У х в а л а

іменем україни

17 вересня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Кафідової О.В., Висоцької В.С., Фаловської І.М.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про витребування майна з чужого незаконного володіння, за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Іршавського районного суду Закарпатської області від 31 березня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 04 червня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду із указаним позовом, у якому просив суд витребувати майно з чужого незаконного володіння.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_4 зазначив, що після розірвання шлюбу з ОСОБА_5, в якому вони перебували з 31 жовтня 1992 року по 21 січня 2011 року, він звернувся до суду з позовом про поділ спільного майна подружжя. Рішенням Іршавського районного суду Закарпатської області від 25 квітня 2013 року, зміненим частково рішенням Закарпатської області від 06 вересня 2013 року, визнано за ним право власності на Ѕ частини земельної ділянки, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, вартістю 90 000 грн, автомобіль марки Volkswagen Transporter, р.н. НОМЕР_1, вартістю 15 821 грн, 27,4 куб. м лісу хвойного будівельного вартістю 17 231 грн, цеглу вартістю 101 500 грн, пісок вартістю 16 745 грн, 27,3 куб. м. лісу хвойного будівельного вартістю 17 230 грн, всього з урахування присудженого майна на загальну

суму 258 527 грн. На вищезазначені будівельні матеріали відповідно до актів опису й арешту майна від 19 липня 2012 року, складених на підставі ухвали Іршавського районного суду Закарпатської області від 26 липня 2012 року про забезпечення позову, накладено арешт. Проте ОСОБА_5 відмовляється передати належне позивачеві майно, посилаючись на те, що їй не відомо місцезнаходження вищевказаних будівельних матеріалів, чим унеможливлює право ОСОБА_4 належним чином володіти, користуватися та розпоряджатися майном. Враховуючи викладене, позивач просив позов задовольнити.

Рішенням Іршавського районного суду Закарпатської області від 31 березня 2015 року позов задоволено. Витребувано з незаконного володіння ОСОБА_5 та зобов'язано передати на користь ОСОБА_4 будівельні матеріали, а саме: 27,4 куб. м лісу хвойного будівельного вартістю 17 231 грн, цеглу вартістю 101 500 грн, пісок вартістю

16 745 грн, 27,3 куб.м лісу хвойного будівельного, вартістю 17 230 грн. Вирішено витання розподілу судових витрат.

Ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 04 червня 2015 року апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилено, рішення Іршавського районного суду Закарпатської області від 31 березня 2015 року залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_5 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу суду апеляційної інстанції, мотивуючи свою вимогу неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Задовольняючи позов ОСОБА_4 суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив з того, що наявність присудженого майна позивачу підтверджено рішенням Іршавського районного суду Закарпатської області від 25 квітня 2013 року, в незмінній частині після апеляційного перегляду, та рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 06 вересня 2013 року, постановою про закінчення виконавчого провадження від 26 січня 2015 року, актом опису й арешту майна від 26 січня 2015 року, актами державного виконавця від 08 грудня 2014 року та від 26 січня 2015 року, постановою про повернення виконавчого документа стягувачу від 26 лютого 2015 року, актом державного виконавця від 18 лютого 2015 року. Таким чином, суди керуючись ст. ст. 387, 397, 400 ЦК України дійшли обґрунтованого висновку про задоволення позову.

Встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що рішення суду першої інстанції та ухвала суду апеляційної інстанції ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Враховуючи наведене та керуючись положеннями ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити судові рішення без змін.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Іршавського районного суд Закарпатської області від 31 березня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 04 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Кафідова

В.С. Висоцька

І.М. Фаловська