Справа №592/3971/15-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - Чернобай О. І.
Номер провадження 22-ц/788/1646/15 Суддя-доповідач - Ткачук С. С.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2015 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Ткачук С. С.,

суддів - Ільченко О. Ю. , Рибалки В. Г.

за участю секретаря судового засідання - Пархоменко А.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання ім. М.В.Фрунзе»

на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 14 липня 2015 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання ім. М.В.Фрунзе»

про стягнення моральної шкоди,

в с т а н о в и л а:

Звернувшись до суду із позовом 27 квітня 2015 року, ОСОБА_3 просив суд стягнути на свою користь з публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання ім. М.В.Фрунзе» ( далі - ПАТ «Сумське НВО ім. М.В. Фрунзе» ) 65 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок ушкодження здоров'я на виробництві.

Свої вимоги мотивує тим, що з 15.09.1980 року по даний час, він перебуває у трудових відносинах з відповідачем. Відповідно до акту про нещасний випадок на виробництві № 206 від 04.11.1994 року 03 листопада цього року при виконанні трудових обов'язків з ним стався нещасний випадок. Внаслідок неналежних умов праці на робочому місці позивач отримав професійні захворювання, загальний ступінь втрати працездатності становить 10 %

Окрім того у нього було виявлено професійне захворювання внаслідок чого він втратив ще 55% працездатності і його визнано інвалідом ІІІ групи.

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 14 липня 2015 року позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ «Сумське НВО ім. М.В. Фрунзе» на користь ОСОБА_3 12500 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди спричиненої ушкодженням здоров'я. Вирішено питання судових витрат.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції відповідач подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення суду і постановити нове про відмову у задоволенні позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що позивач не надав суду доказів заподіяння йому моральної шкоди, матеріали розслідування професійного захворювання підтверджують лише можливість заподіяння моральної шкоди, а не констатують такий факт. Вказує, що суд стягнув з підприємства моральну шкоду за відсутності вини відповідача через виявлення у нього професійного захворювання, права якого на безпечні та нешкідливі умови праці не порушені, бо він був ознайомлений зі шкідливими умовами праці.

Представник ПАТ «Сумське НВО ім. М.В. Фрунзе» в судове засідання не з'явився, але про час та місце судового розгляду був повідомлений судовою повісткою, яка згідно поштового рекомендованого повідомлення була вручена завчасно.

Представники позивача по доводам скарги заперечили і просили рішення залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_3 з 03.01.1983 року працює на посаді зварювальника в ПАТ «Сумське НВО ім. М.В. Фрунзе» (а.с.6).

Відповідно до акту про нещасний випадок на виробництві від 04.11.1994 року № 206 03.11.1994 року при виконанні трудових обов'язків 03.11.94 з ОСОБА_3 стався нещасний випадок (а.с.7-8).

Згідно з актом розслідування хронічного професійного захворювання № 66 від 07.07.2008 року позивачу були встановлені професійні захворювання. Травма на виробництві (Супутній діагноз) ( а. с. 9).

Відповідно до довідки спеціалізованої МСЕК м. Суми від 18.09.2013 року при повторному огляді 06.09.2013р. ступінь втрати професійної працездатності ОСОБА_4 встановлено 65 %, у т.ч. - 10% виробнича травма, встановлено ІІІ групу інвалідності ( а. с. 10).

З огляду на викладене, суд першої інстанції прийшов до висновку про те, що в зв'язку із отриманням за час роботи на підприємстві професійних захворювань, позивач втратив професійну працездатність на 65%, став інвалідом третьої групи, в результаті чого переносить моральні страждання, тому обґрунтовано поклав обов'язок по відшкодуванню моральної шкоди на роботодавця, що відповідає вимогам ст.ст. 153, 237-1 КЗпП України.

Відповідно до ч.2 ст.153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Ст.237-1 КЗпП України передбачається відшкодування власником або уповноваженим ним органом працівникові моральної шкоди. Відшкодування такої шкоди провадиться тоді, коли порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначено судом з урахуванням всіх обставин та вимог закону, з дотриманням вимог розумності та справедливості.

Колегія суддів, погоджуючись з рішенням суду першої інстанції про те, що моральна шкода відшкодовується працівникові безпосередньо роботодавцем за таких умов: наявності факту порушення роботодавцем законних прав працівника; у разі виникнення у працівника моральних страждань, або втрати нормальних життєвих зв'язків, або виникнення необхідності для працівника додаткових зусиль для організації свого життя; за наявності причинного зв'язку між попередніми умовами.

Відповідно до роз'яснень, що містяться у п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" (зі змінами, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 25 травня 2001 року), відповідно до ст.237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Але вирішуючи спір на користь позивача на підставі норм кодексу законів про працю, суд враховував загальний розмір ступеню втрати працездатності на підставі висновку МСЕК від 06.09.2013 при повторному огляді і не звернув уваги на ті обставини, що первинно згідно акту освидетельствования освідування від 22.02.1996р. позивачу вперше було встановлено втрату працездатності у розмірі 10% внаслідок травми на виробництві згідно акту про нещасний випадок від 04.11.1994р. За висновком МСЕК від 15.09.2008р. через виявлення у позивача професійного захворювання йому вперше було встановлено 50% ступеню втрати працездатності, а з урахування ступеню втрати працездатності по виробничій травмі повторно визначено загальний ступень 60%. При повторному огляду 18.09.2013 збільшено ступень втрати працездатності внаслідок професійного захворювання до 55% та збільшення загальний ступень втрати працездатності з урахуванням 10% втрати працездатності по виробничій травмі до 65 %.

Враховуючи характер спірних правовідносин і час їх виникнення, колегія суддів відзначає, що суд першої інстанції помилково застосував тільки ст.237-1 КЗпП, яка набрала чинності згідно Закону України від 24.12.1999р. № 1356-Х1У з моменту опублікування з 13.01.2000р. .т.т. вже після виникнення права на відшкодування внаслідок ушкодження здоров'я у зв'язку із виробничою травмою.

Питання відшкодування моральної шкоди через ушкодження здоров'я внаслідок виробничої травми слід вирішувати на час встановленого ступеню втрати працездатності за висновку МСЕК від 22.02.1996р. у розмірі 10% на підставі діючих на той час норм матеріального права.

Відповідно до ст. 173-1 КЗпП відшкодування моральної шкоди провадиться власником або уповноваженим ним органом, якщо небезпечні або шкідливі умови праці призвели до моральної втрати потерпілого, порушили його нормальні життєві зв'язки і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Статтю 12 Законом України «Про охорону праці» в редакції на чс виникнення спірних правовідносин було передбачено, що відшкодування моральної шкоди провадиться власником, якщо небезпечні або шкідливі умови праці призвели до моральної втрати потерпілого, порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Під моральною втратою потерпілого розуміються страждання, заподіяні працівникові внаслідок фізичного або психічного впливу, що спричинило погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Відшкодування моральної шкоди можливе без втрати потерпілим працездатності. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Окрім того, питання відшкодування моральної шкоди регулювалося Правилами відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням ним трудових обов'язків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 23.06.1993р. №473 ( далі Правила)

Так пунктами 1,2 цих Правил визначено, що власник підприємства, установи і організації (надалі - підприємство) або уповноважений ним орган (надалі - власник) несе матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну працівникові каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням ним трудових обов'язків (надалі - ушкодження здоров'я), а також за моральну шкоду, заподіяну потерпілому власником фізичного чи психічного впливу небезпечних або шкідливих умов праці. Власник звільняється від відшкодування шкоди, якщо доведе, що шкода заподіяна не з його вини, а умови праці не є причиною моральної шкоди. Доказом вини власника можуть бути: акт про нещасний випадок на виробництві або акт про професійне захворювання; висновок службових осіб (органів), які здійснюють контроль і нагляд за охороною праці та дотримання законодавства про працю, або профспілкового органу щодо причин ушкодження здоров'я; медичний висновок про професійне захворювання; тощо

За змістом ст.11 цих Правил моральна шкода відшкодовується за заявою потерпілого про характер моральної втрати чи висновком медичних органів у вигляді одноразової грошової виплати або в іншій матеріальній формі, розмір якої визначається в кожному конкретному випадку на підставі: домовленості сторін (власника, профспілкового органу і потерпілого або уповноваженої ним особи); рішення комісії по трудових спорах; рішення суду. Розмір відшкодування моральної шкоди не може перевищувати двохсот мінімальних розмірів заробітної плати незалежно від інших будь-яких виплат.

Таким чином відшкодування моральної шкоди, яка була завдана позивачу у зв'язку з ушкодженням здоров'я через виробничу травму, що сталася 03.11.1994р., ураховуючи ступень втрати працездатності слід визначати виходячи з наведених вище обставин з урахуванням розміру мінімальної заробітної плати, яка діяла на час встановлення за висновком МСЕК втрати працездатності, т.т. станом на. 22.02.1996.

Згідно постанови Верховної Ради №3653 від 25.11.93"Про підвищення мінімальних розмірів заробітної плати та пенсії за віком" з 01.12.1993 до 01.03.1996р. діяв розмір мінімальної заробітної плати 60000карб. Максимальний розмір моральної шкоди складає 120грн.(0,60грн.х200).

Ураховуючи втрату позивачем працездатності в розмірі 50% через виявлення у нього професійного захворювання згідно висновку МСЕК від 15.09.2008р., який з часу збільшився до 55 % ( огляд МСЕК від 06.09.2013р.), суд обґрунтовано виходив з того, що правовідносини, які виникли між сторонами в зв'язку з відшкодуванням моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров'я позивача, регулюються ст.ст.153,273-1 Кодексу законів про працю, які покладають на підприємство створення безпечних і нешкідливих умов праці і відшкодування моральної шкоди завданої працівнику власником або уповноваженим ним органом у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації життя.

Суд правильно дійшов висновку про те, що позивачу умовами виробництва заподіяна моральна шкода, яка полягає у моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, що порушило його звичні нормальні зв'язки, які потребують від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Факт ушкодження здоров'я від умов праці підтверджується актом розслідування хронічного професійного захворювання.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_3 і стягуючи на його користь у відшкодування моральної шкоди її загальний розмір 12500 грн., судом дотримані засади розумності, виваженості та справедливості, бо зазначена позивачем сума 65000 грн. є завеликою.

Колегія суддів визнає, що помилково не застосування судом першої інстанції положень матеріального права, які регулюють правовідносини, які виникли після первинного медичного огляду МСЕК 22.02.1996р., не вплинуло на висновки суду.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасовано правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивач був ознайомлених із шкідливими умовами праці та акти про нещасний випадок і розслідування професійного захворювання не дають підстав для висновку про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, тому до уваги не приймаються.

Керуючись ст.ст.303, 307, 308, 313-315, 324 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання ім. М.В. Фрунзе» відхилити.

Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 14 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Судді: