АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 216/8301/14-ц Головуючий в 1-й інстанції
Провадження № 22-ц/774/722/К/15 Мясоєдова О.М.
Категорія - 27 (І) Доповідач - Митрофанова Л.В.
У Х В А Л А

Іменем України

08 квітня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Митрофанової Л.В.

суддів: Братіщевої Л.А., Савіної Г.О.

при секретарі: Трофименко О.О.

за участю: відповідача - ОСОБА_2

представника позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_4;

третіх осіб ОСОБА_5 таОСОБА_7;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 23 лютого 2015 року про забезпечення цивільного позову по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, треті особи ОСОБА_5, ОСОБА_7 про стягнення боргу та збитків за договором позики, -

В С Т А Н О В И Л А :

Ухвалою Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 23 лютого 2015 року була задоволена заява представника позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 про забезпечення позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2, треті особи ОСОБА_5, ОСОБА_7 про стягнення боргу та збитків за договором позики та накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 і 1/3 частину квартири АДРЕСА_2.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 ставить питання про скасування ухвали суду посилаючись на те, що судом при постановлені ухвали порушено норми ст.151 ЦПК України, зокрема заява позивача не містить обґрунтування необхідності забезпечення позову. Посилання позивача на те, що відповідач не виконала попереднє рішення суду та на те, що вона не має доходу є неправдивими, оскільки грошові кошти за рішенням суду позивачу повернуті третіми особами в повному розмірі, а вона займається підприємницькою діяльністю та має дохід.

Накладення арешту на квартиру по вул. Пушкіна порушує та обмежує право ПАТ "Державний ощадний банк України", яке є іпотекодержателем даного майна. Крім того судом не враховано, що 1/3 квартири по АДРЕСА_2 також знаходиться в іпотеці, а іпотекодержателем є сам позивач. таким чином має місце подвійне накладення заборони на відчуження майна.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах заяви, доводів апеляційної скарги та заперечень на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи заяву позивача ОСОБА_2 про забезпечення її позову, суд першої інстанції виходив з доцільності задоволення вказаної заяви.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ч.1,2 ст. 151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову.

У заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено: причини, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов; вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Відповідно до п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Крім того, відповідно до роз'яснень Верховного Суду України, викладених в п.1 постанови Пленуму від 22 грудня 2006 року № 9 "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову", - єдиною підставою для забезпечення позову є вмотивована заява будь-кого з осіб, які беруть участь у справі.

Накладаючи арешт на квартиру АДРЕСА_1 та 1/3 частину квартири АДРЕСА_2, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що між сторонами існує спір, претензії позивачки можуть бути обґрунтовані та невжиття заходів із забезпечення позову може ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду у справі, порушити законні права останньої в разі ухвалення рішення на її користь.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала суду відповідає обставинам справи та ст.ст.151-153 ЦПК України і роз'ясненням Верховного Суду України, викладених в постанові Пленуму від 22 грудня 2006 року № 9 "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову".

Доводи апеляційної скарги про те, що заява позивача про забезпечення позову необґрунтована спростовуються самою заявою про забезпечення позову, яка в повній мірі містить обґрунтування накладення арешту на майно відповідача ОСОБА_2

Не можуть бути підставою для скасування ухвали суду доводи апеляційної скарги про те, що грошові кошти за рішенням суду позивачу повернуті третіми особами в повному розмірі, а вона займається підприємницькою діяльністю та має дохід, оскільки вказані доводи не підтверджені належним чином. Зокрема відповідачем, відповідно до вимог ст.ст.10,60 ЦПК України, не надано належних та допустимих доказів того, що вона займається підприємницькою діяльністю та має від цієї діяльності дохід. А грошові зобов'язання за первісним рішенням виконано не відповідачкою, на чому вона наголошує сама, а третіми особами, які одночасно стали її кредиторами в порядку регресу, а отже зазначене свідчить про те, що коло кредиторів ОСОБА_2 порівняно з позивачем збільшилося.

Також не можуть бути підставою для скасування ухвали суду доводи апеляційної скарги про те, що накладення арешту на квартиру по вул. Пушкіна порушує та обмежує право ПАТ "Державний ощадний банк України", яке є іпотекодержателем даного майна, та про те, що судом не враховано, що 1/3 квартири по АДРЕСА_2 також знаходиться в іпотеці, а іпотекодержателем є сам позивач, таким чином має місце подвійне накладення заборони на відчуження майна.

Так, ч. 6 ст. З Закону України "Про іпотеку" передбачено, що у разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки.

Таким чином, враховуючи виший пріоритет іпотеко держателя перед іншими кредиторами, інтереси ПАТ "Державний ощадний банк України" накладенням арешту в забезпечення позову на майно, яке вже перебуває в іпотеці, не порушуються жодним чином.

Як встановлено в суді апеляційної інстанції, після повного погашення третіми особами боргу за ОСОБА_2 за договором позики та іпотеки, посвідченим 06.05.2009 р. приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Рукавіциною Н.В. за № в реєстрі 1067, укладеним між ОСОБА_3 (позикодавець та іпотекодержатель), з однієї сторони, та ОСОБА_2 (позичальник, іпотекодавець), ОСОБА_5 (іпотекодавець) та ОСОБА_7 (іпотекодавець), що позивач підтвердив письмово, саме до третіх осіб як майнових поручителів перейшло право вимоги за договором іпотеки в силу ч. 6 ст. З Закону України "Про іпотеку", якою передбачено, що майновий поручитель чи наступний іпотекодержатель може виконати основне зобов'язання за боржника з наслідками, аналогічними вищенаведеним, і попередній іпотекодержатель зобов'язаний прийняти таке виконання... Майновий поручитель, який виконав основне зобов'язання повністю або в частині, має право вимагати від боржника відшкодування сплаченої майновим поручителем суми.

Таким чином в даному випадку не йдеться про подвійне накладення заборони на відчуження майна.

Доводи апеляційної скарги про відсутність доказів співмірності заявлених позовних вимог до вартості належного відповідачці майна спростовуються сумою заявлених в остаточній редакції позовних вимог ОСОБА_3, де лише за договором позики від 13.08.2012 р., з врахуванням погашення вимог за договором позики та іпотеки, посвідченим 06.05.2009 р. заборгованість складає 461417,22 грн.

Оскільки доводи апеляційної скарги висновки суду першої інстанції не спростовують, колегія суддів вважає, що ухвала Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 23 лютого 2015 року про задоволення заяви про забезпечення позову ОСОБА_3 підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 312-315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Ухвалу Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 23 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: