Номер провадження: 22-ц/785/2468/15
Головуючий у першій інстанції Абухін Р. Д.
Доповідач Черевко П. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.04.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області у складі:

Головуючого - Черевка П.М.

Суддів - Сватаненка В.І., Суворова В.О.

за участю секретаря - Фабіжевської Т.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Одесі справу за апеляційною скаргою представника акціонерного товариства "Дельта Банк" - Дембицького Євгена Юрійовича на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 18 грудня 2014 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" в особі Одеського відділення № 7, третя особа: ОСОБА_4 про стягнення суми авансу, -

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до ПАТ "Дельта Банк" в особі Одеського відділення № 7, третя особа: ОСОБА_4 про стягнення суми авансу посилаючись на те, що 18.01.2013 року між позивачем та відповідачем, від імені якого на підставі довіреності діяв представник, укладено попередній договір з метою укладання договору відчуження нерухомого майна, а саме АДРЕСА_1. Відповідно до умов попереднього договору відповідач зобов'язався продати вищевказану квартиру, а позивач передав відповідачу суму авансу у розмірі 41600 грн., що на момент укладання попереднього договору еквівалентно 5200 дол. США.

В подальшому в рахунок майбутніх платежів за майбутнім договором купівлі-продажу позивач додатково передав відповідачу ще 12500 дол. США, що підтверджено відповідною розпискою.

В подальшому відповідач відмовився продавати квартиру та повернув позивачу 1000 дол. США, від повернення решти коштів відповідач відмовився. Наведені вище обставини стали підставою для звернення до суду з даним позовом.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 18 грудня 2014 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено, стягнуто з ПАТ " Дельта Банк" на користь ОСОБА_3 аванс у розмірі 249999 грн., стягнуто з ПАТ " Дельта Банк" на користь ОСОБА_3 суму сплаченого судового збору в розмірі 2500 грн.

Вважаючи рішення суду незаконним представник АТ "Дельта Банк" - Дембицький Є.Ю. звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Приморського районного суду м. Одеси від 18 грудня 2014 року постановити нове рішення яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовити, стягнути з ОСОБА_3 на користь АТ "Дельта Банк" суму сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі вивчивши матеріали справи та обговоривши підстави апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу відхилити.

Відповідно до ч.1 п.1 ст.307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Задовольняючи позов ОСОБА_3 суд обґрунтовано дійшов зазначеного висновку.

Судом встановлено, що 18 січня 2013 року 18.01.2013 року між позивачем та ОСОБА_4, яка діяла на підставі довіреності укладено угоду ( про видачу завдатку для укладення договору) з метою в подальшому укласти договір відчуження нерухомого майна, а саме: АДРЕСА_1, що підтверджено копією договору, наявною в матеріалах справи. Договір укладався за участю керівника філії ТОВ "Александр-Н".

Відповідно до п.п.1.1., 1.2 попереднього договору відповідач зобов'язався продати, а позивач зобов'язався купити вищевказану квартиру за ціною 464000,00 грн., що на момент укладання угоди складало 52000 дол. США.

Позивач передав ОСОБА_4 грошову суму у розмірі 41600 грн., що на час укладання угоди еквівалентно - 5200 доларів США, в рахунок майбутніх платежів за договором купівлі-продажу, який повинно було укласти в строк до 20.03.2013 року, який додатковою угодою було подовжено до 15.04.2013 року.

В подальшому в рахунок майбутніх платежів за договором купівлі-продажу позивачем, за участю керівника ТОВ "Александр-Н" було передано грошову суму в розмірі 12500 доларів США, що підтверджено розпискою, наявною в матеріалах справи.

Згодом строк укладання договору купівлі-продажу було продовжено до 22.02.2014 року та було змінено вартість квартири, а саме ціна становила 396000 грн., що на момент укладання угоди становило 49500 доларів США та було укладено додатковий договір.

В подальшому відповідач відмовився продавати позивачу квартиру та повернув позивачу суму в розмірі 1000 доларів США, решту суми повернуто не було.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 570 ЦК України, завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Внесення завдатку як способу виконання зобов'язання може мати місце лише в разі наявності зобов'язання, яке повинно було виникати на підставі договорів купівлі-продажу квартири.

Оскільки договір купівлі-продажу квартири, який за своєю формою та змістом відповідав вимогам закону, між позивачем та відповідачем укладений не був, а лише було досягнуто домовленості про укладення такого договору у майбутньому, передана грошова сума є авансом.

Правильним є висновок суду, що банк не є стороною за угодою про завдаток.

Відповідно до ст. 1000 ЦК України, з договором доручення одна сторона (повірений) зобов'язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки довірителя.

Згідно ч.1 ст. 1002 ЦК України,повірений має право на плату за виконання свого обов'язку за договором доручення, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зі змісту ст.ст. 244, 246 ЦК України представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватись за довіреністю. Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами.

Довіреність від імені юридичної особи видається її органами або іншою особою, уповноваженою на це її установчими документами та скріплюється печаткою цією юридичної особи.

Відповідно до ч.4 ст. 245 ЦК України,довіреність на одержання заробітної плати, стипендії, пенсії, аліментів, інших платежів та поштової кореспонденції (поштових переказів, посилок тощо) може бути посвідчена посадовою особою організації, в якій довіритель працює, навчається, перебуває на стаціонарному лікуванні, або за місцем його проживання.

В преамбулі угоди вказано, що ОСОБА_4 діє на підставі довіреності, яка на момент укладання угоди була діючою.

Відповідно до ст. 92 ЦК України, юридична особа набуває цивільних прав та обов'язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону. Орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов'язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень. У відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження.

Таким чином ОСОБА_4 на момент укладання угоди діяла від імені відповідача на достатніх правових підставах.

Представник відповідача посилається на те, що ОСОБА_4 не мала права укладати угоду про аванс та отримувати грошові кошти, а банк не мав права продавати заставне майно, однак згідно довіреності від 02.01.2013 року, наявної в матеріалах справи, ОСОБА_4 була уповноважена на виконання дій, пов'язаних зі стягненням заборгованості з клієнтів та приймати участь від імені довірителя на торгах під час реалізації арештованого майна.

Відповідно до ст.ст. 12,17,36,41 Закону України " Про іпотеку", реалізація арештованого майна здійснюється шляхом його продажу та іпотекодержатель від свого імені має право продавати предмет іпотеки на підставі договору купівлі-продажу.

На виконання угоди про завдаток ОСОБА_4 отримала звіт про визначення ринкової вартості спірної квартири.

Відповідно до ст. 1006 ЦК України, повірений зобов'язаний:1) повідомляти довірителеві на його вимогу всі відомості про хід виконання його доручення;2) після виконання доручення або в разі припинення договору доручення до його виконання негайно повернути довірителеві довіреність, строк якої не закінчився, і надати звіт про виконання доручення та виправдні документи, якщо це вимагається за умовами договору та характером доручення;3) негайно передати довірителеві все одержане у зв'язку з виконанням доручення.

Виходячи з викладеного правильною є позиція суду, що правочин , вчинений повіреним, створює правові наслідки саме для довірителя, тому правильно вважав за необхідне позов задовольнити.

Суд, виконавши всі вимоги цивільно-процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.

Посилання апелянта на неправильну оцінку судом повноважень на представництво у зазначених спірних правовідносинах ОСОБА_4 на право участі на прилюдних торгах, аукціонах, укладення договорів про відчуження такого майна, отримання авансу, на упередженість суду при дослідженні зазначених обставин, як на підстави для скасування оскаржуваного рішення колегія суду вважає необґрунтованими, оскільки вони спростовані дослідженими судом доказами.

На підставі викладеного та керуючись ст. 303, п.1 ч.1 ст.307, 308, 313 - 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника акціонерного товариства "Дельта Банк" - Дембицького Євгена Юрійовича - відхилити.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 18 грудня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий П.М. Черевко

Судді: В.І. Сватаненко

В.О. Суворов