АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/5391/15 Справа № 202/4208/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Демченко Е.Л.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді Демченко Е.Л.

суддів Волошина М.П., Куценко Т.Р.

при секретарі Назаренко А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпропетровську апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 22 січня 2015 року по справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк», ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет застави,-

в с т а н о в и л а:

У червні 2011 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» (далі - ПАТ «А-Банк»), ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет застави, мотивуючи тим, що 30 серпня 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № DN81AR03110113, за умовами якого остання отримала кредит у розмірі 68.650 грн.60 коп. на термін до 29 серпня 2014 року зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 9% на рік на суму залишку заборгованості.

Зазначали, що у забезпечення виконання зобовязання за кредитним договором №DN81AR03110113 між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 укладено договір застави рухомого майна, згідно якого остання надала в заставу автомобіль ВАЗ-211120, реєстраційний номер НОМЕР_1.

В забезпечення виконання зобовязань за даним кредитним договором між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ПАТ «А-Банк» 20 жовтня 2010 року було укладено договір поруки.

Посилаючись на те, що відповідач ОСОБА_2 належним чином умови кредитного договору не виконала, через що станом на 17 березня 2011 року утворилась заборгованість у розмірі 31.224 грн.18 коп., яка складається з наступного: 28.973 грн.80 коп. - заборгованість за кредитом; 287 грн. 32 коп. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 500 грн. штраф (фіксована частина); 1.463 грн. 06 коп. штраф (процентна складова), в рахунок погашення якої просять суд звернути стягнення на предмет застави: автомобіль ВАЗ, модель 211120, рік випуску 2007, тип ТЗ: легковий автомобіль, №кузова/шасі XТА4363, реєстраційний номер НОМЕР_1, що належить на праві власності ОСОБА_2 шляхом продажу вказаного автомобіля ПАТ КБ «Приватбанк» з укладанням від імені відповідачки договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, зі зняттям вказаного автомобіля з обліку в органах ДАІ України, а також наданням ПАТ КБ «Приватбанк» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу та стягнути з відповідачів солідарно на користь ПАТ КБ «Приватбанк» 200 грн.

Рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 22 січня 2015 року позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволені частково. Стягнуто з ПАТ «А-Банк» на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» 200 грн.

В апеляційній скарзі банк ставить питання про скасування рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 22 січня 2015 року та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на те, що суд ухвалив рішення з порушенням норм матеріального й процесуального справа.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів находить, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню із наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які буди досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст.214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5)чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6)як розподілити між сторонами судові витрати; 7)чи є негайні підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8)чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Однак зазначеним вимогам закону ухвалене у справі рішення суду не відповідає.

Згідно ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямованих на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Відповідно до ч.1 ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти) визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст.6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Районним судом вірно встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що 30 серпня 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір №DN81AR03110113, згідно умов якого банк надав останній кредитні кошти у загальному розмірі 68.650 грн.60 коп. на наступні цілі: 46.300 грн. на купівлю автомобіля, 34 грн. для сплати за реєстрацію предмету застави в державному реєстрі обтяжень рухомого майна, 463 грн. страховий платіж, 3.704 грн. винагороди за надання фінансового інструменту на строк до 29 серпня 2014 року зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 0,75% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, щомісячної винагороди у розмірі 0,50% від суми виданого кредиту на придбання автомобіля, відсотки за дострокове погашення кредиту.

Частиною 1 ст.1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором кредитодавець зобов'язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки.

В забезпечення виконання зобовязань по кредитному договору між банком та ОСОБА_2 укладений договір застави від 30 серпня 2007 року, згідно з яким в заставу банку було передано автомобіль ВАЗ-211120, реєстраційний номер НОМЕР_1.

Крім того, 20 жовтня 2010 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ПАТ «А-Банк» укладено договір поруки №167, відповідно до п.2 якого розмір відповідальності поручителя перед кредитором обмежується сумою, зазначеною у додатку №1 до цього договору.

Згідно із ч.1 ст.546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Відповідно до наданого ПАТ КБ «ПриватБанк» розрахунку, вбачається, що за відповідачем ОСОБА_2 станом на 17 березня 2011 року утворилась заборгованість у розмірі 31.224 грн.18 коп., яка складається з наступного: 28.973 грн.80 коп. - заборгованість за кредитом; 287 грн. 32 коп. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 500 грн. штраф (фіксована частина); 1.463 грн. 06 коп. штраф (процентна складова)(а.с.7).

Частково задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення з ПАТ «А-Банк» 200 грн. за договором поруки та відмовляючи у решті позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що з договору застави рухомого майна від 30 серпня 2007 року №DN81AR03110113 вбачається, що заставодержателем є товариство з обмеженою відповідальністю «Автокредит Плюс» (далі ТОВ «Автокредит Плюс»), а представником позивача не надано суду доказів того, що у ПАТ КБ «Приватбанк» та ТОВ «Автокредит Плюс» було укладено будь-який правочин, за яким ТОВ «Автокредит Плюс» представляло інтереси ПАТ КБ «Приватбанк» та мало право від його імені укладати договір застави рухомого майна та кредитний договір.

Колегія суддів не може погодитись з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

За правилами ст.549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання.

Згідно до ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Статтею 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно зі ст.ст.525,526,530 ЦК України, зобов'язання мають виконуватися належним чином та у встановлений законом строк.

Відповідно до ст.572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобовязання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Відповідно до ч.1 ст. 589 Цивільного кодексу України у разі невиконання зобовязань забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави.

Відповідно ч.2 ст. 589 ЦК України за рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобовязання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у звязку із предявленням вимог, якщо інше не встановлено договором.

Згідно ч.1 ст.590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом.

Положеннями ст.16 Закону України «Про заставу» передбачено, що право застави виникає з моменту укладення договору застави, а в разі, коли договір підлягає нотаріальному посвідченню - з моменту нотаріального посвідчення цього договору.

Відповідно до вимог частин 6 та 7 ст.20 Закону України «Про заставу» звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду або третейського суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо інше не передбачене законом або договором застави.

Згідно зі ст.25 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження в рішенні суду зазначається спосіб реалізації предмета забезпечувального обтяження шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням однієї з процедур, передбачених ст.26 цього Закону.

До апеляційної скарги додано копію договору №1, який було укладено 17 липня 2006 року між позивачем ПАТ КБ «ПриватБанк» та ТОВ «Автокредит Плюс», з тексту якого вбачається, що банк доручив ТОВ «Автокредит Плюс» на умовах, визначених цим договором, від імені банку укладати кредитні договори на купівлю клієнтами транспортних засобів та інше.

За таких обставин та вимог законодавства колегія суддів вважає, що наявні підстави для звернення стягнення на рухоме майно, яке перебуває в заставі ПАТ КБ «Приватбанк» відповідно до договору, шляхом продажу вказаного автомобіля ПАТ КБ «ПриватБанк» із укладанням від його імені договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, зі зняттям вказаного автомобіля з обліку в органах ДАЇ України, а також наданням ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу. Таке рішення не буде суперечити вимогам ст.20 Закону України «Про заставу».

Однак, судова колегія вважає за необхідне зменшити суму заборгованості з 31.224 грн.18 коп. до 29.261 грн. 12 коп., оскільки кредитним договором №DN81AR03110113 від 30 серпня 2007 року не передбачена сплата штрафних сум 500 грн. та 1.463 грн.06 коп.

Зясувавши обставини справи та давши належну правову оцінку зібраним доказам, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції, як таке що постановлене з порушенням норм матеріального права, підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову.

Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідачів необхідно стягнути на користь позивача судовий збір в розмірі по 294 грн.18 коп. з кожного.

Керуючись ст.ст.303,307,309,313,314,316,317 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити.

Рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 22 січня 2015 року скасувати в частині відмови у задоволенні позову публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет застави.

Позов публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет застави задовольнити частково.

В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №DN81AR03110113 від 30 серпня 2007 року, яка станом на 17 березня 2011 року становить 29.261 грн.12 коп. та складається з: 28.973 грн.80 коп. - заборгованість за кредитом; 287 грн.32 коп. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом, звернути стягнення на предмет застави: автомобіль марки ВАЗ, модель 211120, реєстраційний номер НОМЕР_1, який на праві власності належить Свiтличній ОСОБА_4, шляхом продажу вказаного автомобіля публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» з укладанням від її імені договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, зі зняттям вказаного автомобіля з обліку в органах ДАЇ України, а також наданням публічному акціонерному товариству комерційний банк «ПриватБанк» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу.

Стягнути з ОСОБА_2 та публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» судові витрати в розмірі по 294 грн.18 коп. з кожного.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Рішення набирає законної сили із моменту проголошення, але може бути оскаржене у касаційному порядку протягом двадцяти днів із моменту проголошення.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Волошин М.П.

ОСОБА_5