Справа № 520/8465/15-ц
Провадження № 2/520/3967/15
ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Київський районний суд м. Одеси в складі :
Головуючого - судді Куриленко О.М.
за участю секретаря Баранової Ю.О.
розглянув у відкритому судовому засіданні у м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Українська охоронно-страхова компанія», ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди,
17.06.2015 року позивач звернулась до суду з позовом та просила суд ухвалити рішення, яким стягнути з Приватного акціонерного товариства «Українська охоронно-страхова компанія» 6 440, 04 гривень страхового відшкодування, та 623 гривень пені; стягнути з ОСОБА_2 моральну шкоду 5 500 гривень; судові витрати покласти на відповідачів.
Свої вимоги мотивувала тим, що 09.08.2014 року відбулась дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої їй було спричинено матеріальний збиток та нанесена моральна шкода.
Вказані обставини і стали підставою для звернення до суду з даним позовом.
Позовні вимоги ОСОБА_1 неодноразово уточнювались і згідно останньої редакції (а.с.60-62) позивач просила стягнути з ОСОБА_2 на її користь спричинену матеріальну шкоду у розмірі 20 457,69грн. та 5500 грн. моральну шкоду, судові витрати просила покласти на відповідачів.
Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду сповіщені належним чином у порядку ст.74, 76, 77 ЦПК України.
У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_3 позовні вимоги підтримала та просила постановити рішення, відповідно до якого стягнути з відповідачів матеріальну та моральну шкоду, задовольнивши позовні вимоги у повному обсязі.
Відповідачі по справі в судове засідання не з`явились, про час та місце його проведення сповіщались належним чином, причини неявки суду не повідомили, заяв та клопотань про відкладення слухання справи від них до суду не надходило.
При викладених обставинах суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідачів, які сповіщені про розгляд справи належним чином, від яких не надійшло повідомлення про причини неявки, ухваливши заочне рішення у справі, зі згодою представника позивача, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України, так як надані матеріали є повними і достатніми для розгляду справи у відсутності відповідачів.
Відповідно до ст. 225 ЦПК України Київським районним судом м. Одеси була постановлена ухвала про заочний розгляд справи.
Вислухавши позивача, дослідивши докази та матеріали справи, суд доходить до висновку про те, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.
В судовому засіданні встановлено, що 09 серпня 2014 року приблизно о 14 годин 00 хвилин ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «Мазда 3» д/н НОМЕР_1 , при виїзду з прилягаючої території, розташованої навпроти будинку № 1 по вул. Чубаївська в м.Одесі, не надав перевагу руху автомобілю «Тойота» державний номер НОМЕР_2 , яким керувала ОСОБА_1 , результаті чого скоїв зіткнення з останньою, від чого вказані транспортні засоби отримали механічні пошкодження.
Відповідно до ч. 3 та 4 ст. 61 ЦПК України обставини, встановленим судовим рішенням у цивільній, господарській, або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи, або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов`язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особо.
В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди автомобілю марки «TOYOTA COROLLA» д/н НОМЕР_2 , що належить позивачу на праві приватної власності, згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , завдано технічних пошкоджень, як вбачається з довідки ДАЇ м. Одеси.
Відповідно до статті 1187 Цивільного кодексу України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів.
Статтею 1188 названого Кодексу встановлено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.
У відповідності до пункту 1 статті 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Також, в пункті 2 Постанови Пленуму Верховного суду України від 27 березня 1992 року №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» зазначено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 440 і 450 ЦК шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.
Отже, з урахуванням викладених обставин та положень діючого в Україні законодавства, позивач має право вимагати від відповідача, з вини якого сталося ДТП, відшкодування шкоди, завдану його автомобілю, у повному обсязі.
З вищезазначеного вбачається, що ДТП, внаслідок якого завдано механічних пошкоджень автомобілю позивача, сталося з вини відповідача ОСОБА_2 , цивільно-правова відповідальність якого була застрахована в Приватному акціонерному товаристві «Українська охоронно-страхова компанія» згідно Полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АІ /2712269, відповідно до якого ліміт відповідальності страховика за шкоду, заподіяну майну, складає 50 000 гривень з урахуванням франшизи в розмірі 1000 гривень, що дорівнює 49 000 гривень.
Статтею 979 ЦК України встановлено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.
У відповідності до п.3 ч.1 ст.988 ЦК України та п.3 ч.1 ст.20 Закону України Про страхування страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у строк, встановлений договором.
Відповідно до ст. 9 Закону України «Про страхування», страхове відшкодування-страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку.
Преамбула ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (надалі - Закон) встановлює, що цей Закон регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі - обов`язкового страхування цивільно - правової відповідальності) і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України
Відповідно до ст. 1 Закону, страхувальники - юридичні особи та дієздатні громадяни, що уклали із страховиками договори обов`язкового страхування цивільно - правової відповідальності за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю, майну третіх осіб під час експлуатації наземного транспортного засобу;
Страховики - страхові організації, що мають право на здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів відповідно до вимог, встановлених цим Законом та Законом України "Про страхування"; потерпілі - юридичні та фізичні особи, життю, здоров`ю та/або майну яких заподіяна шкода внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з використанням транспортного засобу; особи, відповідальність яких застрахована, - страхувальник та інші особи, які експлуатують забезпечений транспортний засіб на законних підставах.
Стаття 6 Закону передбачає, що страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором.
П.п. 22.1. ст. 21 Закону передбачає, що при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
У судовому засіданні позивач пояснила, що вона звернулась до СК «УОСК» з заявою про виплату страхового відшкодування, після чого страховиком було надано повідомлення про прийняте рішення стосовно події, яка мала місце 09.08.2014 року. З вищевказаного повідомлення вбачається, що розмір страхового відшкодування становить 6 440,04 гривень (а.с.17).
Крім того статтею 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання , що випадково настала після прострочення.
Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди, що не звільняє боржника від виконання зобов`язання.
Згідно ч. 36.5 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки НБУ, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.
Як вбачається з матеріалів справи та не заперечувалось представником позивача у судовому засіданні, ПАТ «Українська охоронно страхова компанія» на користь позивача сплатило грошову суму у розмірі 6 440,04 гривень, та пеню за період прострочення зобов`язання у розмірі 1380,29 гривень (а.с.39-41).
При цьому суд бере до уваги, що будь-яких доказів спричинення позивачеві матеріальної шкоди у більшому розмірі, ніж було визначено та сплачено страховою компанією, у судовому засіданні надано не було, а наявний в матеріалах справи рахунок на оплату від 07 серпня 2015 року (а.с.53), на який посилається позивач, не може бути належним та допустимим доказом матеріальної шкоди, спричиненої позивачеві, так як не враховує ступінь зносу автомобіля, не обґрунтовує необхідність придбання нових деталей - крила, бамперу тощо.
Також суд зауважує, що з клопотанням про призначення судової товарознавчої експертизи з метою визначення дійсного розміру матеріальної шкоди, спричиненої внаслідок ДТП, позивач та її представник до суду не звертались.
Також залишились не зрозумілими причини, з яких позивач не пред`явила жодних вимог до страхової компанії, враховуючи її незгоду з виплаченою сумою страхового відшкодування.
Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Згідно ст.10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не можуть ґрунтуватися на припущеннях. .
Крім матеріальних збитків, позивач вважає, що відповідач ОСОБА_2 своїми неправомірними діями спричинив їй моральну шкоду, яку вона оцінює в сумі 5 500 гривень.
Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Згідно ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Відповідно до вимог ст. 1167 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом.
Відповідно до роз`яснень, вказаних в п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема, у принижені честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності ( в тому числі інтелектуальної ), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав.
Відповідно до п. 4 даної Постанови, у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової ) шкоди має бути зазначена, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.
Відповідно до п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.
У зв`язку з наведеним, суд вважає такими, що не підлягають задоволенню позовні вимоги позивача в частині стягнення з відповідача суми завданої їй моральної шкоди в розмірі 5 500 гривень, оскільки позивачем не доведено, в чому саме полягає ця шкода та її розмір, а надані до суду копії медичних документів, виданих на ім`я ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , на думку суду, не можуть бути доказами спричинення моральної шкоди ОСОБА_1 .
Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних та юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не ґрунтуються на вимогах закону, а тому позовну заяву необхідно залишити без задоволення.
Керуючись ст.ст.15,16,22,23,1166,1167, 1187,1188 ЦК України,ст.3,10,15,88, 212,213,214,215, 223, ЦПК України , суд,
Позовні вимоги ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Українська охоронно-страхова компанія», ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди залишити без задоволення.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Суддя Куриленко О. М.