РІШЕННЯ

Іменем України

27.10.2015 року Франківський районний суд м. Львова в складі:

Головуючого судді Дзеньдзюра С.М.

при секретарі Мочульській М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Фізичної особи підприємця ОСОБА_2, ТзОВ "ОВАЦІЯ", третя особа - ОСОБА_4 про визнання договору недійсним, -

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з позовом до Фізичної особи підприємця ОСОБА_2, ТзОВ "ОВАЦІЯ" в якому просить визнати недійсними на майбутнє Договір оренди №110І нежитлових приміщень від 29 липня 2014 року. В обґрунтування позовних вимог позивач покликається на те, що відповідно до Договору позики грошових коштів та поруки від 20 травня 2014 року, укладеного між ОСОБА_4 (Позикодавець) і ФО-П ОСОБА_2 (Позичальник), вона поручалась за виконання позичальником зобов'язань за даним договором. З метою забезпечення виконання зобов'язання щодо виконання Договору позики, згідно з яким ФО-П ОСОБА_2 надано безвідсоткову позику в сумі 40 000,00 грн., а також в забезпечення всіх інших виплат та штрафних санкцій, було укладено Договір застави від 20 травня 2014 року, відповідно до якого ФО-П ОСОБА_2 передав в заставу належну йому на праві власності металеву конструкцію кіоску, що розташований за адресою місто Львів, АДРЕСА_1. 29 липня 2014 року між ФО-П ОСОБА_2 та ТзОВ «Овація» було укладено Договір оренди №110І нежитлових приміщень, відповідно до якого було передано в строкове платне користування ТзОВ «Овація» наведене вище майно. Відповідно до п. 2.2.2 Договору застави ФО-П ОСОБА_2 мав право передавати заставлене майно в лізинг, оренду або будь-яке інше користування виключно за письмовою згодою заставодержателя - ОСОБА_4 ОСОБА_4 такої згоди на передачу даного кіоску в оренду не давав. Таким чином, вчинення даного правочину оренди порушує право позивача як поручителя.

В судове засідання позивач не з'явилась.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала, давши пояснення аналогічні доводам викладеним у позовній заяві, просила позов задоволити.

Відповідач ФО-П ОСОБА_2 в судове засідання не з»явився, надіслав на адресу суду заяву в якій просив справу розглядати без його участі.

Представник відповідача ТзОВ "ОВАЦІЯ" в судовому засіданні просила в задоволенні позову відмовити. Зазначила, що на протязі всього орендного користування приміщенням ТзОВ "ОВАЦІЯ" було належним орендарем, виконувало всі зобов'язання по договорі оренди павільйону орендодавцю ФО-П ОСОБА_2 В задоволенні позову просила відмовити.

Третя особа - ОСОБА_4, в судове засідання не з'явився, надіслав на адресу суду пояснення в яких вказав, що він як заставодержатель не надавав ОСОБА_2 згоди на передачу металевої конструкції кіоску, що розташований за адресою місто Львів, АДРЕСА_1 в оренду та не надавав згоди на укладення будь-якого договору оренди, в тому числі оспорюваного договору. Зазначив, що позов підставний та підтримав його.

Заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача ТзОВ "ОВАЦІЯ", дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Ст.60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Судом встановлено, що відповідно до Договору позики грошових коштів та поруки від 20 травня 2014 року, укладеного між ОСОБА_4 (Позикодавець) і ФО-П ОСОБА_2 (Позичальник), ОСОБА_1 поручалась за виконання позичальником зобов'язань за даним договором.

З метою забезпечення виконання зобов'язання щодо виконання Договору позики, згідно з яким ФО-П ОСОБА_2 надано безвідсоткову позику в сумі 40 000,00 грн., а також в забезпечення всіх інших виплат та штрафних санкцій, було укладено Договір застави від 20 травня 2014 року, відповідно до якого ФО-П ОСОБА_2 передав в заставу належну йому на праві власності металеву конструкцію кіоску, що розташований за адресою місто Львів, АДРЕСА_1.

Відповідно до п. 2.2.2 Договору застави ФО-П ОСОБА_2 мав право передавати заставлене майно в лізинг, оренду або будь-яке інше користування виключно за письмовою згодою заставодержателя - ОСОБА_4

В судовому засіданні встановлено, що 29 липня 2014 року між ФО-П ОСОБА_2 та ТзОВ «Овація» було укладено Договір оренди №110І нежитлових приміщень, відповідно до якого було передано в строкове платне користування ТзОВ «Овація» нежитлове приміщення (павільйон) по АДРЕСА_1 у м. Львові. ОСОБА_4 згоди на передачу вищевказаного павільйону в оренду не надавав.

Згідно ст. 17 Закону України «Про заставу» заставодавець може відчужувати заставлене майно тільки за згодою заставодержателя.

Відповідно до ч.2 ст. 586 ЦК України заставодавець має право відчужувати предмет застави, передавати його в користування іншій особі або іншим чином розпоряджатися ним лише за згодою заставодержателя, якщо інше не встановлено договором.

Згідно ч.1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203 цього кодексу.

Згідно ч.1 ст. 236 ЦК України, нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

Таким чином, враховуючи вищенаведене суд вважає, що договір оренди №110І нежитлових приміщень, укладений з порушенням вимог Закону України «Про заставу» та положень ЦК України, що в свою чергу призвело до порушення законних прав та інтересів позивача. Разом з тим, з врахуванням ч.1 ст. 236 ЦК України позов підлягає до задоволення в частині визнання недійсним договору оренди нежитлових приміщень №110І від 29 липня 2014 року.

Відповідно до ст.88 ЦПК України, стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, з відповідачів слід стягнути сплачений позивачем судовий збір 243,60 грн.

Керуючись ст. 10, 11, 57, 60, 208-209, 212, 215, 218 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в :

Позов задовольнити частково.

Визнати недійсним договір оренди нежитлових приміщень №110І від 29 липня 2014 року.

Стягнути з Фізичної особи підприємця ОСОБА_2, ТзОВ "ОВАЦІЯ" на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 243,60 грн.

В задоволенні решти вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається апеляційному суду через Франківський районний суд м. Львова протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя Дзеньдзюра С.М.