Справа № 433/1551/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.01.2015 року, Троїцький районний суд Луганської області у складі суду:

Головуючий суддя по справі ОСОБА_1

При секретарі Вініченко Л.О.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу,-

В С Т А Н О В И В:

Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбу з 22 червня 2013 року. Мають неповнолітнього сина ОСОБА_4,ІНФОРМАЦІЯ_1. Який проживає разом з відповідачкою. І знаходится на повному її утриманні. Позивач звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу, мотивуючи тим, що, сім'я розпалася з причини взаємного непорозуміння, сумісне господарство не ведеться, примирення бути не можливо. Між ними вирішено питання, щодо проживання неповнолітньої дитини. Шлюбні відносини припиненні з грудня 2013 року.

У судовому засіданні позивач надав заяву і просить розглянути справу в їх відсутність у звязку з тим, що вони проживають в зоні АТО.

Суд, вивчивши заяви сторін та матеріали справи вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 112 ч.2 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст.114 Сімейного кодексу України - у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу.

Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим.

Відповідно до ст. 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки відповідачка при реєстрації шлюбу змінила прізвище, вона має право після розірвання шлюбу залишити його.

Згідно з ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Таким чином, суд вважає встановленим, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей, а тому шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання.

Враховуючи викладене, та керуючись ст.ст. 105 ч.3, 112, 113, 114 ч.2 СК України, ст.ст.10,11,209,212,213-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу - задовольнити.

Розірвати шлюб між ОСОБА_2 і ОСОБА_3, зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Рубіжанского міського управління юстиції в Луганської області 22 червня 2013 року, актовий запис №115

Відповідачці по справі залишити до шлюбне призвище - Коломойцева.

Рішення суду може бути оскаржено до Харківського апеляційного суду на протязі 10 днів через Троїцький районний суд Луганської області.

Суддя: М.А. Ляшенко