Справа № 2/489/636/15
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

23 жовтня 2015 року Ленінський районний суд м.Миколаєва у складі:

головуючого - судді Спінчевської Н.А.,

при секретарі - Ковальовій С.В.,

за участю позивача ОСОБА_1, ОСОБА_2, відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4, представника відповідачів ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про реальний поділ житлового будинку,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2014 року ОСОБА_1, ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_3, зазначивши третьою особою у справі ОСОБА_4А, про визначення порядку користування житловим будинком, який розташований по вул..Залізничній,76 в м.Миколаєві.

Позивачі вказували на те, що вони та відповідачка успадкували в рівних частинах ? частки житлового будинку із відповідною часткою господарських і побутових будівель та споруд, розташованого по вул..Залізничній,76 в м.Миколаєві, та, відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 25.03.2014 року, кожен з них є власником ? частки вказаного житлового будинку. Посилаючись на те, що на теперішній час вони з відповідачкою не можуть дійти згоди щодо порядку користування даним житловим будинком, відповідачка на свій розсуд користується ним, просили суд визначити порядок користування житловим будинком в судовому порядку.

В подальшому при розгляді справи позивачі змінили вимоги позову, та, предявивши їх також до четвертого співвласника будинку ОСОБА_4, просили суд провести реальний розподіл спірного житлового будинку.

За клопотанням позивачів у справі було призначено судову будівельно-технічну експертизу для визначення можливих варіантів розподілу житлового будинку, проведення яких доручено Регіональній торгово-промисловій палаті Миколаївської області.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, експерта, який проводив експертизу, вивчивши і оцінивши в сукупності наявні матеріали справи, судом встановлено наступне.

З матеріалів справи вбачається, що згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 21.12.1993 року, виданого Другою Миколаївською державною нотаріальною конторою, ? частка житлового будинку № 76 по вул.Залізничній в м.Миколаєві належить ОСОБА_4

На підставі заповіту, посвідченого державним нотаріусом Другої Миколаївської державної нотаріальної контори від 01.04.19993 року ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 успадкували інші ? частки житлового будинку № 76 по вул..Залізничній в м.Миколаєві після смерті ОСОБА_6, яка померла 25 серпня 2001 року.

25.03.2014 року державним нотаріусом Другої Миколаївської державної нотаріальної контори позивачам у справі ОСОБА_1 і ОСОБА_2 були видані свідоцтва про право на спадщину за заповітом.

Свідоцтво про право на спадщину на ? частку будинку ОСОБА_3 ще не видано.

Таким чином, на теперішній час житловий будинок з відповідною часткою господарських будівель та споруд по вул..Залізничній,76 в м.Миколаєві на праві спільної часткової власності належить: 1/4 частка - ОСОБА_4, 1/4 частка ОСОБА_1, 1/4 частка ОСОБА_2, 1/4 - частка ОСОБА_3

Вказаний житловий будинок розташований на земельній ділянці площею 480 кв.м, яку було надано під індивідуальну забудову житлового будинку ОСОБА_7 на підставі рішення виконкому Миколаївської міської ради депутатів трудящих № 1134 від 16.03.1957 року.

Між сторонами існує спір щодо порядку користування житловим будинком.

Відповідно до ч.1 ст.317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.

За приписами ч. 1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Згідно зі ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Відповідно до ч. 1 ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки з майна, що є у спільній частковій власності.

У разі виділу співвласникові у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.

Такий порядок проведення робіт з поділу, виділу та розрахунку часток житлових будинків, будівель, споруд, іншого нерухомого майна при підготовці проектних документів щодо можливості проведення цих робіт визначається Інструкцією щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об'єктів нерухомого майна, затвердженою наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 18 червня 2007 року № 55.

Згідно з пунктами 1.2,2.1,2.4 цієї Інструкції поділ об'єкта нерухомого майна (виділ частки) на окремі самостійні об'єкти нерухомого майна здійснюється відповідно до законодавства на підставі висновку щодо технічної можливості такого поділу (виділу) з дотриманням чинних будівельних норм та з наданням кожному об'єкту поштової адреси.

Відповідно до п.1.4.4 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року № 76, переобладнання і перепланування жилих будинків, жилих і нежилих у будинках приміщень, що призводять до порушення тривкості або руйнації несучих конструкцій будинку, погіршення цілісності і зовнішнього вигляду фасадів, порушення вимог протипожежної безпеки та засобів протипожежного захисту, не допускається. Перепланування жилих будинків, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень, що погіршує умови експлуатації і проживання всіх або окремих громадян у будинку, квартирі, не допускається.

Як вбачається із роз'яснень, викладених у абз.1 п. 6,7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 4 жовтня 1991 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право власності громадян на жилий будинок», судам при вирішенні справ про виділ у натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, слід мати на увазі, що це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру).

Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників з урахуванням конкретних обставин поділ (виділ) може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась.

Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права стосовно спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, суд, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), повинен передати співвласнику частки жилого будинку та нежилих будівель, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню будівлі.

Для встановлення можливості проведення реального поділу спірного житлового будинку судом було призначено судову будівельно-технічну експертизу.

Відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи Регіональної торгово-промислової палати Миколаївської області №125-066 від 31.07.2015 року, пояснень, доповнень експерта наданих в судовому засіданні при розгляді даної справи, кожній із сторін виділити відокремлену частину будинку з дотриманням будівельно-технічних та санітарних норм технічно неможливо.

В судовому засіданні експерт ОСОБА_8 також пояснювала суду, що, досліджуючи, відповідно до ухвали суду про призначення експертизи, на місці спірний житловий будинок, нею було встановлено та доведено до відома усіх співвласників, що провести реальний розподіл житлового будинку з виділенням кожному із них ізольованих приміщень, які б відповідали вимогам будівельних норм і правил, не є можливим, а тому, за бажанням та поданою їй письмовою заявою позивачів у справі ОСОБА_1, ОСОБА_2 від 02.07.2015 року про розроблення можливих варіантів розподілу з врахуванням обєднання належних їм часток (до ?) нею і були розроблені чотири варіанти поділу будинку.

Експерт також суду пояснила, що, на її думку, можливо встановити порядок користування спірним житловим будинком, але лише за умови, залишення частини приміщень житлового будинку у спільному користуванні сторін та проведення суттєвих переобладнань приміщень, які потребують відповідних дозволів.

Як вбачається з наявної у справі та дослідженої в судовому засіданні копії технічного паспорту на житловий будинок №76 по вул..Залізничній в м.Миколаєві, виготовленого станом на 16.09.2013 року, у житловому будинку під літерою А самочинно збільшена житлова площа на 11,10 кв. за рахунок переобладнання прим.2-6 з кухні у житлову, самочинно збудовано сіни та переобладнано з сараю літню кухню.

В розумінні ч. 1 ст. 376 ЦК України самочинним будівництвом є не тільки новостворений об'єкт нерухомості, який виник у результаті реконструкції, капітального ремонту, перебудови, надбудови вже існуючого об'єкта, здійснених без одержання дозволу місцевих органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, розробленої та затвердженої в установленому порядку проектної документації дозволу на виконання будівельних робіт, наданого органом архітектурно-будівельного контролю, оскільки в результаті таких дій об'єкт втрачає тотожність із тим, на який власником (власниками) отримано право власності.

Головним наслідком самочинного будівництва є те, що в особи, яка його здійснила не виникає права власності на нього як на об'єкт нерухомості (ч. 2 ст. 376 ЦК України).

Самочинно збудоване нерухоме майно не є об'єктом права власності, а тому не може бути предметом поділу (виділу), встановлення порядку користування в судовому порядку.

Така правова позиція викладена у п. 6 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 6 «Про практику застосування судами ст. 376 ЦК України (про правовий режим самочинного будівництва», а також у постанові Верховного Суду України від 4 грудня 2013 року у справі № 6-130цс/13, правові висновки якого є обов'язковими для застосування у відповідності до вимог ст. 360-7 ЦПК України.

Таким чином, враховуючи викладене, суд вважає, що спірний житловий будинок не може бути реально поділений між співвласниками, а тому, приходить до висновку, що позов ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про реальний поділ житлового будинку задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст.14, 15, 209, 212-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

В позові ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про реальний поділ житлового будинку відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Миколаївської області через Ленінський районний суд м.Миколаєва шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні під час проголошення рішення суду, мають право подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя Н.А. Спінчевська