Провадження №2/760/4170/15
в справі №760/8598/15-ц
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 червня 2015 року Солом`янський районний суд м. Києва
в складі: головуючого - судді - Лазаренко В.В.
при секретарях - Пономарьові М.О., Кучерині Ю.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про стягнення коштів, -
ВСТАНОВИВ:
27.04.2015 позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просив суд, з урахуванням уточнених позовних вимог від 14.05.2015, стягнути з відповідача на свою користь суму 16 352 грн. 77 коп.
Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що він був звільнений з військової служби у Збройних Силах України та йому встановлена друга група інвалідності у зв`язку із захворюванням, пов`язаним з проходженням військової служби. Зауважує, що відповідачем була виплачена одноразова грошова допомога у розмірі 199 043 грн. 12 коп. відповідно до постанови Солом`янського районного суду м. Києва від 28 липня 2014 року якою адміністративний позов позивача до відповідача про визнання дій неправомірними, стягнення коштів було задоволено частково та зобов`язано відповідача перерахувати та виплатити одноразову грошову допомогу у розмірі 24-місяного грошового забезпечення, але незважаючи на обов`язок боржника виконати вказане судове рішення, вказані кошти позивач отримав з прострочкою у часі, а відтак у зв`язку з невиконанням рішення суду, позивач отримав збитків, оскільки національна валюта - гривня зазнала інфляції.
Зважаючи на вказане судове рішення та вимоги законодавства (ст.ст.526, 625, 631 ЦК України) позивач просив суд стягнути суму встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми боргу, що в сукупності складає 16 352 грн. 77 коп., а саме: інфляційні втрати за весь час прострочення в розмірі 14 880 грн.40 коп. та три проценти річних від простроченої суми 1 472 грн.37 грн. за період з 01 жовтня 2014 року по 29 грудня 2014 року.
В судовому засіданні представник позивача просив суд позов задовольнити у повному обсязі з викладених у ньому підстав.
Представник відповідача в судовому засіданні просив в задоволенні позову відмовити повністю, підтримавши свої письмові заперечення проти позову, наголошуючи на тому, що відносини між сторонами у справі носять публічно-правовий характер та не є цивільно-правовими.
Суд, вислухавши пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних або юридичних осіб, поданими відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть у ній участь. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Судом встановлено, що відповідно до постанови Солом`янського районного суду м. Києва від 28 липня 2014 року було задоволено частково позов ОСОБА_1 , а саме, Міністерство оборони України було зобов`язано нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у розмірі 24-місяного грошового забезпечення. Постанова набрала законної сили 17 вересня 2014 року.
За умовами ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказується при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини.
Відповідно до вимог ст. 124 Конституції України та ст. 14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили є обов`язковими для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організації, посадових чи службових осіб, громадян і підлягають виконанню на всій території України.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор маг право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Судом встановлено, що на підставі постанови Солом`янського районного суду м. Києва від 28 липня 2014 року, яка набрала законної сили, у відповідача перед позивачем ОСОБА_1 виникло грошове зобов`язання про сплату одноразової грошової допомоги у розмірі 24-місячного грошового забезпечення.
Таке зобов`язання зводиться до сплати грошей, відтак, є грошовим зобов`язанням.
У відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом
За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до плати кредиторові.
Вказана правова позиція висловлена у постанові Верховного суду України від 01 жовтня 2014 року, яка за вимогами ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України є обов`язковим для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.
За таких обставин, встановлено грошове зобов`язання відповідача сплатити позивачу наведені ним у цій позовній заяві види виплат, а саме: інфляційних втрат та 3% річних.
Розглядаючи справу у відповідності до вимог ч. 1 ст. 11 ЦКП України та з врахуванням набуття законної сили 17 вересня 2014 року постановою Солом`янського районного суду м. Києва від 28 липня 2014 року, суд визнає вірним проведений позивачем розрахунок періоду прострочення виплат, який визначено з 01.10.2014 року по 29.12.2014 року.
З огляду на наведене, з врахуванням позовних вимог та суми невиплаченого матеріальної допомоги при настанні інвалідності в розмірі - 199043 грн. 12 коп., та розрахована із неї сума інфляційних втрат за цей же період з 01.10.2014 року по 29.12.2014 року становить 14 880 грн.40 коп. (сукупний індекс інфляції 107,476%), а сума 3% річних становить за цей же період 1 472 грн.37 коп., відтак позовні вимоги підлягають задоволенню.
Не ґрунтуються на вимогах закону і доводи представника відповідача про те, що між сторонами склались адміністративні, а не цивільно-правові відносини з огляду на таке.
Відповідно до роз`ясень, викладених в п.21 Постанови Пленуму від 01 березня 2013 року № 3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ», ураховуючи положення статті 1 ЦПК та статті 2 КАС, не є публічно-правовим і розглядається у порядку цивільного судочинства спір між органом державної влади та/або органом місцевого самоврядування (суб`єктом владних повноважень) як суб`єктом публічного права та суб`єктом приватного права-фізичною особою, в якому управлінські дії суб`єкта владних повноважень спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав фізичної особи. У такому випадку це спір про право цивільне, незважаючи на те, що у спорі бере участь суб`єкт публічного права, а спірні правовідносини врегульовано нормами цивільного та адміністративного права.
Позивач звернувся до суду з даним позовом за захистом свого цивільного права на отримання грошових коштів та стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних за невиконання відповідачем зобов`язання щодо виплати вказаних коштів позивачу, а тому між сторонами склались цивільно-правові, а не адміністративні правовідносини.
Відповідно до положень ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
У відповідності до ч. ч. 1, 3 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, або підстави звільнення від доказування. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Згідно вимог ч.4 ст. 60 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Зважаючи на те, що відповідач в судовому засіданні не надав доказів та не навів переконливих доказів правомірності своїх дій по простроченню виконання ним рішення суду про виплату коштів страхового відшкодування, суд вважає за можливе позов задовольнити та стягнути з відповідача на користь позивача за період з 01.10.2014 року по 29.12.2014 року інфляційні нарахування в розмірі 14 880 грн.40 коп., три відсотки річних в розмірі 1 472 грн. 37 коп.
Відповідно до ст.4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру ставка судового збору становить відсоток ціни позову, але не менше 0,2 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 3 розмірів мінімальної заробітної плати.
Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 526, 988, 992, 625 ЦК України, ст. ст. 3, 10, 11, 59, 60, 88, 209, 212, 213, 215 ЦПК України, суд,-
Позов задовольнити.
Стягнути з Міністерства оборони України на користь ОСОБА_1 за період з 01 жовтня 2014 року по 29 грудня 2014 року інфляційні нарахування в розмірі - 14 880 грн. 40 коп. та три відсотки річних в розмірі - 1 472 грн. 37 коп., а всього в сумі - 16 352 (шістнадцять тисяч триста п`ятдесят дві) гривні 77 копійок.
Стягнути з Міністерства оборони України на користь держави судовий збір в розмірі - 243 грн. 60 коп.
Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва через суд першої інстанції протягом 10 днів з дня його проголошення.
Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Суддя: