У х в а л а

30 березня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.

суддів: Висоцької В.С., Гримич М.К., Мазур Л.М., Умнової О.В.,

розглянувши заяву ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у цивільній справі від 3 листопада 2014 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, Хотівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, третя особа - управління Держземагенства у Києво-Святошинському районі Київської області, про визнання незаконним та скасування рішення Хотівської сільської ради, визнання недійсним державного акта та скасування реєстрації державного акта на право приватної власності на земельну ділянку, за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, треті особи: Хотівська сільська рада Києво-Святошинського району Київської області, управління Держземагенства у Києво-Святошинському районі Київської області, про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2013 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати незаконним та скасувати рішення Хотівської сільської ради народних депутатів Києво-Святошинського району Київської області від 22 травня 1997 року та від 28 лютого 2013 року; визнати недійсним державний акт на право приватної власності на земельну ділянку, яким посвідчується право приватної власності ОСОБА_1 на земельну ділянку площею 0,1607 га, за адресою: АДРЕСА_1; скасувати його державну реєстрацію.

Позов мотивовано тим, що позивач є законним користувачем земельної ділянки розміром 0,15 га в АДРЕСА_2, на якій розташований подарований йому житловий будинок та господарські споруди. Рішеннями виконкому Хотівської сільської ради народних депутатів Києво-Святошинського району Київської області від 22 травня 1997 року та від 28 лютого 2013 року йому було надано вказану земельну ділянку для обслуговування житлового будинку та господарських споруд та надано дозвіл щодо її відведення і розробку проекту землеустрою. Разом з тим, при проведенні землевпорядних робіт було виявлено, що фактичні межі та розмір земельної ділянки позивача не відповідають межам та розміру, які зазначені у державному земельному кадастрі, де зазначено, що розмір земельної ділянки позивача складає 0,1481 га, а «під базу» - 0,1248 га. На думку позивача, така невідповідність виникла у зв'язку із наявним взаємним перекриттям між собою (накладка) земельних ділянок (суміжних) позивача і ОСОБА_1, який є власником сусідньої земельної ділянки по АДРЕСА_1 розміром 0,1607 га, і при її приватизації самовільно зайняв частину його земельної ділянки розміром 0,0208 га, на якій знаходиться паркан позивача.

У квітні 2014 року ОСОБА_1 подав зустрічний позов про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, посилаючись на те, що з 2004 року він є власником житлового будинку АДРЕСА_1. Рішенням Хотівської сільської ради від 17 березня 2006 року йому виділено земельні ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських споруд у розмірі 0,2499 га та для ведення особистого селянського господарства у розмірі 0,1108 га. Земельну ділянку площею 0,2499 га було розділено на дві та видано два державні акти про право власності на земельні ділянки розміром 0,0892 га та 0,1607 га. У 2013 році він продав земельні ділянки площею 0,1108 га та 0,0892 га. На думку ОСОБА_1, ОСОБА_3 самовільно встановив свій паркан на належній йому земельній ділянці, чим порушив його право приватної власності.

У зв'язку з наведеним ОСОБА_1 просив суд зобов'язати ОСОБА_3 звільнити земельну ділянку у розмірі 0,0208 га в АДРЕСА_1, яка належить йому на праві приватної власності, шляхом перенесення самовільно побудованого паркану та заборонити останньому користуватися вказаною земельною ділянкою.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 27 червня 2014 року у задоволенні первісного та зустрічного позовів відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Київської області від 11 вересня 2014 року рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні первісного позову скасовано і ухвалено у цій частині нове рішення про задоволення позову. Визнано незаконним та скасовано рішення Хотівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області від 17 березня 2006 року. Визнано недійсним державний акт серії НОМЕР_1 на право приватної власності на земельну ділянку площею 0,1607 га та скасовано його державну реєстрацію. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 3 листопада 2014 року, ОСОБА_1 відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою на вказане рішення апеляційного суду з підстав, передбачених п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України.

До Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшла заява представника ОСОБА_1 про перегляд даного рішення суду касаційної інстанції в порядку, визначеному главою 3 розділу 5 ЦПК України.

В обґрунтування заяви представник ОСОБА_1 посилається на неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, зокрема ст.ст. 15, 16, 216, 316, 317, 319, 325, 328, 378 ЦК України, ст.ст. 17, 22, 31, 67, 116, 117, 118, 120, 125, 126, 131, 152, 158 ЗК України, що в свою чергу, потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

Дослідивши подані заявником матеріали колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що у допуску справи до провадження Верховного Суду України слід відмовити, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.355 ЦПК України заява про перегляд судових рішень у цивільних справах може бути подана виключно з підстав: неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах; встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов'язань при вирішенні справи судом.

В обґрунтування своєї позиції щодо неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, заявник посилається на ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 3 листопада 2014 року, про перегляд якої ставиться питання, та ухвалу Верховного Суду України від 22 вересня 2010 року у справі про визнання державних актів на право власності на земельні ділянки та договору купівлі-продажу земельної ділянки недійсними, про визнання рішень сільської ради незаконними, зобов'язання не чинити перешкод у користуванні земельними ділянками, витяг з ухвали Верховного суду України від 24 вересня 2008 року у справі про визнання незаконним рішення міськвиконкому та визнання недійсним державного акта на право власності на землю, ухвалу Верховного Суду України від 4 грудня 2003 року у справі про визнання державного акта на право приватної власності на землю недійсним, ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 травня 2011 року у справі про усунення порушень права власності на земельну ділянку, витяг з ухвали Верховного Суду України від 20 вересня 2006 року у справі про визнання права власності на земельну ділянку та усунення перешкод у користуванні землею, ухвалу Верховного Суду України від 10 червня 2009 року у справі про усунення перешкод при затвердженні технічної документації для складання державного акта на право власності на земельну ділянку, ухвалу Верховного Суду України від 17 жовтня 2007 року у справі про визнання рішення сільської ради та державного акта на право приватної власності на землю недійсними, рішення Верховного Суду України від 19 березня 2008 року у справі про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, а також на витяг з постанови президії Рівненського обласного суду від 10 червня 1999 року у справі про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою.

Зі змісту поданих копій рішень судів касаційної інстанцій, на які посилається заявник в обґрунтування заяви не вбачається наявність неоднакового застосування судами норм матеріального права у правовідносинах, подібних, вирішеним у даній цивільній справі.

Під подібними правовідносинами слід розуміти такі, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин. Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних судових рішеннях суду касаційної інстанції визначається обставинами кожної конкретної справи.

В даному випадку, зі змісту зазначених вище рішень, не вбачається тотожність фактичних обставин, встановлених судами у інших справах, ніж встановлені у даному спорі.

Доводи заяви про перегляд судового рішення зводяться до переоцінки встановлених судом апеляційної інстанції обставин та доказів, на підставі яких такі обставини встановлювались.

Ухвалою Верховного Суду України від 22 вересня 2010 року, ухвалою Верховного суду України від 24 вересня 2008 року, ухвалою Верховного Суду України від 4 грудня 2003 року, ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 травня 2011 року, ухвалою Верховного Суду України від 20 вересня 2006 року, ухвалою Верховного Суду України від 10 червня 2009 року, на які посилається заявник в обґрунтування підстав для перегляду судового рішення, були скасовані рішення судів попередніх інстанцій з передачею справ на новий розгляд до суду першої або апеляційної інстанції. Вказаними ухвалами не відбулося застосування норм матеріального права.

Підставами скасування судових рішень з направленням справ на новий розгляд стало неповне встановлення судами фактичних обставин, які мають істотне значення для правильного вирішення справи, що в свою чергу свідчить про відсутність тотожності встановлених фактичних обставин у цих справах, зі справою, вирішеній ухвалою суду касаційної інстанції, про перегляд якої ставиться питання.

Враховуючи наведене, у допуску справи до провадження Верховного Суду України слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 354, 355, 356, 360 ЦПК України, колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

У допуску справи за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, Хотівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, третя особа - управління Держземагенства у Києво-Святошинському районі Київської області, про визнання незаконним та скасування рішення Хотівської сільської ради, визнання недійсним державного акта та скасування реєстрації державного акта на право приватної власності на земельну ділянку, за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, треті особи: Хотівська сільська рада Києво-Святошинського району Київської області, управління Держземагенства у Києво-Святошинському районі Київської області, про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, за заявою ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у цивільній справі від 3 листопада 2014 року до провадження Верховного Суду України - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук
судді В.С. Висоцька
М.К. Гримич
Л.М. Мазур
О.В. Умнова