Номер провадження: 22-ц/785/5808/15
Головуючий у першій інстанції Гайда-Герасименко О.Д.
Доповідач Журавльов О. Г.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 серпня 2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Журавльова О.Г.,

суддів: Ісаєвої Н.В., Комлевої О.С.,

при секретарі Сілукової В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до адвоката ОСОБА_8 про стягнення моральної шкоди у зв'язку з неправомірною поведінкою, за апеляційною скаргою ОСОБА_8 на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 22 травня 2015 року,

встановила:

У травні 2015 року ОСОБА_2 звернулась до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що в провадженні судді Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області Шевчук Ю.В. перебуває об'єднана цивільна справа № 495/8779/14-ц за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, реєстраційної служби Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції Одеської області про припинення права власності та скасування рішення про державну реєстрацію майна та за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про стягнення грошової компенсації вартості гаражу - літ. «Д», який входить до 2/10 частин житлового будинку, який розташований по АДРЕСА_1.

27 квітня 2015 року представник ОСОБА_4 - ОСОБА_8 звернувся з заявою про відвід судді Шевчук Ю.В., в обґрунтування якої зазначив, що позивачка ОСОБА_2 з представником за довіреністю ОСОБА_5 нібито здійснюють тиск на суддю та представників реєстраційної служби Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції Одеської області, а також стверджував, що хтось від імені ОСОБА_8 склав скаргу на суддю Шевчук Ю.В., яку він не складав та підозрює, що нібито вищевказану скаргу написала позивачка ОСОБА_2

Але, доказів того, що позивачка з своїм представником нібито здійснюють тиск на працівників реєстраційної служби Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції Одеської області відповідачем надано не було.

Такою неправомірною поведінкою адвокат ОСОБА_8 зловживає своїми процесуальними правами, чим порушує права позивачки у зв'язку з затягуванням розгляду справи про стягнення компенсації вартості гаражу під літ. «Д», який входить до 2/10 частин житлового будинку та розташований за адресою: АДРЕСА_1, яким до теперішнього часу користується ОСОБА_4 без будь-яких на то законних підстав, оскільки вищевказаний гараж належить позивачці на праві власності, що встановлено судовими рішеннями, які набрали законної сили.

У зв'язку з наведеним, посилаючись на ст. ст. 1166, 1167 ЦК України, позивач просила визнати протиправною поведінку адвоката ОСОБА_8, яка виражається у зловживанні процесуальними правами та стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 10 000 грн.

Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 22 травня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_2 було задоволено частково. Стягнуто з адвоката ОСОБА_8 на користь ОСОБА_2 моральну шкоду у розмірі 3000 грн. В решті позовних вимог відмовлено.

Зазначене рішення суду оскаржує в апеляційному порядку ОСОБА_8

В скарзі з посиланням на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права ставиться питання про скасування судового рішення та ухвалення нового рішення про відмову позивачу у задоволенні позову.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах позовних вимог, доводів апеляційної скарги та заперечень на неї, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпаними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

При ухваленні рішення суд зобов'язаний прийняти рішення, зокрема щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов'язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Зазначеним вимогам закону рішення суду не відповідає.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_2 та ухвалюючи рішення про стягнення з відповідача моральної шкоди в розмірі 3000 грн., суд першої інстанції виходив з того, що звернення представника ОСОБА_4 - ОСОБА_8 до суду із недоведеною заявою про відвід судді є його неправомірною поведінкою та зловживання своїми процесуальними правами, чим порушує права позивачки у зв'язку з затягуванням розгляду цивільної справи про стягнення компенсації вартості гаражу під літ. «Д», який входить до 2/10 частин житлового будинку та розташований за адресою: АДРЕСА_1, яким до теперішнього часу користується ОСОБА_4 без будь-яких на то законних підстав, оскільки вищевказаний гараж належить позивачці на праві власності.

Проте, погодитись з такими висновками районного суду колегія суддів не може, оскільки суд дійшов цього висновку без всебічного, повного й обґрунтованого з'ясування дійсних обставин справи, а надані докази по справі оцінені судом першої інстанції односторонньо.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка задала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Пленум Верховного Суду України № 6 від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» в п. 2, 5 роз'яснив, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи.

Згідно ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до ст. ст. 1166, 1167 ЦК України діє презумпція вини завдавача шкоди.

Згідно ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати в моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Обов'язковому з'ясуванню при вирішенні справ про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

Саме до цього зводяться роз'яснення викладених у п. 3, 5, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди».

Установлено, матеріалами справи підтверджено, що в провадженні судді Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області Шевчук Ю.В. перебуває об'єднана цивільна справа № 495/8779/14-ц за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, реєстраційної служби Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції Одеської області про припинення права власності та скасування рішення про державну реєстрацію майна та за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про стягнення грошової компенсації вартості гаражу - літ. «Д», який входить до 2/10 частин житлового будинку, який розташований по АДРЕСА_1.

27 квітня 2015 року в ході розгляду даної цивільної справи представником ОСОБА_4 - ОСОБА_8 було заявлено відвід судді Шевчук Ю.В. з зазначенням підстав для її задоволення. (а.с.34)

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 27 квітня 2015 року заяву представника ОСОБА_4 - ОСОБА_8 про відвід судді Шевчук Ю.В. було задоволено. (а.с.15)

Отже, представником ОСОБА_4 - ОСОБА_8 було реалізовано своє процесуальне право на звернення до суду із заявою про відвід судді, передбаченого ст. ст. 20, 27 ЦПК України, яка була судом задоволена.

Таким чином, належних та допустимих доказів підтверджуючих протиправну поведінку відповідача, яка виражається у зловживанні своїми процесуальними правами при заявлені відводу судді, за умови, що дії останнього були неправомірними, між діями і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи матеріали справи не містять та позивачем не надано. Крім того, матеріали справи також не містять доказів спричинення моральної шкоди позивачеві, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням відповідача та вини останнього в її заподіянні.

Одночасно доводи відповідача щодо відсутності своєї вини та безпідставності позовних вимог позивача, знайшли своє підтвердження в ході розгляду справи та є обґрунтованими.

Проте, розглядаючи спір, суд першої інстанції, в порушенні вимог ст. ст. 213, 214 ЦПК України на вказані положення закону уваги не звернув, неправильно застосував норми матеріального права, не встановив усіх обставин, які мають значення для вирішення справи, не визначився із характером спірних правовідносин та правовою нормою, що підлягає до застосування та не дав їм належної оцінки.

Зазначене вище свідчить про неповне встановлення судом першої інстанції фактичних обставин, які мають істотне значення для правильного вирішення справи, що в свою чергу призвело до поверхневого вирішення спору.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що рішенням кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Одеської області від 30 червня 2015 року було відмовлено у порушенні дисціплінарної справи відносно адвоката ОСОБА_8 у зв'язку з відсутністю в діях адвоката ознак дисциплінарного проступку.

За таких обставин, позовні вимоги ОСОБА_2 у спосіб обраний нею задоволенню не підлягають.

Суди розглядають цивільні справи відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України, тобто в межах заявлених вимог та на підставі наданих сторонами доказів.

Відповідно до ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Статтею 212 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Ураховуючи встановлене, рішення районного суду на підставі п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову позивачу у задоволені позову.

Керуючись ст. ст. 209, 303, 304, 305, 307, 309 ч. 1 п.п. 3, 4, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, судова колегія,

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_8 задовольнити частково.

Рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 22 травня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до адвоката ОСОБА_8 про стягнення моральної шкоди у зв'язку з неправомірною поведінкою відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржено протягом двадцяти днів безпосередньо до суду касаційної інстанції з дня набрання ним законної сили.

Головуючий О.Г.Журавльов

Судді

Н.В.Ісаєва

О.С.Комлева