Справа № 2/681/677/2015
РІШЕННЯ

іменем України

11 червня 2015 року Полонський районний суд Хмельницької області в складі головуючого судді Бобяка Б.В., з участю секретарів Гром С.В., Франчука Я.Р. та Чайки Л.В., з участю представників позивача ОСОБА_1 та ОСОБА_2, з участю відповідача ОСОБА_3 та його адвоката ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Полонному цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку „Приватбанк до ОСОБА_3, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про виселення із житлового приміщення,

встановив:

17 вересня 2014 року публічне акціонерне товариство комерційний банк „ПриватБанк (далі Банк) звернулося до відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 з позовом, в якому вказує, що згідно укладеного договору кредиту від 17 червня 2008 року банк надав ОСОБА_3 кредит у розмірі 43 925,05 доларів США із сплатою 15 відсотків на місяць за користування на строк до 17 червня 2028 року. Відповідач ОСОБА_3 Ю.Д. зобовязувався за договором кредиту повертати кредит щомісячними частинами у визначених сторонами строк та розмірах, але умов договору не виконував.

Для забезпечення виконання відповідачем зобовязань за договором кредиту відповідач ОСОБА_3 уклав договір іпотеки надав в іпотеку квартиру № 4 в м. Полонне, вул. Київська, 29, що належить йому на праві власності. Рішенням суду звернено стягнення на квартиру, в добровільному порядку відповідачі не виселяються із квартири. Просить виселити відповідачів та інших осіб, які в ній зареєстровані.

В судовому засіданні та в письмовій заяві представника Банку до суду про розгляд справи без участі представника позивача представники підтримують вимоги позову.

Відповідач ОСОБА_3 позов не визнає і в суді пояснив, що він в квартирі не живе і не зареєстрований, а є тільки власником квартири. Відповідачі ОСОБА_5 та ОСОБА_6 вже виселені з квартири за рішенням суду.

Відповідачі ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в суд не прибули, подали письмові заяви про закриття провадження, тому що за рішенням суду вони виселені з приміщення квартири.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини.

Між ОСОБА_3 та Банком 17 червня 2008 року було укладено кредитний договір та договір іпотеки. Відповідач ОСОБА_3 не виконував умов договору по сплаті визначених кредитним договором платежів на погашення кредиту. В наданій відповідачем в іпотеку квартирі на час укладення договорів та на час розгляду справи проживають відповідачі ОСОБА_5 та ОСОБА_6, батьки відповідача, зареєстровані за місцем свого проживання відповідно до чинного законодавства, а за рішенням суду від 26 листопада 2012 року вони виселені з квартири. Відповідач ОСОБА_3 проживає і зареєстрований в квартирі №8 будинку № 27 на вул. Київській в м. Полонне. За клопотанням Банку суд витребував дані про реєстрацію інших осіб, які зареєстровані в квартирі №4 будинку №29 в м. Полонне, але таких даних суду не надано, оскільки Полонський районний сектор Державної міграційної служби України в Хмельницькій області не має можливості надавати таку інформацію.

Вказані обставини встановлені з пояснень сторін та письмових доказів : договором кредиту, договором іпотеки, рішенням суду від 22 лютого 2012 року про стягнення на предмет іпотеки та рішенням суду від 26 листопада 2012 року про виселення відповідачів, вимогою Банку про виселення, паспортом відповідача ОСОБА_3, повідомленням сектору міграційної служби.

Відповідно до ст.ст. 526, 527,530 Цивільного кодексу України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору і у встановлені строки. та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст..7 Закону України від 05 червня 2003 року № 898 «Про іпотеку» (далі Закон № 898) за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобовязанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачено умовами договору, що обумовлює основне зобовязання. Згідно ч.1 ст. 33, ст.35 цього Закону у разі невиконання боржником основного зобовязання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, направляє письмову вимогу про усунення порушення у не менш, ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Відповідно до ст.39 цього Закону у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається спосіб реалізації предмета іпотеки із застосуванням процедури продажу, встановленою ч.1 ст.38 цього Закону, яка передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві.

Право Банку звернути стягнення на предмет іпотеки для задоволення всіх своїх вимог у випаду настання термінів виконання якого-небудь із зобовязань, передбачених кредитним договором, якщо вони не будуть виконані, включаючи відсотки,винагороди, платежі, відшкодування збитків, неустойки встановлено пунктами 16.7.1, 16.9 договору іпотеки між сторонами від 17 червня 2008 року. .

Згідно п.2.3.3, 2.3.7 договору кредиту між сторонами від 17 червня 2008 року банк має право стягнути кредит достроково, до настання дати його закінчення, у повному обсязі у разі порушення позичальником зобовязань, передбачених умовами даного договору, у тому числі затримання сплати частини кредиту та/або відсотків щонайменше на один календарний місяць. Згідно п.8.1 договору кредиту ОСОБА_3 зобовязувався щомісячно в період сплати надавати банкові кошти в сумі 600,12 доларів США для погашення кредитної заборгованості, відсотки за користування кредитом, комісії та винагороди.

Відповідно до ч.2 ст.1054, 1050 ЦК України якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами ( з розстроченням), то в разі прострочення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому за договором.

Відповідно до п.п.33.3, 33.4 договору іпотеки від 17 червня 2008 року ОСОБА_3 для забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором надав в іпотеку квартиру номер 4 в будинку номер 29 по вул. Київській в м. Полонне. Відповідно до п.27 цього договору іпотеки звернення стягнення на предмет іпотеки за вибором іпотекодержателя може бути здійснене шляхом продажу предмету іпотеки будь-якій особі та будь-яким способом, у тому числі на біржі, на підставі договору купівлі-продажу у порядку ст..38 Закону України „Про іпотеку, для чого іпотекодавець надає іпотекодержателю право укласти там договір за ціною та на умовах, визначених на власний розсуд іпотекодержателя, і здійснити всі необхідні дії від імені іпотекодавця, у тому числі одержати витяг з Державного реєстру прав власності на нерухоме майно.

З огляду на зазначені правові положення та встановлені судом обставини суд вважає, що відповідач ОСОБА_3 не виконував умов кредитного договору, тому Банк звернув стягнення на предмет іпотеки квартиру, що встановлено рішенням суду від 22 лютого 2012 року.

Щодо позовних вимог про виселення осіб, які проживають у квартирі, що є предметом іпотеки, суд вважає таке.

В справі встановлено, що в квартирі №4 будинку №29 на вул.. Київській в м. Полонне живуть та зареєстровані відповідачі ОСОБА_6 та ОСОБА_5

Статтею 39 Закону № 898 передбачено, що одночасно із рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя право має право винести рішення про виселення мешканців, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення. Згідно ст. 40 Закону № 898 звернення стягнення на передані в іпотеку житлові будинок чи приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться в порядку, встановленому законом. Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житлові будинок чи приміщення всі мешканці зобовязані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житлові будинок чи приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житлові будинок чи приміщення добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Стаття 109 Житлового кодексу України також встановлює, що виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом, добровільно або в судовому порядку, звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому.

Судом ухвалено рішення за позовом Банку до ОСОБА_7 та ОСОБА_5 про їх виселення, тому позовні вимоги про виселення цих осіб задоволенню не підлягають. Відповідач ОСОБА_3 не проживає в цій квартирі, тому позовні вимоги до нього про виселення задоволенню не підлягають. Банк не надав суду доказів про те, що в квартирі проживають або зареєстровані інші особи, не заявив клопотання про витребування доказів про реєстрацію інших осіб з інших відомих їм джерел, крім сектору міграційної служби, тому в цій частині позов задоволенню також не підлягає, оскільки позов предявлено до невизначених осіб.

Керуючись ст.ст.10,11,60, 212-215 ЦПК України, суд,

вирішив :

Позов публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбак» до ОСОБА_3, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про виселення із приміщення квартири № 4 (чотири), що знаходиться в будинку № 29 (двадцять девять) на вулиці Київська в м. Полонне Хмельницької області залишити без задоволення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не буде подано.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Хмельницької області шляхом подання апеляційної скарги до Полонського районного суду протягом десяти днів з дня проголошення цього рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення цього рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Б.Бобяк