АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 211/4900/15-ц 22-ц/774/2153/К/15
Справа № 211/4900/15-ц Головуючий в суді першої
Провадження 22-ц/774/2153/К/15 інстанції - Папарига В.А.
Категорія № 26 (3) Доповідач - Ляховська І.Є.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 жовтня 2015 року м. Кривий Ріг

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді Ляховської І.Є.,

суддів Барильської А.П., Соколан Н.О.,

при секретарі - Масловій К.В.,

за участю - представника відповідача Чобанюк Тетяни Михайлівни,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» на рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 01 вересня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, завданої професійним захворюванням,-

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з даним позовом до Публічного акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» (далі - ПАТ «Південний ГЗК») та просив стягнути з відповідача моральну шкоду, спричинену втратою професійної працездатності внаслідок професійного захворювання, у розмірі 52204,60 грн.

Рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 01 вересня 2015 року, в якому ухвалою суду від 24 вересня 2015 року виправлено описку та вірно зазначено назву відповідача, позов ОСОБА_3 задоволено частково та на його користь з ПАТ «Південний ГЗК» стягнуто 8 000 грн. моральної шкоди, а також на користь держави судовий збір в сумі 243,60 грн.

В апеляційній скарзі відповідач ПАТ «Південний ГЗК» ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового про відмову в задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, ставить під сумнів наявність у позивача моральних страждань і факт набуття ним професійного захворювання саме з вини відповідача, зазначаючи, що ОСОБА_3 працював у шкідливих умовах праці не тільки на «Південний ГЗК», а й на інших підприємствах, тому відповідач не повинен відповідати за шкоду, яка могла бути заподіяна іншими підприємствами.Вважає, що суд не прийняв до уваги той факт, що відповідач створює для своїх працівників безпечні умови праці, і наполягає, що зі сторони роботодавця не вчинено ніяких навмисних протиправних дій. Зазначає, що судом не взято до уваги і ту обставину, що ОСОБА_3 працював у шкідливих умовах праці більше 22 років, хоча для отримання права на пенсію за віком на пільгових умовах достатньо 10-ти років.

Крім того, на думку відповідача, визначений судом розмір моральної шкоди, що підлягає стягненню, є необґрунтованим та значно завищеним, не відповідає засадам виваженості, розумності і справедливості, а також характеру і тривалості фізичних та моральних страждань позивача.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог, доводів апеляційної скарги та письмових заперечень на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_3 працював на підприємстві відповідача на різних посадах протягом 22 років в умовах впливу шкідливих факторів. Звільнився позивач з ПАТ «Південний ГЗК» 15 липня 2013 року за власним бажанням у зв'язку з виходом на пенсію (а.с. 11-18).

Рішенням Українського науково-дослідного інституту промислової медицини від 23 квітня 2013 року ОСОБА_3А встановлено діагноз: хронічне обструктивне захворювання легень (ХОЗЛ) першої стадії (пиловий бронхіт першої стадії, емфізема легень першої стадії) ЛН першого - другого ступеня.

Згідно Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання форми П - 4 від 24 травня 2013 року ОСОБА_3 встановлені хронічні професійні захворювання, а саме: хронічне обструктивне захворювання легень (ХОЗЛ) першої стадії (пиловий бронхіт першої стадії, емфізема легень першої стадії) ЛН першого - другого ступеня, причиною виникнення яких є робота на протязі тривалого часу в умовах перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу (а.с. 3-6 - акт).

Висновком МСЕК від 11 липня 2013 року позивачу первинно встановлена втрата професійної працездатності в розмірі 10 % безстроково. Встановлено потребу у медикаментозному лікуванні (а.с. 7 - висновок).

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з доведеності позовних вимог ОСОБА_3 та вірно встановив, що між сторонами склалися трудові правовідносини, оскільки професійне захворювання отримано позивачем під час виконання ним трудових обов'язків і пов'язане з виробництвом, і наявності, у зв'язку з цим, підстав для відшкодування моральної шкоди.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції в цій частині з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Згідно ст. 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним, орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Як убачається з Акту розслідування від 24 травня 2013 року, причиною виникнення професійного захворювання стало перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу на підприємстві відповідача.

У зв'язку з цим суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо наявності факту спричинення позивачу моральної шкоди підприємством роботодавця.

Доводи апеляційної скарги відповідача про добровільність виконання робіт у шкідливих умовах праці позивачем не можуть бути прийняті до уваги колегією суддів, оскільки не знімають з відповідача обов'язку виконати вимоги ч. 2 ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України "Про охорону праці" й нести відповідальність у вставленому законом порядку за їх невиконання.

Спростовуються й доводи відповідача щодо відсутності підстав відшкодування ОСОБА_3 моральної шкоди, оскільки факт заподіяння такої шкоди у зв'язку з отриманими ним професійними захворюваннями встановлений в судовому засіданні. Так, позивач переносить фізичний біль, зазнав порушення свого звичайного способу життя і вимушений витрачати свої сили на організацію свого життя, внаслідок чого переносить моральні страждання.

Між тим, колегія суддів приймає доводи апеляційної скарги про те, що розмір моральної шкоди, стягнутої на користь ОСОБА_3, є значно завищеним.

На думку колегії суддів, розмір моральної шкоди визначений судом без повного урахування роз'яснень п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р., з подальшими змінами, " Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", відповідно до якого, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров'я потерпілого, характер отриманого позивачем професійного захворювання, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі і наслідків, що наступили.

Зважаючи на те, що відсоток втрати професійної працездатності позивача становить 10 %, тривалість розладу здоров'я, приймаючи до уваги конкретні обставини по справі, характер отриманого позивачем професійного захворювання і пов'язаних із ним фізичних і моральних страждань, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, наслідків, що наступили, колегія суддів вважає, що суму моральної шкоди, стягнутої судом першої інстанції з ПАТ «Південний ГЗК» на користь позивача, необхідно зменшити з 8000 грн. до 5000 грн., у зв'язку із чим рішення підлягає зміні на підставі п. 3 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, а апеляційна скарга - частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 303, 307, п.3 ч.1 ст.309, ст.ст. 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» задовольнити частково.

Рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 01 вересня 2015 року в частині розміру моральної шкоди, стягнутої з Публічного акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» на користь ОСОБА_3, змінити, зменшивши цей розмір з 8 000 (восьми тисяч) грн. до 5000 (п'яти тисяч) грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: І.Є. Ляховська

Судді: А.П. Барильська

Н.О. Соколан