Справа № 752/6218/14 Головуючий у І інстанції Ярмола О.Я.
Провадження № 22-ц/780/4214/15 Доповідач у 2 інстанції Поліщук М. А.
Категорія 26 28.10.2015
РІШЕННЯ

Іменем України

28 жовтня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області у складі:

Головуючого судді: Поліщука М.А.,

суддів: Кулішенка Ю.М., Кашперської Т.Ц.

при секретарі: Якимчук Ю.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 21 жовтня 2014 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2014 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернулось в суд із вказаним позовом, в якому просило стягнути з ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором від 19 квітня 2006 року в розмірі 6854,87 доларів США, що в еквіваленті становить 88 839, 12 гривень.

Позов обґрунтовує тим, що 19 квітня 2006 року відповідно до укладеного договору між Банком та ОСОБА_2, відповідач отримала кредит у розмірі 2 000 доларів США у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 21,96 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Позивач вказував на те, що підписанням Договору відповідач погодилась щодо прийняття будь-якого розміру Кредитного ліміту, встановленого Банком відповідно до п.3.3 Умов та Правил надання банківських послуг.

Взяті на себе зобов'язання щодо повернення банку грошових коштів для погашення заборгованості за Кредитом, відсотками а також іншими витратами відповідно до Договору відповідач не виконувала, внаслідок чого станом на 31 березня 2014 року має заборгованість перед Банком у розмірі 8367,97 доларів США і за виключенням суми у розмірі 1882,99 доларів США, яка була стягнута судовим наказом від 29.02.2008 року, остаточна заборгованість становить 6854,89 доларів США, що за курсом НБУ на 7.10.2014 року становить 88 839, 12 гривень.

Заочним рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 21 жовня 2014 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором в сумі 88 839грн.12 коп. та 750,92 грн. витрат по сплаті судового збору.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення про відмову в позові, посилаючись його незаконність і необґрунтованість, порушення норм матеріального і процесуального права.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню із наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам закону рішення суду не відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що 19 квітня 2006 року між ЗАТ «КБ Приватбанк», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», і ОСОБА_2 укладено кредитний договір, за яким Банк надав ОСОБА_2 кредит у розмірі 2000 доларів США у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку із сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,83% на місяць.

ОСОБА_2 взяті на себе зобов»язання по погашенню кредиту не виконала, внаслідок чого станом на 31 березня 2014 року має заборгованість перед Банком у розмірі 6854,89 доларів США, яка складається із: заборгованості по тілу кредиту - 1962,6 доларів США, заборгованості по процентах - 6405, 37 доларів США, штраф (фіксована частина) - 45,64 доларів США, штраф ( процентна складова) - 324,25 доларів США.

Встановивши вказані обставини справи, суд задовольнив позов.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_2 була ознайомлена з процесом повернення кредитних коштів та сплати відсотків. Позивач свої зобов»язання за кредитним договором виконав, а відповідач порушила взяті на себе зобов»язання щодо своєчасного повернення кредиту і процентів за користування ним, внаслідок чого виникла заборгованість за кредитом в сумі 6854, 89доларів США, яка підлягає стягненню в судовому порядку

Проте повністю погодитись із вказаними висновками не можна, так як суд неповно з»ясував обставини, що мають значення для справи, неправильно застосував норми матеріального права.

Відповідно до частини першої статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Згідно із ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Частиною 2 ст.1050 ЦК України визначено, що якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

При апеляційному розгляді справи встановлено, що за вказаним кредитним договором судовим наказом Білоцерківського міськрайонного суду від 29 лютого 2008 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ЗАТ «КБ Приватбанк» заборгованість за договором про відкриття картрахунку та обслуговування кредитної картки в розмірі 15045,11грн. (а.с.7).

Позивачем у позовній заяві зазначено про цю обставину та вказано, що заборгованість стягнута судовим наказом від 29 лютого 2008 року ним не враховується у розмірі 1882,99 доларів США, що не відповідає встановленому на 4 березня 2008 року курсу НБУ 100 доларів США становлять 505гривень.

Зазначена обставина в описовій і мотивувальній частині рішення суду першої інстанції не відображена.

Крім цього, Договір про надання банківських послуг між Банком і ОСОБА_2 складається із заяви клієнта, умов і правил надання банком послуг та правил користування платіжною карткою і тарифів надання кредиту. (а.с.11).

Згідно з пунктом 9.12 Умов і Правил надання банком послуг договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку жодна зі сторін не заявить про припинення його дії, договір вважається пролонгованим на такий самий строк.

Строк дії кредитного договору відповідає строку дії картки. (а.с.16).

Згідно з пунктом 3.1.1 Правил користування платіжною карткою строк дії картки вказаний на її лицевій стороні (місяць і рік); вона діє до останнього календарного дня зазначеного місяця.

Строк дії кредитної картки «Універсальна», яка видана на ім'я ОСОБА_2 закінчився 30 травня 2008 року.

Пунктом 3.1.3 Правил користування платіжною карткою передбачено, що після закінчення строку дії відповідна картка продовжується банком на новий строк (шляхом надання клієнту картки з новим строком дії), якщо раніше (до початку місяця закінчення строку дії) не поступила письмова заява держателя про закриття рахунку, а також при умові наявності грошових коштів на картковому рахунку (в передостанній день місяця закінчення строку дії) і при дотриманні інших умов продовження, передбачених Договором.

Вбачається, що останні дії щодо зняття грошових коштів із кредитної картки відбулись 23 червня 2006 року. (а.с.9).

Інших дій щодо погашення кредитної заборгованості ОСОБА_2 не здійснювала.

Із вказаним позовом в суд Банк звернувся 5 травня 2014 року.

З врахуванням вказаних обставин колегія суддів приходить до висновку про обґрунтованість доводів апеляційної скарги щодо пропуску позивачем позовної давності та відмову в позові за пропуском позовної давності.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно із частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Згідно зі статтею 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Початок перебігу строку давності збігається з моментом виникнення в

зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому поряду через суд.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язання за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Приймаючи до уваги, що відповідно до пунктів 3.1.1, 5.4 Правил користування платіжною карткою строк дії картки вказаний на лицевій стороні карти (місяць і рік), і вона діє до останнього календарного дня зазначеного місяця, строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі - останнім днем місяця, указаного на картці, останнє зняття коштів із кредитної картки відбулось 23 червня 2006 року, дія картки закінчилась 30 травня 2008 року і після закінчення строку дії договору Банк не видавав ОСОБА_2 грошових коштів і нової платіжної картки, а з позовом в суд Банк звернувся 5 травня 2014 року, то позивачем пропущено строк позовної давності, про застосування якої заявлено представником відповідача у заві про перегляд заочного рішення суду. (а.с.78-80).

Колегія суддів не приймає до уваги посилання представника Банку щодо неодноразової пролонгації кредитного договору, оскільки пролонгація договору передбачає продовження строку дії договору після виконання сторонами його умов і переукладання договору на тих самих умовах, на яких він був укладений.

Після закінчення строку дії Договору, яким є 30 травня 2008 року - останній день строку дії картки, Банк не видавав ОСОБА_2 грошових коштів і нової платіжної картки, а ОСОБА_2 своїх зобов'язань за договором від 19 квітня 2006 року не виконала, а тому пролонгація кредитного договору не відбулась.

Відповідно до ст..309 ЦПК України, так як суд неповно з»ясував обставини, що мають значення для справи, неправильно застосував норми матеріального права, рішення суду підлягає скасуванню із ухваленням нового рішення, яким в задоволенні позову відмовити в зв»язку із спливом позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі.

Згідно із ст..360-7 ЦПК України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

При вирішенні вказаного спору колегія суддів враховує правову позицію щодо застосування норм права, які регулюють спірні правовідносини, викладену у постановах Верховного Суду України відповідно до положень ст..360-7 ЦПК України. (Постанови Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України: від 24 вересня 2014 року у справі№6-103цс14; від 12 листопада 2014 року у справі№6-167цс14).

Керуючись ст.ст. 309, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Заочне рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 21 жовня 2014 року - скасувати і ухвалити нове рішення:

В задоволенні позову Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: