Справа № 186/944/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" липня 2015 р. Першотравенський міський суд Дніпропетровської області

в складі: головуючої - судді Янжули С. А.

при секретарі Лиман Н.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Першотравенську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної шкоди (індексу інфляції)та процента від простроченої суми,

ВСТАНОВИВ:

01 липня 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної шкоди (індексу інфляції)та процента від простроченої суми, посилаючись на те, що за рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 02 березня 2010 року на його користь стягнуто з відповідача суму боргу за договором позики в розмірі 15 000 гривень та судові витрати у справі 375 гривень, а всього стягнуто 15 375 гривень. На виконання вказаного рішення суду, було видано виконавчий лист № 2-72 і 30 березня 2010 року відділом державної виконавчої служби Першотравенського міського управління юстиції було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №18323027.

Згідно довідки від 06 листопада 2013 року №9383 - кошти в розмірі 66,67 гривень були стягнуті в січні 2013 року з боржника ОСОБА_2, перераховані на його користь, в рахунок повернення боргу, згідно виконавчого листа №2-72 від 29 грудня 2009 року про стягнення заборгованості з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1, повернення боргу, який повинен був повернутий ОСОБА_2 в грудні 2007 року.

Залишок боргу станом на 01 лютого 2013 року складав 11 839,48 грн.

В зв'язку з несвоєчасним поверненням боргу йому спричинена матеріальна шкода, яка згідно з діючим законодавством виражається в сумі заборгованості з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення по поверненню боргу та процентів від простроченої суми.

Відповідно до ст.ст. 11, 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають з договорів та інших правочинів.

Між ним та відповідачем склались правовідносини, врегульовані Цивільним кодексом України ( далі - ЦК), де згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами, а в силу ст. 526 цього Кодексу зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

В договорі позики від 20 жовтня 2007 року в п.п.1,2 визначено строк, а саме: позичальник зобов'язується повернути суму позики в установлений договором строк - до 20 грудня 2007 року.

Відповідно п.6 вказаного договору у випадку несвоєчасного повернення позики позичальник сплачує позикодавцю суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь період прострочення, а також 10 % від простроченої суми.

Розрахунок суми боргу з урахуванням індексу інфляції:відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Індекс інфляції за: грудень 2007 рік - грудень 2012 року становить 68,38 гривень і, враховуючи, що частка боргу (позики) в розмірі 66,67 гривень повернута в січні 2013 року, то 66,67х68,38:100=45, 59 гривень.

Відповідно п.6 вказаного договору у випадку несвоєчасного повернення позики позичальник сплачує позикодавцю суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь період прострочення, а також 10 % від простроченої суми.

Згідно статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання ( неналежне виконання). Відповідно статті 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди.

Боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані ним збитки ( ч.1 ст.623 ЦК України).

Відповідно з п.1 ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику ( грошові кошти у тій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно п.1 ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України, а відповідно п.1 даної статті боржник звільняється від відповідальності за неможливість виконати ним грошового зобов'язання.

Залишок боргу станом на 01 лютого 2013 року складав 11 839,48 грн - 10%= 1 183,95 гривень.

Таким чином, сума боргу з урахуванням індексу інфляції та 10% від простроченої суми становить: 45,59 + 1 183,95=1 229 грн. 54 коп.

Згідно частини 2 ст.549 ЦК України штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Згідно частини 3 ст.549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно частини 1 ст.550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання.

Згідно ст. 614 ЦК України стягнення неустойки з боржника проводиться у випадку винності його поведінки.

Згідно до ч.1 ст.79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат пов'язаних з розглядом справи. Відповідно до ч.2 ст.79 ЦПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення, звільнення від сплати встановлюється законом.

Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Позивач в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи в його відсутність, позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не з'явився за станом здоров'я, надав заяву про розгляд справи в його відсутність та свої заперечення проти позову в яких зазначив, що позовні вимоги не визнає у повному обсязі оскільки вони є безпідставними та не підлягають задоволенню з наступних підстав.

В своєму позові, позивач просить стягнути з нього індекс інфляції за період: грудень 2007 року - грудень 2012 року та неустойку станом на 01 лютого 2013 року (в розумінні ст.ст. 549, 550, 614 ЦК України) у вигляді 10% від простроченої суми в розмірі 1183 грн. 95 коп. З вказаними вимогами він не згоден.

Так, щодо індексу інфляції зазначив, що рішенням Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 27 січня 2015 року по справі № 186/1704/14-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної шкоди (індексу інфляції) та процентів від простроченої суми, стягнуто з нього на користь позивача індекс інфляції за період неповернення боргу за період з грудня 2007 року по вересень 2011 року (з врахуванням часткового погашення боргу) в розмірі 27,86 грн.

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 30 березня 2015 року, вказане рішення суду залишено без змін.

Рішенням Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 21 квітня 2015 року по справі № 186/417/15-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної шкоди (індексу інфляції) та процентів від простроченої суми, стягнуто з нього на користь позивача індекс інфляції за період неповернення боргу за період з грудня 2007 року по січень 2011 року в розмірі 204,42 грн.

З вказаних рішень суду вбачається, що позивач намагається стягнути з нього індекс інфляції за однаковий період часу декілька разів. В звязку з тим, що позовні вимоги за вказаний період часу вже задоволені рішеннями суду, вони не підлягають задоволенню по дійсній цивільній справі.

Розрахунок індексу інфляції в позовній заяві від 30 червня 2015 року взагалі є не зрозумілим, а саме: позивач помножує повернутий борг на індекс інфляції з 2007 по 2012 роки, не врахувавши строк позовної давності та не врахувавши стягнуті кошти того ж індексу інфляції по попередніх рішеннях суду, а також не додано належних доказів розміру індексу інфляції за вказаний період.

Щодо стягнення неустойки (в розумінні ст.ст. 549, 550, 614 ЦК України) у вигляді 10% від простроченої суми в розмірі 1183 грн. 95 коп. зазначив, що відповідно до п. 6 договору позики від 20 жовтня 2007 року, у випадку несвоєчасного повернення позики Позичальник сплачує Позикодавцю суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь період прострочення, а також 10% від простроченої суми.

Рішенням Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 27 січня 2015 року по справі № 186/1704/14-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної шкоди (індексу інфляції) та процентів від простроченої суми стягнуто з нього на користь позивача заборгованість по відсотках від простроченої суми в розмірі 1 267 грн. 81 коп.

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 30 березня 2015 року, вказане рішення суду залишено без змін.

В звязку з тим, що договір позики від 20 жовтня 2007 року, а саме: його пункт 6, не містить посилання на часовий проміжок нарахування 10% від простроченої суми, наприклад: за кожен день прострочення, за кожен рік чи за кожну годину, розширеному тлумаченню він не підлягає та штраф в розмірі 10% сплачується одноразово, про що вже винесено рішення суду.

Також, необхідно звернути увагу на ст. 258 ЦК України, якою передбачена спеціальна позовна давність, так, для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.

Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Оскільки позивач намагається стягнути неустойку станом на 01 лютого 2013 року, то строк позовної давності сплинув 01 лютого 2014 року.

В звязку з тим, що позивач намагається стягнути саме неустойку, посилаючись на ст.ст. 549, 550, 614 ЦК України, необхідно врахувати строк позовної давності, який вже сплинув.

Частина 2 ст. 625 ЦК України передбачає право кредитора на отримання боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення грошового зобов'язання, а також 3% річних від простроченої суми (за умови якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом).

Відповідно до положень ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов'язання.

Відповідно до положень ст. 547 ЦК України правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним

Відповідно до положень ст. 548 ЦК України виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. Недійсне зобов'язання не підлягає забезпеченню. Недійсність основного зобов'язання (вимоги) спричиняє недійсність правочину щодо його забезпечення, якщо інше не встановлено цим Кодексом. Недійсність правочину щодо забезпечення виконання зобов'язання не спричиняє недійсність основного зобов'язання.

Відповідно до положень ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Згідно ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У відповідності до 72 ЦПК України, право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом.

Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, якщо суд за клопотанням особи, що їх подала, не знайде підстав для поновлення або продовження строку.

Згідно ч. З та ч. 4 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

До речі, всі грошові кошти за рішенням суду на сьогоднішній день з нього на користь позивача вже стягнуті в повному обсязі.

Також просить суд врахувати пільгу по сплаті судового збору, відповідно довідки МСЕК №267810 від 06 листопада 2001 року він є інвалідом 2 групи, тому звільняється від сплати судового збору.

Просить суд застосувати строк позовної давності до позовних вимог щодо стягнення з нього на користь позивача неустойки станом на 01 лютого 2013 року в розмірі 1 183,95 гривень та відмовити в задоволенні позову.

Вивчивши матеріали справи, суд вважає,що позовні вимоги ОСОБА_1 в межах заявлених позовних вимог підлягають частковому задоволенню з наступних підстав:

Як вбачається з матеріалів справи за рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 02 березня 2010 року на користь позивача стягнуто з відповідача суму боргу за договором позики в розмірі 15 000 гривень та судові витрати у справі 375 гривень, а всього стягнуто 15 375 гривень.

На виконання вказаного рішення суду було видано виконавчий лист № 2-72 і 30 березня 2010 року відділом державної виконавчої служби Першотравенського міського управління юстиції було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження.

Згідно довідки ВДВС Першотравенського МУЮ № 9383 від 06 листопада 2013 року в січні 2013 року позивачу перераховано в рахунок повернення боргу ОСОБА_2 66,67 гривень, згідно виконавчого листа № 2-72 від 29 грудня 2009 року, який повинен був повернутий ОСОБА_2 в грудні 2007 року відповідно до п.1 договору позики між сторонами.

Згідно ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У відповідності до п.6 укладеного сторонами договору позики від 21 жовтня 2007 року також передбачено вказану у ч.2 ст.625 ЦК України відповідальність боржника за порушення грошового зобов'язання про сплату боржником боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь період прострочення, а також 10 процентів від простроченої суми.

Зобов'язання виникають на підставах, встановлених ст.11 Цивільного Кодексу України, зокрема, договорів та інших правочинів/ч.2 ст.509 ЦК України/. Зобов'язання перестає діяти в разі його припинення на підставах, передбачених договором або законом/ч.1 ст.598 ЦК України/.

Ці підстави зазначені у статтях 599,600,601,604-609 ЦК України, які не передбачають підставою припинення зобов'язання ухвалення судом рішення про задоволення вимог кредитора. За відсутності інших підстав припинення зобов'язання, передбачених договором або законом, зобов'язання припиняється його виконанням, проведеним належним чином/ст.599 ЦК України/. Належним виконанням зобов'язання є виконання,прийняте кредитором,у результаті якого припиняються права та обов'язки сторін зобов'язання.

Саме по собі ухвалення судом рішення про задоволення вимог кредитора,виконання якого не здійснене,не припиняє зобов'язальних правовідносин сторін договору й не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум,передбачених ч.2 ст.625 ЦК України.

Частина 2 ст.625 ЦК України передбачає право кредитора на отримання боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення грошового зобов'язання, а також 3% річних від простроченої суми /за умови якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом/.

Оскільки відповідач порушив своє зобов'язання по поверненню позики в грудні 2007 року він повинен сплатити позивачу на підставі ч.2 ст.625 ЦК України та п.6 договору позики індексацію заявлених позивачем прострочених сум боргу :

-45,59 грн - отриманих у січні 2013 року в розмірі 66,67 грн з врахуванням індексу інфляції за грудень 2007 року-грудень 2012 року 68,38 (66,67грн х 68,38 : 100= 45,59 грн);

Всього позивачу слід стягнути з відповідача в рахунок індексації зазначеної суми в розмірі 45,59 гривні.

Вирішуючи заявлені позовні вимоги позивача в частині стягнення з відповідача 10% пені за кожен день прострочення виконання зобов'язання, суд вважає їх безпідставними виходячи з наступного:

Відповідно до положень ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов'язання.

Відповідно до положень ст. 547 ЦК України правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Відповідно до положень ст. 548 ЦК України виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. Недійсне зобов'язання не підлягає забезпеченню. Недійсність основного зобов'язання (вимоги) спричиняє недійсність правочину щодо його забезпечення, якщо інше не встановлено цим Кодексом. Недійсність правочину щодо забезпечення виконання зобов'язання не спричиняє недійсність основного зобов'язання.

Відповідно до положень ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно зі ст.611 ЦК України за порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Правові наслідки порушення зобов'язання настають тільки у випадках, коли це передбачено законом або договором. Покладення на сторону договору відповідальності за невиконання зобов'язання, яка не встановлена договором або законом, є порушенням ст. 611 ЦК України (постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 6 листопада 2013 р. у справі № 6-111цс13).

Оскільки укладеним сторонами договором позики та іншими доказами не доведено наявність письмового договору між сторонами про встановлення будь-яких видів саме заходів забезпечення виконання зобов'язання відповідно до ст.549 ЦК України, не зазначено конкретні види та розміри таких заходів забезпечення виконання зобов'язання у виді неустойки, зокрема, пені в розмірі 10 % за кожен день прострочення виконання, всупереч вимогам стт.ст.546,547,548,549 ЦК України, оскільки в договорі у п.6 лише повністю відображено редакцію ч.2 ст.625 ЦК України, але конкретні види та їх розміри будь-яких заходів забезпечення виконання зобов'язання, зокрема, пені в розмірі 10% за кожен день прострочення виконання, не зазначені у укладеному сторонами договорі позики,тому суд вважає безпідставним посилання позивача на встановлення між ним та ОСОБА_2 письмового договору про застосування такого виду заходу забезпечення виконання зобов'язання як пеня в розмірі 10% за кожен день прострочення виконання зобов'язання. Зокрема, у самому договору позики між сторонами не зазначено застосування будь-яких заходів забезпечення виконання зобов'язання, зокрема, такого виду як пені, в договорі навіть відсутнє таке слово як «пеня».

Як уже зазначалось судом, редакція п.6 договору позики між сторонами повністю відображає редакцію ч.2 ст.625 ЦК України, як в частині індексації простроченої суми грошового зобов'язання, так і в частині 10% від простроченої суми. Незазначення виразу «річних» суд вважає його пропущеним, але, виходячи із необхідності тлумачення умов договору в інтересах обох сторін, суд вважає, що сторонами встановлено саме виплату 10% річних від простроченої суми виходячи із змісту п.6 договору позики між сторонами.

Невстановлення сторонами при укладанні договору позики у письмовій формі, як того вимагає закон, конкретного виду заходу забезпечення виконання зобов'язання у виді пені в розмірі 10% за кожен день прострочення виконання зобов'язання свідчить про безпідставність одностороннього тлумачення позивачем його права відповідно до п.6 договору позики на стягнення з відповідача пені в розмірі 10% за кожен день прострочення виконання зобов'язання .

Позовних вимог про стягнення з відповідача відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України 10% річних від простроченої суми позивачем в даній справі не заявлено.

Тому в частині позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення на його користь з ОСОБА_2 1 183,95 гривень, саме як пені в розмірі 10% за кожен день прострочення від простроченої суми боргу станом на 01 лютого 2013 року,тобто про стягнення зазначеної пені, як заходу забезпечення позову, слід відмовити по суті.

З врахуванням викладеного суд вважає, що на користь позивача слід стягнути з відповідача індексацію заявленої позивачем частини суми боргу в розмірі 45,59 гривень.

У задоволенні решти заявлених позовних вимог, зокрема, пені в розмірі 10% за кожен день прострочення виконання зобов'язання, слід відмовити.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат у справі суд виходить з наступного:

Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Оскільки позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені частково на суму 45,59 грн, вказана сума стягнення 45,59 грн становить 3,7% від заявленої позивачем загальної суми позовних вимог на суму 1 229,54 грн, відповідач у справі ОСОБА_2 звільнений від сплати судового збору як інвалід 2 групи на підставі п.9 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», суд вважає, що позивачу слід компенсувати понесені ним судові витрати у справі пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в розмірі 9,02 грн (3,7% від загальної суми понесених позивачем судових витрат у справі в розмірі 243,60 грн) за рахунок держави на підставі ст.88 ЦПК України.

На підставі викладеного,керуючись ст.ст. 10,11,209,212,214,215 ЦПК України,ч.2 ст.625 ЦК України,- суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 задовільнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в рахунок індексації заявленої простроченої суми боргу в розмірі 45 (сорок п'ять)гривень 59 копійок.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 з державного бюджету України в рахунок повернення судових витрат 9 (дев'ять)гривень 02 копійки.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Дніпропетровської області через Першотравенський міський суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя С.А.Янжула