У х в а л а

іменем україни

28 жовтня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Мартинюка В.І.

суддів: Мостової Г.І., Наумчука М.І.,-

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні домоволодінням, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду м. Херсона від 13 травня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Херсонської області від 8 липня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2014 року ОСОБА_1 звернулася до суду із вищезазначеним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що їй на підставі договорів дарування від 18 грудня 2013 року на праві власності належить земельна ділянка площею 0,0341 га та домоволодіння, які знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. Суміжним землекористувачем за адресою: АДРЕСА_2 є ОСОБА_2 Відповідач збудувала паркан, який мав би розділяти земельні ділянки, але цей паркан збудований із захопленням земельної ділянки, яка належить позивачу. Також, відповідач збудувала на межі земельних ділянок господарську будівлю, яка позначена в технічній документації літерою «Г», стіна якої стоїть на земельній ділянці позивача, що створює їй певні перешкоди у користуванні земельною ділянкою. Позивач просила усунути їй перешкоди у користуванні земельною ділянкою шляхом знесення існуючої розподільчої огорожі між земельними ділянками АДРЕСА_1, за рахунок відповідача; відновити межі та встановити розподільчу огорожу між зазначеними вище земельними ділянками по всій довжині межі за рахунок сторін в рівних частинах; знести будівлю, яка позначена в технічному паспорті на домоволодіння відповідача літерою «Г» (сарай) за рахунок відповідача.

ОСОБА_2 звернулася до суду із зустрічним позов до ОСОБА_1, в якому просила зобов'язати ОСОБА_1 усунути перешкоди у користуванні належним їй домоволодінням, а саме: засипати самочинно споруджену вигрібну яму, демонтувати самочинно облаштовану каналізацію та знести сарай літ. «В» та літню кухню літ. «Б».

Рішенням Дніпровського районного суду м. Херсона від 13 травня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Херсонської області від 8 липня 2015 року, позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Усунено перешкоди у користуванні земельною ділянкою, яка належить ОСОБА_1, шляхом відновлення межі та встановлення відсутньої частини розподільчої огорожі між земельними ділянками АДРЕСА_1 на відстані від житлового будинку літ «А» по АДРЕСА_1 по лінії суміжної межі із земельною ділянкою № 10-а наступним чином: по лінії головного фасаду - 2,99 м по лінії дворового фасаду - 2,10 м, по лінії дворового фасаду прибудови літ «а» - 1,91 м за рахунок сторін в рівних частинах.

У решті позову відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Зобов'язано ОСОБА_1 засипати самочинно споруджену вигрібну яму та демонтувати самочинно проведену каналізацію за адресою: м. Херсон, АДРЕСА_1.

У решті позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення Дніпровського районного суду м. Херсона від 13 травня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Херсонської області від 8 липня 2015 року скасувати, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права й неправильним застосуванням норм матеріального права, та ухвалити нове рішення по суті її позовних вимог.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Частково задовольняючи позов ОСОБА_1, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, виходив із того, що межові знаки між земельними ділянками № 10-а та АДРЕСА_1 частково втрачені, що не заперечується сторонами, межа між земельними ділянками має бути в цій частині відновлена та закріплена межовими знаками згідно з даними земельно-кадастрової документації. Щодо знесення існуючої межі між земельними ділянками, то суди попередніх інстанцій дійшли висновку про те, що її невідповідність технічній документації не підтверджується доказами. При цьому суд виходив з висновку судової будівельно-технічної експертизи № 3 від 28 січня 2015 року, оскільки під час проведення судової будівельно-технічної експертизи № 02/14 від 20 лютого 2015 року питання щодо відповідності земельних ділянок плану відводу, кадастровому плану, а також відповідність розташування суміжної межі експерту не ставилось.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог щодо знесення належної ОСОБА_2 господарської будівлі літ. «Г», що розташована по

АДРЕСА_2, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, виходив із того, що ця будівля, хоча й побудована із порушенням державних будівельних норм, однак не порушує право власності позивача, крім того така будівля не є самочинним будівництвом, оскільки узаконена рішенням виконавчого комітету Дніпровської районної у м. Херсоні ради № 19 від 6 березня 1996 року.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог щодо знесення належної ОСОБА_2 будівлі літньої кухні літ. «Б» та сараю літ. «В», суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, виходив із того, що вказані будівлі хоча й побудовані із порушенням державних будівельних норм, однак порушення прав позивача може бути усунено в інший спосіб, ніж знесення таких будівель.

Такі висновки судів відповідають обставинам справи та ґрунтуються на доказах, яким дана правильна оцінка.

Під час вирішення спору судами правильно визначено характер спірних правовідносин, правильно визначено норму права, яка регулює спірні правовідносини, та надано належну оцінку усім доказам, зібраним у справі.

Наведені в касаційній скарзі доводи висновків судів не спростовують.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду м. Херсона від 13 травня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Херсонської області від 8 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:В.І. Мартинюк
Г.І. Мостова
М.І. Наумчук