У Х В А Л А

АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ МІСТА КИЄВА

06 квітня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду міста Києва в складі :

Головуючого - судді Лапчевської О.Ф.

Суддів Корчевного Г.В., Слободянюк С.В.

при секретарях Басюк Ю.В., Мішкіній А.В.

за участю: позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_3,

відповідача ОСОБА_4,

представника відповідача ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 20 жовтня 2014 року

У справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4, третя особа Орган опіки та піклування Солом'янської районної у м. Києві державної адміністрації про визначення місця проживання малолітньої дитини, стягнення аліментів на утримання дитини та зобов'язання вчинити дії, за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1, третя особа Орган опіки та піклування Солом'янської районної у м. Києві державної адміністрації про відібрання дитини, визначення місця проживання дитини, стягнення аліментів та позбавлення батьківських прав, -

Справа №760/26733/13-ц
№ апеляційного провадження:22-ц/796/215/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Лазаренко В.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Лапчевська О.Ф.
В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 20 жовтня 2014 року позов задоволено частково, у задоволенні зустрічного позову відмовлено. /т. 3 а.с. 153-161/

Не погоджуючись з вказаним рішенням, ОСОБА_4 подала апеляційну скаргу на рішення суду посилаючись на його незаконність та необґрунтованість. Вважає, що судом першої інстанції не повно з'ясовані обставини справи, зокрема те, що в якості свідків у справі виступили з боку ОСОБА_1 матеріально залежні від нього та зацікавлені особи, а на свідків з її боку здійснював тиск. Не враховано судом першої інстанції, що питання місця проживання дітей вирішено по суті, зокрема рішенням Апеляційного суду м. Києва від 27.02.2013 року про відмову ОСОБА_1 у задоволення позову про визначення місця проживання дітей разом з ним та стягнення аліментів, рішенням Апеляційного суду м. Києва від 23.07.2013 року про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 про встановлення місця проживання дитини з батьком та збільшення розміру аліментів та ухвалою ВССУ від 30.04.2013 р. про відхилення касаційної скарги ОСОБА_1 щодо встановлення місця проживання дітей разом з ним. Також судом не враховані істотні обставини щодо її можливостей забезпечити дітей у повному обсязі, умови проживання та розвитку дітей, і відсутність обставин, які виключали б можливість проживання обох малолітніх дітей разом з матір'ю, а проживаючи фактично разом батьками ОСОБА_1, її син постійно хворіє, а піклування про нього покладено на його батьків. Не враховано також судом першої інстанції, її намагання спілкування з сином, насильне відібрання у неї дитини його батьком та чинення перешкод останнім у спілкуванні з дитиною. З урахуванням викладеного в апеляційній скарзі просила рішення суду скасувати та постановити нове про задоволення зустрічного позову.

В судовому засіданні апелянт ОСОБА_4 подала заяву про відмову від частини зустрічних позовних вимог щодо відібрання дитини, стягнення аліментів та позбавлення батьківських прав, зазначивши, що наслідки відмови від апеляційної скарги в цій частині та закриття провадження їй роз'яснені та зрозумілі.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін та їх представників, які з'явились у судове засідання, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення залишенню без змін на підставі наступного.

Судом встановлено, що сторони ОСОБА_1 та ОСОБА_4 з 07.06.2006 року перебували у зареєстрованому шлюбі від якого мають двох малолітніх дітей - дочку ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_1, та сина ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 11.11.2011 року, залишеним без змін рішенням Апеляційного суду м. Києва від 21.11.2012 року, шлюб між ними розірвано, місце проживання дітей визначено з батьком та стягнуто аліменти на їх утримання.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21.11.2012 року скасована ухвала апеляційного суду м. Києва від 24.04.2012 року, справа передана на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 27.02.2013 року відмовлено в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визначення місця проживання малолітніх дітей з батьком та стягнення аліментів на їх утримання. В частині задоволення позову про розірвання шлюбу, рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Рішенням Новоазовського районного суду Донецької області від 25.06.2014 року визначено місце проживання малолітньої ОСОБА_8 з матір'ю та стягнуто з ОСОБА_1 на її користь аліменти на утримання дочки /т. 3 а.с. 81-84/.

Судом також встановлено, що з квітня 2012 року малолітній ОСОБА_9, проживає разом з батьком в двокімнатній квартирі за адресою АДРЕСА_1, та навчається у середній загальноосвітній школі № 221 м. Києва.

Судом також встановлено, що ОСОБА_1 працює у СТОВ «Агрокомплекс-98» з жовтня 2011 року, має постійний заробіток, позитивно характеризується за місцем роботи /а.с. 32/ та місцем проживання /а.с. 122, том №3/, має у приватній власності двокімнатну квартиру у АДРЕСА_1 /а.с. 31/, в якій створені всі належні умови для виховання та розвитку дитини, що підтверджується актом обстеження умов проживання від 18.11.2013 року (а.с.33).

Розпорядженням Солом'янської районної у м. Києві державної адміністрації від 27.11.2013 року на підставі заяви ОСОБА_4 встановлено регламент побачень матері дитини, з малолітнім сином, щомісяця кожного першого та третього тижня в суботу з 10.00 до 20.00 години, та в неділю з 10.00 до 18.00 години /а.с.43/.

Судом також встановлено, що мати дитини, ОСОБА_4, 30.11.2013 року одружилася з ОСОБА_10, з 01.10.2014 року працює в ТОВ «Метрорадіо Плаз» на посаді менеджера з продажу та оренди нерухомості на основному місці роботи /а.с. 123, том № 3/, позитивно характеризується за місцем роботи /а.с. 124, том №3/.

Задовольняючи позовні вимоги частково та відмовляючи у задоволенні зустрічних позовних вимог, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що малолітній ОСОБА_9 з квітня 2012 року, а це майже два з половиною роки, проживає з батьком, який створив для дитини належні умови для проживання, навчання, гармонійного духовного та фізичного розвитку дитини. За час окремого проживання, дитина росте нормально та виховується батьком за допомогою його батьків, при цьому, два з половиною роки мати дитини, не бере участі у житті дитини, не займається вихованням сина.

Відповідно до Висновку Солом'янської районної у м. Києві державної адміністрації від 09.10.2014 р. №108-12453/01 / т. 3 а.с. 127-128/, малолітній ОСОБА_9 проявляє високий рівень емоційної прихильності до батька. З батьком хлопчик врівноважений, щасливий, захищений та впевнений в майбутньому.

Доводи апеляційної скарги, щодо можливостей забезпечити дітей у повному обсязі, умови проживання та розвитку дітей, і відсутність обставин, які виключали б можливість проживання обох малолітніх дітей разом з матір'ю, колегія суддів не бере до уваги, оскільки з квітня 2012 року малолітній ОСОБА_9, проживає разом з батьком в двокімнатній квартирі за адресою АДРЕСА_1, та навчається у середній загальноосвітній школі № 221 м. Києва, за повідомленням сторін діти спілкуються між собою, проводять разом час, тобто протягом останніх трьох років склався певний порядок проживання малолітнього ОСОБА_9. Водночас ОСОБА_4, розпорядженням Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації від 27.11.2013 р. №743, встановлено регламент побачень з сином ОСОБА_9 / т. 2 а.с. 235/.

Принципом 6 Декларації прав дитини, проголошеною Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, передбачено, що дитина потребує любові та розуміння. Залишення малолітнього за фактичним місцем проживання з батьком, є проявом до нього любові та розуміння, оскільки дитина вже звикла до проживання з батьком, в неї склались певні сімейно-родинні стосунки, розірвання яких може зашкодити гармонійному та психологічно здоровому розвитку дитини. Бажання ОСОБА_9 проживати та постійно перебувати поруч з батьком та бабусею, відповідає його потребам та інтересам.

Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та містяться на формальних міркуваннях.

В частині зустрічного позову про відібрання дитини, стягнення аліментів та позбавлення батьківських прав, апелянт відмовилась від вказаних вимог.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 300 ЦПК України особа, яка подала апеляційну скаргу, має право протягом усього часу розгляду справи відмовитися від неї повністю або частково. Питання про прийняття відмови від апеляційної скарги і закриття у зв'язку з цим апеляційного провадження вирішується апеляційним судом, що розглядає справу, в судовому засіданні.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що заява ОСОБА_4 про відмову від апеляційної скарги в частині вимог про відібрання дитини, стягнення аліментів та позбавлення батьківських прав, підлягає задоволенню, а апеляційне провадження в цій частині закриттю.

Відповідно до ч.1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 300, 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Прийняти відмову ОСОБА_4 від апеляційної скарги в частині вимог щодо відібрання дитини, стягнення аліментів та позбавлення батьківських прав.

Апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_4, в частині зустрічних позовних вимог щодо відібрання дитини, стягнення аліментів та позбавлення батьківських прав, - закрити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 20 жовтня 2014 року - відхилити.

Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 20 жовтня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: Судді: