Номер провадження: 22-ц/785/3176/15
Головуючий у першій інстанції Сувертак І. В.
Доповідач Доценко Л. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.04.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Доценко Л.І.,

суддів - Гірняк Л.А., Кварталової А.М.,

за участю секретаря - Томашевської К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Державного підприємства дорожнього зв'язку, інформаційного забезпечення та автоматики "Укрдорзв'язок", філії "Полтавський виробничий експлуатаційно-технічний вузол зв'язку" Державного підприємства дорожнього зв'язку, інформаційного забезпечення та автоматики "Укрдорзв'язок" про стягнення заборгованості по зарплаті, грошової компенсації за невикористані відпустки, стягнення моральної шкоди, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 26 січня 2015 року,

ВСТАНОВИЛА :

25.09.2014 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ДП дорожнього зв'язку, інформаційного забезпечення та автоматики "Укрдорзв'язок", філії "Полтавський ВЕТВЗ" ДП дорожнього зв'язку, інформаційного забезпечення та автоматики "Укрдорзв'язок" про стягнення заборгованості по зарплаті, грошової компенсації за невикористані відпустки, стягнення моральної шкоди.

Позивач обґрунтовує свої вимоги тим, що 21.08.2002 року вона була прийнята у Службу автомобільних доріг в Одеській області на посаду оператор зв'язку 1 класу. 12.09.2011 року була звільнена за ст. 36 КЗпП України у порядку переведення в ДП "Укрдорзв'язок". 13.09.2011 року була прийнята в Державне підприємство "Укрдорзв'язок" на роботу в Одеський ЛТЦДЗ на посаду оператор електрозв'язку. З 01.01.2014 року Одеський ЛТЦДЗ став підпорядковуватися філії "Полтавський ВЕТВЗ" ДП "Укрдорзв'язок". 12.08.2014 року позивачку звільнили у зв'язку зі скороченням штату працівників на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України.

Позивачка зазначає, що після звільнення вона отримала трудову книжку без повного розрахунку по заробітній платі та інших виплат в порушення вимог ст.ст. 47, 116 КЗпП України.

Позивачка просить стягнути з ДП "Укрдорзв'язок" заборгованість по виплаті матеріальної допомоги на оздоровлення за 2012 та 2013 роки у розмірі - 3470 грн., заборгованість по виплаті за вислугу років за 2012 рік у розмірі 2300 грн., стягнути з філії "Полтавський виробничий експлуатаційно-технічний вузол зв'язок" та ДП "Укрдорзв'язок" заборгованість по заробітній платі з 01.02.2014 року по 12.08.2014 року у розмірі 14008,05 грн., середній заробіток за весь час затримки починаючи з 12.08.2014 року по день винесення рішення, вихідну допомогу у зв'язку із звільненням за ч.1 ст. 40 КЗпП України в розмірі 3245,49 грн., грошову компенсацію за відпустку та невикористану відпустку у розмірі 2985,84 грн., компенсацію втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати у розмірі 229,82 грн., індексацію у розмірі 262,23 грн.

Також позивачка просила стягнути з відповідача моральну шкоду, яку вона оцінює в розмірі 2000 грн.

В судовому засіданні позивачка підтримала позов, просила задовольнити вимоги повністю.

Відповідачі в судове засідання не з'явились.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 26 січня 2015 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто з Державного підприємства дорожнього зв'язку, інформаційного забезпечення та автоматики ("Укрдорзв,язок") на користь ОСОБА_2 заборгованість по заробітній платі в сумі 7898,01грн.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з Державного підприємства дорожнього зв'язку, інформаційного забезпечення та автоматики "Укрдорзв'язок" на користь держави судовий збір в сумі 243,60 грн.

Рішення суду оскаржує ОСОБА_2 в частині відмови у задоволенні її позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку та моральної шкоди.

В іншій частині рішення суду не оскаржується, тому відповідно до ст.303 ЦПК України не переглядається.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду змінити, стягнути середній заробіток за весь час затримки починаючи з 12.08.2014 року по день ухвалення рішення 26.01.2015року в сумі 12062,35 грн. та моральної шкоди в сумі 2000,00 грн., посилаючись на порушення судом норм матеріального права.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, заперечення на неї, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_2 про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку та моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що у підприємства не було фінансової можливості розрахуватись с позивачкою при звільненні та вона не довела заподіяння їй моральної шкоди.

Однак погодитись з таким висновком суду першої інстанції не можна, оскільки висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, суд не правильно застосував норми матеріального закону.

Колегія суддів вважає, що вказані порушення призвели до неправильного вирішення справи, тому суд апеляційної інстанції на підставі п.п.3,4 ч.1 ст.309 ЦПК України рішення суду першої інстанції скасовує, ухвалює нове рішення із наступних підстав.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 21 серпня 2002 року позивачка прийнята у Службу автомобільних доріг в Одеській області на посаду оператор зв'язку 1 класу. 12 вересня 2011 року була звільнена за ст. 36 КЗпП України у порядку переведення в ДП "Укрдорзв'язок". 13 вересня 2011 року позивач прийнята в Державне підприємство "Укрдорзв'язок" на роботу в Одеський ЛТЦДЗ на посаду оператор електрозв'язку. З 01.01.2014 року Одеський ЛТЦДЗ став підпорядковуватися філії "Полтавський ВЕТВЗ" ДП "Укрдорзв'язок".

12 серпня 2014 року позивачку звільнили у зв'язку зі скороченням штату працівників на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України.

Відповідно до ч.1 ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Згідно із ч.1ст.117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у ст.116 цього Кодексу, за відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку про те, що відсутність фінансово- господарської діяльності або коштів у роботодавця не виключає його вини в невиплаті належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої ст.117 КЗпП України.

Із довідки № 3/79 від 11.11.2014року, наданої відповідачем, вбачається, що розрахунок при звільненні ОСОБА_2 в день звільнення проведений не був, у зв;язку з чим у підприємства виникла заборгованість по заробітній платі перед позивачкою в розмірі 7898, 01грн. ( а.с.121).

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 26 січня 2015року з відповідача на користь позивачки була стягнута заборгованість по заробітній платі в розмірі 7898,01грн. Відповідач з даною заборгованістю перед позивачкою згоден.

Таким чином, установивши під час розгляду справи, що працівникові не були виплачені належні від підприємства суми в день звільнення, суд першої інстанції помилково не стягнув з відповідача на користь працівника середній заробіток за весь час затримки розрахунку на підставі ст.117 КпП України.

Згідно довідки № 3/80 від 11.11.2014року, наданої відповідачем середньоденна заробітна плата ОСОБА_2 складає 104,89грн. ( а.с. 122). Дана сума обчислена виходячи з положень постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1995року № 100 " Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати". Час затримки розрахунку складає 115 днів, тобто з 12.08.2014року - день звільнення по 26.01.2015року- день винесення рішення ( серпень- 13 робочих днів; вересень -22; жовтень - 23; листопада- 20, грудень 23, січень-14).

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що середній заробіток за час затримки складає 104,89грн. х115 днів= 12062,35грн., який повинен бути стягнутий з відповідача на користь позивачки у відповідності до вимог ст.117 КЗпП України.

Відповідно до ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівникові провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв;язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Колегія суддів вважає, що невиплата ОСОБА_2 заробітної плати при звільненні є порушенням трудового законодавства, порушенням її трудових прав, що призвело до втрати нормальних, життєвих зв;язків і вимагають від неї додаткових зусиль для організації її життя, що призвело до моральних страждань, а як наслідок до спричинення їй моральної шкоди. Колегія суддів оцінює моральну шкоду заподіяну позивачці в суму 500гривень, які відповідач повинен відшкодувати ОСОБА_2

На підставі наведеного, колегія суддів прийшла до висновку про скасування рішення суду в частині відмови у задоволенні позову про стягнення середнього заробітку на час затримки розрахунку та моральної шкоди та ухваленні в цій частині нового рішення про стягнення з відповідача на користь позивачки середній заробіток за час розрахунку в сумі 12062грн.35коп. та моральну шкоду в сумі 500грн.

Керуючись ст.ст. 307 ч.2 п.1, 309 ч.1 п.п.3,4, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 26 січня 2015 року в частині відмови у задоволенні позову про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку та моральної шкоди скасувати та в цій частині ухвалити нове рішення.

Стягнути з Державного підприємства дорожнього зв;язку, інформаційного забезпечення та автоматики " Укрдорзв;язок" на користь ОСОБА_2 ідентифікаційний номер № НОМЕР_1 середній заробіток за час затримки розрахунку в сумі 12062 гривень 35коп. та моральну шкоду в сумі 500гривень.

Рішення суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий Л.І. Доценко

Судді Л.А. Гірняк

А.М. Кварталова

Копія ві