УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" вересня 2015 р. Київський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого судді Зуб Г.А.

при секретарі Левченко І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Харкова подання державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції ОСОБА_1 про примусове входження до житлового приміщення,-

ВСТАНОВИВ :

21.09.2015 року державний виконавець Київського ВДВС ХМУЮ ОСОБА_1 звернувся до суду з поданням про вирішення питання щодо примусового входження до квартири АДРЕСА_1, посилаючись на те, що на примусовому виконанні у Київському ВДВС ХМУЮ знаходиться виконавче провадження за виконавчим листом 641/5060/13-ц виданого 18.03.2014 року Комінтерським районним судом м. Харкова про стягнення з ПТ «Ломбард «Корал «Єрмолаєва і компанія» на користь ОСОБА_2 160 000,00 грн. та судових витрат у сумі 1921,90 грн., а всього 161 921,90 грн. Вказаний виконавчий документ надійшов від Комінтернівського ВДВС ХМУЮ за належністю. 22.05.2015 року державним виконавцем було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. 22.05.2015 року винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження. Автотранспортні засоби за боржником не зареєстровані. 16.06.2015 року, 09.07.2015 року, державним виконавцем здійснено вихід за адресою боржника: АДРЕСА_2, з метою перевірки майнового стану боржника та опису й арешту майна, але двері вищезазначеної квартири ніхто не відчинив. Станом на 16.07.2015 року рішення суду залишається боржником не виконаним.

Державний виконавець Київського ВДВС ХМУЮ ОСОБА_1 в судове засідання не зявився, просив розглядати подання у відсутність представника Київського ВДВС ХМУЮ.

Представник боржника та стягувач в судове засідання не зявились, повідомлені судом належним чином та своєчасно.

Відповідно до ч.2 ст. 376. ЦПК України, суд негайно розглядає подання, зазначене в частині першій цієї статті, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця.

Вивчивши доводи подання, суд знаходить неможливим дозволити примусове входження до житлового приміщення боржника з наступних підстав.

Ст. 376 ЦПК України передбачено, що питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної особи або особи, у якої знаходиться майно боржника та кошти, належні боржникові від інших осіб, при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням житла чи іншого володіння особи за поданням державного виконавця.

Так, в судовому засіданні встановлено, що на виконанні у Київському ВДВС ХМУЮ знаходиться виконавче провадження №47642829 по виконанню виконавчого листа про стягнення з ПТ «Ломбард «Корал «Єрмолаєва і компанія» на користь ОСОБА_2 суми 160000,00 грн. та судових витрат в сумі 1921,90 грн.

Державним виконавцем надсилались запити до відповідних органів влади для виявлення майна боржника.

Згідно актів державного виконавця від 16.06.2015 року та 09.07.2015 року, державним виконавцем було здійснено вихід за адресою: АДРЕСА_2, але двері були зачинені.

Відповідно до пункту 4 частини 3 статті 11 Закону України "Про виконавче провадження", державний виконавець має право безперешкодно входити до приміщень та сховищ, що належать боржникам або зайняті ними, проводити огляд зазначених приміщень і сховищ, при необхідності примусово відкривати їх в установленому порядку.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України у справі № 1-18/2011 щодо офіційного тлумачення положень частини першої статті 376 у взаємозв'язку зі статтями 151, 152, 153 ЦПК України, роз'яснено, що Конституція України проголосила Україну правовою державою (стаття 1). Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави; утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави (частина друга статті 3 Конституції України). Конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України (частина перша статті 64 Основного Закону України).

Кожному гарантується недоторканність житла; не допускається проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку інакше як за вмотивованим рішенням суду (частини перша, друга статті 30 Конституції України).

Гарантування кожному прав на повагу та недоторканність житла є не тільки конституційно-правовим обов'язком держави, а й дотриманням взятих Україною міжнародно-правових зобов'язань відповідно до положень Загальної декларації прав людини 1948 року,Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року. Зазначені міжнародні акти згідно з частиною першою статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України.

Відповідно до статті 12 Загальної декларації прав людини 1948 року, статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, пункту 1 статті 17 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року ніхто не може зазнавати безпідставного посягання на недоторканність свого житла. При здійсненні своїх прав і свобод кожна людина може зазнавати тільки таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання і поваги до прав і свобод інших та забезпечення справедливих вимог моралі, громадського порядку і загального добробуту в демократичному суспільстві (пункт 2 статті 29 Загальної декларації прав людини 1948 року, стаття 18 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року).

Конституційна гарантія недоторканності житла не поширюється на випадки, коли суспільні інтереси вимагають правомірного обмеження прав людини, зокрема для захисту прав і законних інтересів інших членів суспільства. Обмеження права особи на недоторканність житла, яке визначено в Конституції України і міжнародно-правових актах, визнається легітимним втручанням держави в права людини з метою забезпечення загального блага.

В Україні як правовій державі визнається і діє принцип верховенства права (стаття 1, частина перша статті 8 Конституції України), який передбачає панування права в суспільстві і вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність.

Права і свободи людини і громадянина захищаються судом, завданням якого є, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України (частина перша статті 55 Основного Закону України, стаття 2 Закону України „Про судоустрій і статус суддів").

Відповідно до ст. 50 ЗУ «Про виконавче провадження», стягнення за виконавчим документом в першу чергу звертається на кошти боржника в гривнях та іноземній валюті, інші цінності, в тому числі кошти на рахунках та вкладах боржника в установах банків та інших кредитних організаціях, на рахунки в цінних паперах у депозитаріях цінних паперів.

З наданих суду матеріалів не вбачається, що державним виконавцем були в повному обсязі вжиті заходи, щодо виявлення наявності у боржника коштів в установах банків, та інших кредитних організаціях, наявності рахунків в цінних паперах у депозитаріях, та цінних паперів на які можливо звернути стягнення.

Відповідно до Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець зобов'язаний вживати заходів примусового виконання рішень, встановлених Законом, неупереджено, своєчасно, повно вчиняти виконавчі дії.

Однак, судом зазначається про те, що державний виконавець просить дати дозвіл на примусове проникнення до житлового приміщення, яке належить боржнику за адресою: АДРЕСА_2, проте жодного підтвердження про перешкоди не надано, окрім вказаних актів. Дані про те, що у вказаному житловому приміщенні знаходиться майно чи кошти боржника в матеріалах подання відсутні.

Згідно ст. 4 ЗУ «Про виконавче провадження», заходами примусового виконання рішень є звернення стягнення на майно боржника, звернення стягнення на заробітну плату, доходи, пенсію, стипендію боржника, вилучення у боржника і передача стягувачеві певних предметів, зазначених у рішенні, інші заходи, передбачені рішенням.

Примусове входження до житла не є першочерговим заходом примусового виконання рішення суду. Крім того, як вбачається з матеріалів справи у боржника вивлено також інше майно. Крім того, боржником є юридична особа, а відповідно до приписів ст 376 ЦПК України, питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної особи вирішується судом за поданням державного виконавця. Таким чином, достатні правові підстави для примусового проникнення до житлового приміщення згідно вимог статті 376 ЦПК України суду не доведено.

З цих підстав, мотиви подання не можна визнати обґрунтованими, а тому подання задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись статтею 376 ЦПК України,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні подання державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції ОСОБА_1 про примусове входження до житлового приміщення - відмовити.

Ухвала окремому оскарженню не підлягає.

Головуючий