У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 червня 2015 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Рівненської області в складі:

Головуючого судді: Гордійчук С.О.

суддів: Боймиструка С.В., Буцяка З.І.,

секретар судового засідання: Демчук Ю.Ю.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Рівному апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Острозького районного суду Рівненської області від 22 травня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління освіти Острозької районної державної адміністрації, третя особа профспілковий комітет Кутянківської середньої школи Острозького району Рівненської області про визнання незаконними дій посадових осіб Управління освіти Острозької районної державної адміністрації Рівненської області.

в с т а н о в и л а :

Рішенням Острозького районного суду Рівненської області від 22 травня 2015 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до Управління освіти Острозької районної державної адміністрації, третя особа профспілковий комітет Кутянківської середньої школи Острозького району Рівненської області про визнання незаконними дій посадових осіб Управління освіти Острозької районної державної адміністрації Рівненської області відмовлено.

В поданій на рішення апеляційній скарзі позивач вказує на його незаконність, оскільки рішення постановлено з порушенням норм матеріального права. Вказує, що суд не врахував тієї обставини, що при написанні заяви про звільнення з посади директора Кутянківської середньої школи 31 серпня 1987 року причина звільнення зазначена така, що не входить до переліку поважних причин передбачених ст. 38 КЗпП України, що не дозволяло роботодавця звільнити його в термін інший ніж 14 днів, а також позбавило його права відкликати таку заяву протягом 2-14 вересня 1987 року. Судом не перевірено факти та мотиви, які спонукали його до написання заяви про звільнення з роботи та не зясовано поважність причин звільнення його з роботи.

Вказує, що переведення на посаду вчителя із зменшенням навантаження, не можна вважати переведенням на легшу роботу, оскільки відсутній висновок лікарської консультативної комісії.

Просить рішення скасувати і ухвалити нове про задоволення позову.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано достатніх доказів, які підтверджують незаконність переведення з посади директора на посаду вчителя Кутянківської середньої школи та написання заяви під тиском адміністрації управління освіти Острозької РДА.

З таким висновком суду погоджується і колегія суддів апеляційного суду.

Як вбачається з матеріалів справи та пояснень позивача в судовому засіданні, 31 серпня 1987 року ним особисто подано заяву про звільнення з роботи за власним бажанням з 01 вересня 1987 року та зазначено причину звільнення з роботи в звязку з незадовільним станом здоровя.

Наказом Острозького районного відділу народної освіти №475-к від 31 серпня 1987 року ОСОБА_1 звільнено з посади директора Кутянківської середньої школи за ст. 38 КЗпП УРСР в звязку з поганим станом здоровя і залишено його на посаді вчителя історії цієї ж школи з неповним навантаженням з 01 вересня 1987 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні.

У разі, коли заява про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу з визначених ч. 1 ст. 38 КЗпП України підстав, а також з інших поважних причин, власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник.

Доводи апеляційної скарги про те, що зазначена ним в заяві поважна причина незадовільний стан здоровя, не підтверджена висновком лікарської консультативної комісії не заслуговують на увагу, оскільки причини, які можна визначити поважними не є вичерпними і розглядаються власником в кожному конкретному випадку.

За таких обставин, при звільненні ОСОБА_1 за власним бажанням, роботодавцем було прийнято до уваги поважність причини його звільнення незадовільний стан здоровя, та згідно поданої заяви розірвано трудовий договір в строк, який просив працівник 01 вересня 1987 року та виданий наказ з дотриманням вимог ст. 38 КЗпП України.

Покликання в апеляційній скарзі на те, що судом не перевірено факти та мотиви, які спонукали його до написання заяви про звільнення з посади директора школи та не зясовано поважність причин звільнення не заслуговують на увагу виходячи з наступного.

Відповідно до роз'яснень п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» № 9 від 06 листопада 1992 року по справах про звільнення за ст. 38 КЗпП України суди повинні перевіряти доводи працівника про те, що власник або уповноважений ним орган примусили його подати заяву про розірвання трудового договору.

Жодних доказів того, що позивача примусили до написання заяви про звільнення з роботи за власним бажанням він суду не подав і судом їх не здобуто.

В зв'язку із тим, що факт тиску з приводу написання вищевказаної заяви позивачем не доведено, тому таку заяву про звільнення з роботи слід розцінювати як власну волю з усвідомленням відповідних наслідків.

Навпаки із пояснень позивача вбачається, що при написанні вказаної заяви він просив звільнити його саме 01 вересня 1987 року з підстав незадовільного стану здоровя, що відповідно до ст. 38 Кодексу Законів про працю України давало право відповідачу задовольнити заяву в день її написання.

Крім того, після написання заяви позивач не здійснив спроб щодо відкликання своєї заяви, не висловив бажання продовжити роботу на посаді директора школи та продовжував працювати на посаді вчителя історії ще біля 10 років і не оспорював наказ про звільнення його з посади директора у строки визначенні законом, що вказує на те, що позивач бажав звільнитися з посади директора школи та працювати на посаді вчителя історії з неповним навантаженням, безпосередньо в день подання заяви. Таку незгоду висловив лише 27 жовтня 2014 року подавши позовну заяву до суду, тобто аж через 27 років.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги про те, що переведення на посаду вчителя із зменшенням навантаження за відсутності медичних висновків, не впливають на підстави та поважність причин звільнення з роботи 01 вересня 1987 року позивача за власним бажанням згідно ст. 38 КЗпП України. Перевівши на посаду вчителя з неповним навантаженням, роботодавець навпаки реалізував право на працю ОСОБА_1 на легших умовах, що відповідає заявленим позивачем 31 серпня 1987 року вимогам.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо безпідставності заявленої вимоги про визнання незаконним наказу Управління освіти Острозької районної державної адміністрації Рівненської області №104-к від 20.05.1997 року, оскільки така вимога була розглянута Острозьким районним судом Рівненської області 18 листопада 1997 року та ухвалене відповідне рішення, яке набрало законної сила та позивачем не оскаржувалось.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції були правильно, всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в зв'язку із чим рішення підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Острозького районного суду Рівненської області від 22 травня 2015 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею чинності.

Головуючий :

Судді :