Справа №584/733/15-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 22-ц/788/2005/15 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
УХВАЛА

і м е н е м У к р а ї н и

26 жовтня 2015 року м. Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Сибільової Л. О.,

суддів - Лузан Л. В. , Семеній Л. І. ,

з участю секретаря судового засідання - Назарової О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Путивльського районного суду Сумської області від 08 вересня 2015 року

у справі за позовом Державного професійно-технічного навчального закладу «Путивльський професійний ліцей» до ОСОБА_3 про виселення,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Путивльського районного суду Сумської області від 08 вересня 2015 року позов Державного професійно-технічного навчального закладу «Путивльський професійний ліцей» задоволено.

Виселено ОСОБА_3 з кімнати №306 в гуртожитку №1 Державного професійно-технічного навчального закладу «Путивльський професійний ліцей» по вул. Горького, 41 у м. Путивль Сумської області без надання іншого житлового приміщення.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь позивача 243 грн. 60 коп. в рахунок повернення сплаченого судового збору.

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне зясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог.

Вказує, зокрема, що суд першої інстанції невірно оцінив письмовий доказ карту форми «А», хоча і досліджував його. Про те, що він був поселений у гуртожиток на підставі ордеру, а не на підставі договору від 01 вересня 2012 року, свідчить зміст картки форми «А», яка заповнена повноважною особою позивача і в якій зазначено, що підставою поселення його у гуртожиток був ордер від 14 квітня 2010 року. Зазначена у картці форми «А» дата його поселення у гуртожиток спростовує висновок суду першої інстанції, який ґрунтується на припущеннях про те, що він був поселений на підставі договору, який був укладений позивачем із сторонньою особою лише 01 вересня 2012 року.

В оскаржуваному рішенні зазначено, що ОСОБА_4 користувалась спірною квартирою на підставі цивільно-правової угоди, а не відповідно до глави 4 ЖК України, а підставами його виселення суд зазначає норми ЖК України, а не ЦК України, хоча обставини, встановлені рішенням у справі №584/568/14-ц Путивльського районного суду і вважає доведеними відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України.

Зміст довідки про склад сімї від 2010 року підтверджує, що він є наймачем, а не цивільним чоловіком, співмешканцем ОСОБА_4, як зазначив суд першої інстанції. Вказані обставини підтверджують, що на дату подання позову він мешкає у гуртожитку на законних підставах більше пяти років. Суд повинен був при вирішенні спору застосувати ч. 1 ст. 1 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків», згідно якої сфера дії цього Закону поширюється на громадян, які не мають власного житла та більше пяти років на законних підставах зареєстровані за місцем проживання у гуртожитках та фактично проживають у них. Відповідно до цього Закону, такі особи не можуть бути виселені з гуртожитку без надання іншого житла.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача, який заперечує проти скарги та вважає рішення суду вірним, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

16 липня 2015 року Путивльський професійний ліцей звернувся до суду з позовом, мотивуючи вимоги тим, що гуртожиток по вул. Горького, 41 в м. Путивль Сумської області є державною власністю ДПТНЗ «Путивльський професійний ліцей», оскільки відноситься до житлового фонду спеціального призначення, який може використовуватись виключно для забезпечення потреб у тимчасовому житлі осіб, визначених ст. 127 ЖК України, і надаватись з дотриманням порядку, передбаченого ст. ст. 128, 129 ЖК України, положення яких узгоджуються з п. 2 Примірного положення про гуртожитки № 208 від 3 червня 1986 року, згідно якого гуртожитки призначені для проживання робітників, службовців, а також інших громадян у період роботи.

01 вересня 2012 року був укладений договір з наймачем кімнати №306 ОСОБА_4 про надання житлово-комунальних послуг мешканцям гуртожитку ДПТНЗ «Путивльський професійний ліцей», в якому було зазначено кількість мешканців (п. 1.4 договору), тобто відповідач проживає у кімнаті №306 вказаного гуртожитку як співмешканець ОСОБА_4

Наймач ОСОБА_4 була виселена з кімнати №306 гуртожитку на підставі виконавчого листа від 31 липня 2015 року.

З відповідачем немає укладеного договору, дозволу профспілкового комітету і адміністрації на вселення, відсутній ордер на житлову площу.

Згідно акту від 15 січня 2013 року «Про обстеження приміщень та інженерних комунікацій 3-го поверху гуртожитку по вул. Горького, 41 в м. Путивль Сумської області», проживання на 3-му поверсі не придатне.

Згідно вказаних підстав ОСОБА_3 незаконно займає житлове приміщення (відсутній договір, ордер, не працює і ніколи не працював в ліцеї), оскільки проживав у кімнаті з ОСОБА_4 як співмешканець, про що свідчить п. 1.4 укладеного з нею договору.

Позивач також посилався на ч. 3 ст. 116 ЖК України, згідно якої осіб, які самоправно зайняли житлове приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення, та положення ч. 2 ст. 128, ст. 129 ЖК України щодо порядку надання жилої площі у гуртожитках та ордер на жилу площу в гуртожитку, зазначивши, що рішення щодо отримання відповідачем спірної кімнати не приймалося, ордер не видавався, а тому він підлягає виселенню із спірної кімнати як самовільно зайнятої без надання іншого житла.

Адміністрація ДПТНЗ «Путивльський професійний ліцей» усно та письмово на основі попереджень вимагала добровільно звільнити приміщення, але відповідач це зробити не бажає, а тому займає приміщення незаконно та проживає в ньому без достатніх правових підстав.

Просив виселити ОСОБА_3 з кімнати №306 гуртожитку по вул. Горького, 41 в м. Путивль Сумської області та звільнити кімнату від речей, які там знаходяться (а.с.2-5).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з доведеності того, що відповідач користувався кімнатою №306 в гуртожитку №1 по вул. Горького, 41 в м. Путивль на підставі цивільно-правової угоди, укладеної між ОСОБА_4 та ДПТНЗ «Путивльський професійний ліцей». Строк дії цієї угоди скінчився 01 вересня 2013 року, ОСОБА_4 у судовому порядку виселено із спірної кімнати без надання іншого житлового приміщення, а відповідач продовжує безпідставно користуватися зазначеною кімнатою і відмовляється звільнити її.

Цей висновок суду узгоджується з обставинами справи, вірно встановленими судом, та відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що відповідач за його заявою від 24 березня 2010 року користувався кімнатою № 306 в гуртожитку № 1 по вул. Горького,41 в м. Путивль Сумської області як співмешканець ОСОБА_4 Остання проживала в даній кімнаті з 2005 року з дочкою та чоловіком ОСОБА_5, який помер 10 травня 2007 року (а.с. 26).

З заяви директору Путивльського профтехучилища від 24 березня 2010 року вбачається, що відповідач просив поселити його в гуртожиток по вул. Горького, 41. На заяві проставлена резолюція «Дозволено» (а.с. 26).

Згідно довідки про склад сімї за 2010 рік, виданої ОСОБА_4 як уповноваженому наймачу житлового приміщення по вул. Горького, 41 в м. Путивль, до складу її сімї входить її дочка ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_3, зазначений в довідці як наймач (а.с.27).

У картці прописки форми «А» місцем проживання відповідача значиться кімната №306 в гуртожитку №1 по вул. Горького, 41 в м. Путивль на підставі ордеру і проживання зареєстроване 14 квітня 2010 року (а.с.28).

Згідно довідки Путивльського РС УДМС України в Сумській області № 10 69 від 17 липня 2015 року, згідно адресних відомостей, відповідач значиться зареєстрованим у кімнаті № 306 гуртожитку (а.с. 16).

01 вересня 2012 року між ОСОБА_4 та ДПТНЗ «Путивльський професійний ліцей» в особі директора ліцею був укладений договір №68 про надання житлово-комунальних послуг мешканцям гуртожитку, предметом якого є кімната №306, загальною площею 18,88 кв. м у гуртожитку №1 по вул. Горького, 41 в м. Путивль Сумської області на трьох мешканців. Зазначений договір діяв до 01 вересня 2013 року. Зазначено, що після закінчення строку дії договору про надання житлово-комунальних послуг приміщення для проживання має бути звільненим і передано постачальнику (а.с.5).

Рішенням Путивльського районного суду Сумської області від 31 липня 2014 року у справі № 584/568/14-ц за позовом Державного професійно-технічного навчального закладу «Путивльський професійний ліцей» до ОСОБА_4, третя особа - Путивльська районна державна адміністрація Сумської області, про виселення з гуртожитку без надання іншого житлового приміщення виселено ОСОБА_4 з кімнати №306 в гуртожитку №1 Державного професійно-технічного навчального закладу «Путивльський професійний ліцей» по вул. Горького, 41 у м. Путивль Сумської області, без надання іншого житлового приміщення.

Вказаним рішенням встановлено, що ОСОБА_4 користувалась спірною кімнатою на підставі цивільно-правової угоди, а не відповідно до глави 4 ЖК України.

Рішенням апеляційного суду Сумської області від 29 жовтня 2014 року рішення Путивльського районного суду Сумської області від 31 липня 2014 року було скасоване і відмовлено Державному професійно-технічному навчальному закладу «Путивльський професійний ліцей» у задоволенні позову до ОСОБА_4 про виселення з гуртожитку без надання іншого житлового приміщення у звязку з його необґрунтованістю.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 лютого 2015 року рішення апеляційного суду Сумської області від 29 жовтня 2014 року скасоване, рішення Путивльського районного суду Сумської області від 31 липня 2014 року залишене без змін.

При цьому суд касаційної інстанції зробив висновок про те, що, установивши, що ордер на заняття спірного приміщення ОСОБА_4 або її чоловіку ОСОБА_5 не видавався, а вселення її до гуртожитку було проведено з відома адміністрації ліцею на підставі цивільно-правової угоди, строк дії якої закінчився, і його не було продовжено у встановленому законом порядку, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про порушення ОСОБА_4 порядку звільнення жилого приміщення у гуртожитку та наявність правових підстав для її виселення без надання іншого жилого приміщення. Апеляційний суд зазначені положення закону та обставини не врахував, і помилково скасував рішення суду першої інстанції, пославшись на те, що ОСОБА_4 вселена до гуртожитку у визначеному законом порядку, а тому не може бути виселена з нього.

На підставі рішення суду від 31 липня 2014 року про виселення з спірної кімнати № 306 гуртожитку ОСОБА_4 була виселена з гуртожитку без надання іншого житлового приміщення, виконавче провадження закінчене 22 червня 2015 року на підставі п. 8 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження», про що є відмітка на виконавчому листі (а.с.6).

Згідно акту обстеження приміщень та інженерних комунікацій гуртожитку №1 по вул. Горького, 41 в м. Путивль від 15 січня 2013 року, система водопроводу, водовідведення не відремонтовані, протікання води не зафіксовано, але в неналежному технічному стані, стан приміщення 3-го поверху гуртожитку (стіни, підлога, коридори, туалети, допоміжні приміщення) не відповідає вимогам безпеки і виробничої санітарії, а тому 3-й поверх в гуртожитку не придатний для проживання (а.с.7).

На підставі вказаного акту обстеження ДПТНЗ «Путивльський професійний ліцей» 16 січня 2013 року виданий наказ №08/2, згідно якого наказано коменданту гуртожитку №1 по вул. Горького, 41 в м. Путивль попередити мешканців 3-го поверху гуртожитку про неможливість проживання на даному поверсі у звязку з неналежним його санітарним станом, а саме: відсутність кранів в кімнатах гігієни, пошкодження покриття на підлозі коридору, пошкодження стелі та стін поверху. Коменданту гуртожитку № 2 (вул. Кірова, 95) було наказано першочергово провести перереєстрацію в відділенні Путивльского РС УДМС мешканців гуртожитку даного поверху з відповідною видачею ордерів на житлову площу, що є підставою для заселення в гуртожиток № 2 за відповідними номерами кімнат, з додатком списку 11 мешканців гуртожитку № 1, які були переселені та переєстровані в гуртожиток № 2 (а.с.8-9).

ДПТНЗ «Путивльський професійний ліцей» надсилав відповідачу листи, які він отримував 18 травня 2015 року та 13 червня 2015 року, з проханням звільнити займане приміщення в учнівському гуртожитку, а саме: кімнату №306 в гуртожитку №1 по вул. Горького, 41 в м. Путивль у звязку з закінченням договору від 01 вересня 2012 року, укладеного з ОСОБА_4, з якою він проживав у спірній кімнаті як співмешканець, з посиланням на те, що він не працює і не навчається в ліцеї, не має ордеру на вселення, окремий договір про надання житлово-комунальних послуг з ним не укладався, а наймач кімнати ОСОБА_4, яка була наймачем кімнати, виселена з гуртожитку. Відповідач у добровільному порядку не виселився (а.с.10-12).

Гуртожиток є державною власністю. Свідоцтво про право власності на нього отримане ДПТНЗ «Путивльський професійний ліцей» та право власності зареєстроване 9 жовтня 2012 року.

Ст. 127 ЖК України передбачає, що проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період роботи або навчання можуть використовуватись гуртожитки. Для тимчасового проживання осіб, які відбували покарання у виді обмеження волі або позбавлення волі на певний строк і потребують поліпшення житлових умов або жила площа яких тимчасово заселена чи яким повернути колишнє жиле приміщення немає можливості, а також осіб, які потребують медичної допомоги у зв'язку із захворюванням на туберкульоз, використовуються спеціальні гуртожитки. Під гуртожитки надаються спеціально споруджені або переобладнані для цієї мети жилі будинки.

Жилі будинки реєструються як гуртожитки у виконавчому комітеті районної, міської, районної в місті ОСОБА_7 народних депутатів.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 128 ЖК України, порядок надання жилої площі в гуртожитках визначається законодавством Союзу РСР, цим Кодексом та іншими актами законодавства Української РСР.

Жила площа в гуртожитку надається за спільним рішенням адміністрації підприємства, установи, організації чи органу кооперативної або іншої громадської організації та відповідного профспілкового комітету і комітету комсомолу.

Згідно ст. 129 ЖК Ураїни, на підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу.

Статті 130, 131 ЖК України передбачають, що порядок користування жилою площею в гуртожитках визначається законодавством Союзу РСР і Української РСР.

Відповідно до законодавства Союзу РСР Примірне положення про гуртожитки затверджується ОСОБА_7 Міністрів Української РСР, міністерствами, державними комітетами і відомствами СРСР за погодженням з відповідними профспілковими і комсомольськими органами.

Примірне положення про гуртожитки було затверджене ОСОБА_7 Міністрів УРСР від 3 червня 1986 року № 208, яка втратила чинність згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 2015 року N 582.

Частини 1 3 ст. 132 ЖК України передбачають, що сезонні, тимчасові працівники і особи, що працювали за строковим трудовим договором, які припинили роботу, а також особи, що вчились у навчальних закладах і вибули з них, підлягають виселенню без надання іншого жилого приміщення з гуртожитку, який їм було надано у зв'язку з роботою чи навчанням.

Інших працівників підприємств, установ, організацій, які поселилися в гуртожитку в зв'язку з роботою, може бути виселено без надання іншого жилого приміщення в разі звільнення за власним бажанням без поважних причин, за порушення трудової дисципліни або вчинення злочину.

Осіб, які припинили роботу з інших підстав, ніж ті, що зазначені в частині другій цієї статті, а також осіб, перелічених у статті 125 цього Кодексу, може бути виселено лише з наданням їм іншого жилого приміщення.

Відповідно до ч.2 ст.1 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» цей Закон не поширюється на громадян, які проживають у гуртожитках, призначених для тимчасового проживання у зв'язку з навчанням, перенавчанням чи підвищенням кваліфікації у навчальних закладах та у зв'язку з роботою (службою) за контрактом; осіб, які мешкають у гуртожитку без законних підстав (без офіційної реєстрації місця проживання); громадян, які проживають у спеціальних гуртожитках, призначених для тимчасового проживання осіб, які відбували покарання у виді обмеження волі або позбавлення волі і потребують поліпшення житлових умов, або жила площа яких тимчасово заселена, або повернути колишнє жиле приміщення яким немає можливості; а також на осіб, які потребують медичної допомоги у зв'язку із захворюванням на туберкульоз; на осіб, які проживають у гуртожитках, що мають статус соціальних на момент набрання чинності цим Законом.

Відповідач посилається в апеляційній скарзі на невірне застосування судом положень ч. 3 ст. 61 ЦПК України з застосуванням до нього положень договору № 68 від 1 вересня 2012 року, укладеного між позивачем та ОСОБА_4, зазначає, що суд безпідставно вважає факти, встановлені Путивльським районним судом у судовому рішенні у цивільній справі № 584/568/14-ц, такими, що не підлягають доведенню при розгляді спору, що виник між ним та позивачем у даній справі.

Суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про те, що відповідач на момент виникнення спірних правовідносин користувався кімнатою №306 в гуртожитку №1 по вул. Горького, 41 в м. Путивль на підставі цивільно-правової угоди, укладеної між ОСОБА_4 та ДПТНЗ «Путивльський професійний ліцей». Строк дії цієї угоди скінчився 01 вересня 2013 року. ОСОБА_4 у судовому порядку виселено із спірної кімнати без надання іншого житлового приміщення, а відповідач продовжує безпідставно користуватися зазначеною кімнатою і відмовляється її звільнити.

Посилання відповідача на те, що він не був стороною договору, укладеного між ОСОБА_4 та ліцеєм 1 вересня 2012 року, не перебував з нею у шлюбі, не встановлено факт перебування їх у шлюбі судовим рішенням, не брав участі у попередній цивільній справі, а тому до нього не можуть застосовуватись положення вказаного договору № 68 від 1 вересня 2012 року, і висновки суду будуються на припущеннях, є безпідставними.

Висновки суду грунтується на досліджених в справі відповідно до ст. 213 ЦПК України доказах.

Суд в оскаржуваному рішенні не обґрунтовував висновки з посиланням на ч. 3 ст. 61 ЦК України. Рішення суду про задоволення позову і безпідставність заперечень відповідача проти позовних вимог ґрунтується на доказах, які є в цивільній справі, та нормах матеріального права, якими врегульовано порядок надання житлової площі в гуртожитках та виселення з гуртожитку, що врегульовано главою 4 ЖК України, дотримання яких при вселенні відповідача до гуртожитку не підтверджене.

Доводи відповідача про те, що він у 2010 році поселився у спірну кімнату гуртожитку на підставі ордеру, не доведені доказами в справі, з яких вбачається, що в спірній кімнаті на час його вселення проживала ОСОБА_4 з дочкою, яка вселилась туди в 2005 році з покійним чоловіком. Матеріали даної справи та попередньої цивільної справи містять достатньо доказів про те, що відповідач вселився в спірну кімнату як співмешканець ОСОБА_4 Докази про те, що йому видавався ордер встановленої форми на вселення у спірну кімнату в порядку, визначеному ЖК України, в справі відсутні.

Посилання відповідача на те, що доказом того, що він був зареєстрований в спірній кімнаті на підставі ордеру, є відповідний запис у картці прописки форми «А» (а.с. 28), є безпідставними, оскільки факт видачі такого ордеру, дата його видачі, на підставі якого рішення адміністрації та профкому ліцею, від якої дати, іншими, належними доказами в справі не підтверджується. Зазначення у вказаній картці, що проживання відповідача за спірною адресою зареєстроване по ордеру, не є доказом того, що він був наймачем спірної кімнати, як про це заявляє відповідач. Посилання його на те, що у вказаній картці прописки зазначена дата видачі ордеру 14 квітня 2010 року, є необґрунтованими, оскільки такі відомості в картці відсутні, а 14 квітня 2010 року це дата його реєстрації за вказаною адресою, а не дата видачі ордеру.

Посилання на те, що факт передачі ним ордеру коменданту гуртожитку ліцею при поселенні в гуртожиток підтверджується п. 2 Правил внутрішнього розпорядку в гуртожитках Путивльського професійного ліцею (а.с. 38- 40), згідно якого особа, якій надається гуртожиток, зобовязана особисто предявити паспорт і здати коменданту ордер на право зайняти місце в гуртожитку, не свідчать про те, що дійсно факт видачі ордеру і передачі його коменданту, мав місце.

Не спростовують висновків суду і посилання відповідача на те, що він у довідці про склад сімї, виданій в 2010 році ОСОБА_4 як наймачу спірної кімнати в гуртожитку, також зазначений наймачем, оскільки такий його статус, існування окремо укладеного з ним договору найму на спірну кімнату чи договору про надання житлово-комунальних послуг за вказаною адресою саме на його ім'я, чи на його ім'я був відкритий окремий особовий рахунок по сплаті комунальних послуг, наданих за вказаною адресою саме йому, іншими доказами в справі, які б узгоджувались з положеннями ЖК України щодо найму жилого приміщення або щодо порядку вселення в гуртожиток, не підтверджуються.

З матеріалів справи вбачається, що при розгляді попередньої справи № 584/568/14-ц за позовом ліцею до ОСОБА_4 про її виселення з спірної кімнати № 306 гуртожитку та при розгляді справи № 584/838/14-ц за її позовом до ліцею про визнання недійсним договору від 1 вересня 2012 року та про зобовязання до проведення перерахунку плати за проживання, ОСОБА_4 посилалась і на те, що після смерті чоловіка вона певний час мешкала з ОСОБА_3, відносин з ним не підтримує, їй не відомо, з яких підстав він був зареєстрований в її кімнату. З цього приводу вона та відповідач звертались до адміністрації ліцею з проханням перереєструвати його до іншої кімнати, на що отримали відмову з посиланням на те, що в звязку з тим, що він у спірній кімнаті був зареєстрований за їх проханням як співмешканець ОСОБА_4, в ліцеї не працював і не працює, ордер йому не видавався, а тому права на проживання в гуртожитку з інших підстав не має.

З огляду на зазначене, рішення суду узгоджується з положеннями ЖК України, які регламентують порядок вселення в гуртожиток, від дотримання якого залежить визначення статусу його мешканця, до якого застосовуються положення Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків».

З огляду на відсутність в матеріалах справи переконливих доказів про інші підстави вселення відповідача в спірну кімнату гуртожитку, ніж ті підстави, на яких там проживала його співмешканка ОСОБА_4, від права на проживання якої в гуртожитку похідне і його право як її співмешканця, суд прийшов до вірного висновку про наявність правових підстав для виселення відповідача з гуртожитку в звязку з тим, що рішенням суду ОСОБА_4 виселена з гуртожитку в звязку з закінченням строку дії укладеного між нею та ліцеєм договору, а самостійного договору, укладеного з будь-яких правових підстав, на проживання в гуртожитку відповідач з ліцеєм не укладав.

Його доводи про те, що він вселився у кімнату № 306 гуртожитку, де вже на той час проживала ОСОБА_4 з дочкою, в 2010 році, а цивільно-правова угода на проживання в гуртожитку з ліцеєм співмешканка уклала лише в 2012 році, також не спростовують висновків суду, оскільки в справі відсутні докази наявності і на час його вселення інших правових підстав ніж як співмешканця ОСОБА_4

Таким чином, тимчасове проживання відповідача в спірному житловому приміщенні на підставі цивільно-правової угоди знайшло підтвердження в судовому засіданні і суд обгрунтовано задовольнив позов, а посилання відповідача на те, що він проживає в гуртожитку у спірній кімнаті на передбачених ЖК України підставах більше пяти років і не підлягає виселенню з гуртожитку без надання іншого житла відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків», згідно якої сфера дії цього Закону поширюється на громадян, які не мають власного житла та більше пяти років на законних підставах, зареєстровані за місцем проживання у гуртожитках та фактично проживають в них, є безпідставними.

Інші доводи апеляційної скарги також не спростовують висновків суду першої інстанції.

Згідно ч. 1 ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Суд, вірно встановивши обставини справи та відповідні їм правовідносини, правильно застосував правові норми та ухвалив законне і обґрунтоване рішення, для скасування чи зміни якого підстави відсутні.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Путивльського районного суду Сумської області від 08 вересня 2015 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий -

Судді -