Справа № 2-1770/2010
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 червня 2010 року Малиновський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - Буран О.М.

при секретарі - Татар Ю.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні м. Одеси цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до ОСОБА_5, Малиновського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання недійсним договору дарування , суд

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2009 року позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_5, Малиновського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області про визнання особи такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_1.

Свої вимоги позивачі обґрунтовують тим, що відповідач з жовтня 2007 року не проживає за адресою: АДРЕСА_1. ОСОБА_5 виїхав зі своїми речами з вищевказаної квартири та до наступного часу його місто мешкання позивачам не відомо. Крім того згідно рішення Малиновського районного суду м.Одеси від 16.09.2009 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 розірвано. Незважаючи на те, що відповідач протягом тривалого часу не мешкає за указаною адресою, він не знявся з реєстраційного обліку. Позивачі просять визнати ОСОБА_5 таким, що втратив право користування житловим приміщенням у квартирі АДРЕСА_1.

У судове засідання з'явився представник позивачів, позовні вимоги підтримав, просив суд задовольнити позов у повному обсязі.

Відповідач у судове засідання з'явився, проти позову заперечував. Просив у задоволенні позовних вимог відмовити. Надав суду зустрічний позов про визнання договору дарування ? частини квартири АДРЕСА_1 недійсним.

Представник Малиновського РВ УМВС України в Одеській області у судове засідання не з'явилися, але надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності.

Представник позивачів проти зустрічного позову заперечував. Вказав, що 22.08.2003 року ОСОБА_5 уклав договір дарування згідно якого подарував ОСОБА_4 належну йому частину у квартирі АДРЕСА_1. Договір був посвідчений приватним нотаріусом Єлісєєвою О.Ю. Ініціатором укладення договору був ОСОБА_5. Таким чином підстав для визнання договору дарування недійсним немає. Крім того, 18.11.2003 року ОСОБА_4 заповів ? частину квартири АДРЕСА_1 своєї дочці , ОСОБА_1. З моменту укладення договору ОСОБА_4 сплачував усі комунальні послуги у вищевказаній квартирі.

У судовому засіданні відповідач пояснив, що він дійсно не проживає у квартирі АДРЕСА_1 з 2007 року у зв'язку з конфліктом між ним та його дружиною, ОСОБА_1. Виїхав з квартири добровільно, забрав усі свої речі. Деякий час він проживав у комунальної квартирі, яка належить його дружині. На даний час він не проживає за містом реєстрації. Щодо укладення договору дарування ОСОБА_5 вказав, що він дійсно уклав у нотаріальній конторі договір дарування , згідно якого подарував батьку своєї дружини, ОСОБА_4, належну йому частину у квартирі АДРЕСА_1 у зв'язку з тим, що у той період він знаходився під слідством та переживав за квартиру.

Суд перевіривши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до ОСОБА_5, Малиновського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням підлягають задоволенню у повному обсязі згідно до вимог ч.2 ст.405 ЦК України; у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_5 до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання недійсним договору дарування - відмовити.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що згідно рішення Малиновського районного суду м.Одеси від 16.09.2009 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 розірвано. ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є співвласниками квартири АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності від 24.12.1997 року за № 110609, видане згідно розпорядження органу приватизації (а.с. ) Раніш власником ? вказаної квартири був відповідач, ОСОБА_5, який 22.08.2003 року уклав договір дарування №531299, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Єлісєєва Оксана Юріївна. (а.с. ) Згідно договору дарування відповідач подарував батьку своєї дружини ОСОБА_4 1/4 частину у квартирі АДРЕСА_1. Свої дії відносно укладання договору, відповідач обґрунтовує тим, що він був змушений укласти цей договір у зв'язку з порушенням кримінальної справи відносно нього. Але у матеріалах справи є постанови від 25.06.2001 року та 13.12.2002 року о припиненні карних справ відносно ОСОБА_5.(а.с. )

Факт не проживання ОСОБА_5 у квартирі АДРЕСА_1 підтверджується відповіддю з КУ „Міська поліклініка №16", з якої вбачається, що за медичною допомогою відповідач не звертався з 2001 року, а також актами сусідів від 23.07.2009 р. та від 30.10.2009 року, завірених керівництвом дільниці №1 КП ЖКС «Черьомушки».(а.с. )

У судовому засіданні були допитані у якості свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8.

ОСОБА_8 пояснила, що вона тривалий час знайома як з позивачами так і з відповідачем. Стосунки нормальні. З вересня 2007 року ОСОБА_5 не проживає у квартирі АДРЕСА_1. Їй відомо, що ОСОБА_1 намагалася умовити свого чоловіка, ОСОБА_5, не покидати квартиру, однак він зібрав свої речі і пішов від неї.

ОСОБА_7 пояснив, що у вересні 2007 року він вивозив речі ОСОБА_5 на дачу у Чорноморку. Назад речі не вивозили. Потім з дачі речі ОСОБА_5 перевозив у квартиру на вулиці Льва Толстого у місті Одесі.

Також у судовому засіданні була допитана приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Єлісєєва Оксана Юріївна, яка пояснила що нею був посвідчений договір дарування між ОСОБА_5 та ОСОБА_4. Сторони добровільно підписали договір, виявляючи тим самим свою волю. Перед підписанням договору сторони в обов'язковому порядку його прочитали.

Заслухавши пояснення представника позивачів, відповідача, свідків, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Відповідно до ст. 11 Закону України „Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", реєстрація місця проживання та місця перебування особи здійснюється відповідним органом спеціального уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації.

Згідно зі ст. 7 вищевказаного Закону, зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням.

Згідно до вимог ч.2 ст.405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Суд вважає, що відповідач не мешкав у спірному житловому приміщенні з вересня 2007 року , чим втратив право користування спірним житловим приміщенням.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 3, 4, 60, 213, 215 ЦПК України, ст. 202-204, 209, 215, 233,234, ч.2 ст.405 ЦК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 - задовольнити.

Визнати ОСОБА_5 таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1

Зобов'язати ВГІРФО Малиновського РВ ОМУ УМВСУ в Одеській області зняти з реєстраційного обліку ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1.

У задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_5 - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього протягом 20 днів апеляційної скарги, з подачею її копії до апеляційної інстанції або в порядку ч. 4 ст. 295 ЦПК України

Суддя: О.М. Буран