСОБА_4 визнано винним у скоєнні вказаного адміністративного проступку (а.с. 51).

Однак постановою апеляційного суду Кіровоградської області від 23 квітня 2014 року (а.с. 8 - 10) постанову суд першої інстанції скасовано, а провадження у справі закрито за відсутності у діях ОСОБА_4 складу адміністративного правопорушення. При цьому факт ДТП та його наслідки встановлено постановою суду.

11 березня 2014 року водій автомобіля Чері Еістар реєстраційний номер НОМЕР_2 - ОСОБА_4 письмово повідомив страховика, відповідача по справі, про настання події, яка в подальшому може бути визнана страховим випадком (а.с. 45).

Згідно звіту про оцінку автотранспортного засобу № 56 від 24 березня 2014 року (а.с. 53 - 62), виконаного суб'єктом оціночної діяльності ФОП ОСОБА_7, вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу Чері Еістар реєстраційний номер НОМЕР_2 з урахуванням зносу та деталі складає 15631 грн. 03 коп.

23 травня 2014 року ОСОБА_2 звернувся до відповідача по справі із заявою про виплату страхового відшкодування (а.с. 52).

Згідно акту від 20 червня 2014 року № В-057-20/14-90 (а.с. 64) ПАТ «ХДІ страхування» прийняло рішення, яким ДТП, яка сталася 10 березня 2014 року, не визнано страховим випадком та відмовлено ОСОБА_2 у виплаті страхового відшкодування про що останнього повідомлено листом від 20 червня 2014 року № 619 (а.с. 63).

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що порушення водієм автомобіля ЗАЗ - 1102 реєстраційний номерНОМЕР_3 ОСОБА_3 Правил дорожнього руху та його вина у завданні позивачу майнової шкоди не підтверджено доказами.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду України у справі № 6-108цс12 від 6 листопада 2013 року у разі завдання шкоди внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки їх власникам (володільцям) питання про відшкодування шкоди вирішується за принципом вини (ч. 1 ст. 1188 ЦК України).

Частиною 1 ст. 1188 ЦК України встановлено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Згідно змісту ст. 1194 ЦК України на особу, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди покладається зобов'язання сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про страхування» страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (ст. 979 ЦК України).

Статтею 3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів

страхувальників.

Статтею 6 цього Закону передбачено, що страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.

У разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи (п. 22.1. Закону).

Шкода, яка відшкодовується страховиком і пов'язана з пошкодженням транспортного засобу передбачена ст. 29 Закону.

Згідно п. 32.1. ст. 32 цього Закону страховик не відшкодовує шкоду, заподіяну при експлуатації забезпеченого транспортного засобу, але за спричинення якої не виникає цивільно-правової відповідальності відповідно до закону.

Аналіз норм приведеного вище законодавства дає підстави для висновку про те, що обов'язок у страховика виплатити потерпілому страхове відшкодування виникає за умови, що ДТП являється страховим випадком, тобто в залежності він наявності підстав для притягнення застрахованої особи до цивільно-правової відповідальності за заподіяну ним шкоду.

За загальним правилом цивільно-правової відповідальності в деліктних правовідносинах така відповідальність у заподіювача шкоди настає за умови, що його дії були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від вини.

Однак положення ч. 1 ст. 1188 ЦК України передбачає застосування принципу вини у разі завдання шкоди внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки, до числа яких відносяться поряд з іншими і транспортні засоби.

Отже для правильного вирішення цієї справи встановлення неправомірності дій та вини водіїв транспортних засобів - учасників ДТП - має суттєве значення, бо лише за наявності вини настає їх цивільно-правова відповідальність.

За наявності вини застрахованої особи ОСОБА_3 у спричиненні дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 10 березня 2014 року, може настати його цивільно-правова відповідальність, а отже лише за цієї умови ДТП може бути визнана страховим випадком в наслідок якого у позивача виникає право вимоги до страховика і кореспондуючий йому обов'язок останнього виплатити страхове відшкодування.

Враховуючи, що положення ст. 1188 ЦК України є спеціальною по відношенню до ст. 1166 Кодексу, то у зв'язку з цим перевага у застосуванні має надаватися спеціальним нормам.

Таким же чином має вирішуватися питання конкуренції положень ч. 5 ст. 1187 і ч. 1 ст. 1188 ЦК України.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції керувався положеннями ч. 1 ст. 1188 ЦК, а отже твердження позивача про неправильне застосування судом першої інстанції ч. 2 ст. 1166, ст. 1187 ЦК України та настання відповідальності ОСОБА_3 не залежно від його вини є безпідставним.

Відповідно до змісту ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Згідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушенняобов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Як встановив суд першої інстанції, постановою апеляційного суду Кіровоградської області від 23 квітня 2014 року ОСОБА_4 визнано невинним у скоєнні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП.

Оскільки постанову апеляційного суду Кіровоградської області від 23 квітня 2014 року ухвалено відносно ОСОБА_4, то вона має приюдиційне значення для суду лише в частині дій цієї особи.

Вказівка суду у постанові про те, що в діях водія ОСОБА_3 маються ознаки порушення Правил дорожнього руху в даному випадку не мають приюдиційного значення при розгляді даної цивільної справи так, як постанова суду у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_3 не ухвалювалася.

Крім того, з витребуваної з Кіровського районного суду м. Кіровограда і оглянутої судом апеляційної інстанції справи про адміністративне правопорушення № 404/2222/14-п відносно ОСОБА_4 вбачається, що ОСОБА_3 не брав участі у її розгляді в якості потерпілого, зокрема, в протоколі про адміністративне правопорушення він як потерпілий не вказаний, під час розгляду справи в суді першої інстанції він не викликався і участі не брав, під час її розгляді апеляційним судом йому направлялася судова повістка, але докази її вручення у справі відсутні, в судовому засіданні суду апеляційної інстанції він присутній не був.

У зв'язку з цим посилання позивача на неправильне застосування судом ч. 4 ст. 61 ЦПК України є помилковим.

Відсутність ухваленої відносно водія ОСОБА_3 постанови у справі про адміністративне правопорушення постанови суду не свідчить про відсутність підстав його цивільно-правової відповідальності за завдану позивачу шкоду.

Проте наявність таких підстав підлягає доказуванню для встановлення факту настання страхового випадку.

Оскільки законні підстави для звільнення позивача від доказування відсутні, а згідно ч. 4 ст. 60 ЦПК доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, то позивач мав надати докази порушення водієм ОСОБА_3 Правил дорожнього руху та його вини у заподіянні майнової шкоди.

Не зважаючи на те, що ПАТ «ХДІ страхування» посилався у своїх письмових запереченнях на позов (а.с. 38 - 43) на відсутність у справі доказів, які б доводили вину ОСОБА_3, зокрема висновків автотехнічної експертизи, а позивача та його представник із змістом цих заперечень були ознайомлені, проте у судове засідання вони не з'явилися, подавши письмову заяву про розгляд справи без участі сторони позивача (а.с. 78), доказів на підтвердження своїх позовних вимог не подали.

Крім того, вирішення питання про наявність підстав цивільно-правової відповідальності ОСОБА_3 без залучення його до участі у справі було неможливим.

За відсутності належних і допустимих доказів протиправної поведінки і вини ОСОБА_3 суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для покладення на страховика відповідальності за завдану за участю застрахованого транспортного засобу шкоду.

Оскільки доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку по незаконність чи необґрунтованість ухваленого судом першої інстанції рішення, апеляційна скарга підлягає відхиленню. А рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, а рішення Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 2 лютого 2015 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: