Справа № 761/4890/15-ц
Провадження №2/761/3563/2015
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

28 вересня 2015 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді Гуменюк А.І.

при секретарі Панасенко Ж.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Головне управління юстиції у м. Києві, про встановлення факту ухилення особи від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця та усунення від права на спадкування обов'язкової частки у спадщині, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (далі - Позивач), в особі свого представника, 19 лютого 2015 року звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_2 (далі - Відповідач), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Головне управління юстиції у м. Києві, про встановлення факту ухилення особи від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця та усунення від права на спадкування обов'язкової частки у спадщині.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_4 року померла ОСОБА_3, яка все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося заповіла Позивачеві. Зазначила, що у спадкодавця залишився непрацездатний чоловік ОСОБА_2, який згідно законодавства, має право на обов'язкову частку в спадщині незалежно від змісту заповіту. Однак, наголошує на тому, що Відповідач свою дружину покинув, залишивши її, інваліда І групи, без догляду та допомоги в безпорадному стані, у зв'язку з чим, остання змушена була звертатися по допомогу до територіального центру соціального обслуговування Шевченківського району м. Києва, спілки Самаритян України, Управління праці та соціального захисту населення. Зазначила, що у 2010 році ОСОБА_3 стало відомо, що Відповідач проживає у селі Данилівка, у зв'язку з чим вона направила останньому листа з проханням допомогти, однак жодної відповіді чи допомоги від Відповідача не отримала. Зауважила, що всі витрати на поховання ОСОБА_3 були здійсненні Позивачем і, що Відповідач участі у похованні дружини не приймав. Проте, через 10 днів після смерті ОСОБА_3, Відповідач звернувся до Позивача з проханням віддати ключі від квартири, де проживала померла, а 12 грудня 2014 року звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті дружини. За таких обставин вважає, що Відповідач, ухиляючись від виконання обов'язку щодо утримання дружини, не має права на спадкування обов'язкової частки у спадщині після смерті спадкодавця. Просить суд ухвалити судове рішення, яким встановити факт ухилення ОСОБА_2 від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця, ОСОБА_3, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 року та усунути ОСОБА_2 від права на спадкування обов'язкової частки у спадщині після смерті померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 року дружини, ОСОБА_3.

У судовому засіданні Позивач та її представник позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили суд позов задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві.

Відповідач у судовому засіданні позов визнав частково. Пояснив суду, що у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_3 він перебував з 1981 року. Зазначив, що з 2008 року однією сім`єю з дружиною він не проживав, оскільки на той час у належній подружжю однокімнатній квартирі проживала мати ОСОБА_3, таким чином, у нього фактично не було місця навіть для сну, у зв'язку з чим він проживав у товаришів, ночував на роботі, а пізніше від найняв квартиру в м. Києві. Зазначив, що після смерті тещі у 2013 році, він не повернувся до ОСОБА_3, оскільки остання відмовилася від спільного проживання із ним і яка сказала, що все своє майно вона заповіла родичам. Зауважив, що з міста Києва він ніколи не виїжджав, в селі Данилівці не проживав, жодних листів від дружини він не отримував. Наголошував на тому, що у 2008-2009 роках навідував дружину в лікарні. Зазначив також, що постійно один раз у два місяці він приходив до ОСОБА_3, ходив до магазину, прибирав у квартирі, надавав грошові кошти, однак належних доказів, які про зазначене свідчили, він не зберіг. Зауважив, що участі у похованні дружини він не брав, оскільки його ніхто не повідомив про вказаний факт і, що смерть дружини він дізнався у поштовому відділенні, де отримує пенсію.

Представник Третьої особи у судове засідання не з'явився. На адресу суду подав пояснення, де зазначив, що питання, які стосуються усунення від права на спадкування є виключною прерогативою суду. Обставини, на які посилається Позивач, потребують доказування відповідно до вимог Цивільного процесуального кодексу України. Просив суд розглядати справу у його відсутність.

Суд знаходить можливим розгляд справи за відсутності представника Третьої особи, на підставі наявних у справі доказів, оскільки інші особи, які беруть участь у справі, не заперечували щодо розгляду справи за відсутності представника Третьої особи.

Заслухавши пояснення Позивача та її представника, Відповідача, а також показання свідків на стороні Позивача ОСОБА_4 та ОСОБА_5, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд знаходить позов таким, що підлягає задоволенню, з таких підстав.

Відповідно до статті 1216 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

За змістом статті 1217 Цивільного кодексу України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно зі статтею 1233 Цивільного кодексу України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Судом встановлено, що 22 травня 2012 року ОСОБА_3 було складено заповіт на ім'я Позивача, за яким вона все майно, яке буде належати заповідачу на день смерті, де б воно не знаходилось та з чого б не складалось, і взагалі все те, на що вона буде мати право за законом, заповіла ОСОБА_1 (а.с. 7).

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого органом приватизації Поліграфічним комбінатом по виготовленню цінних паперів «Україна» Міністерства фінансів України 12 січня 1998 року, на праві власності належала ? частина квартири АДРЕСА_1 в м. Києві (а.с., а.с. 16, 17).

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_4 року ОСОБА_3 померла, що підтверджується Свідоцтвом про смерть Серії НОМЕР_3, виданим Відділом реєстрації смерті у м. Києві 29 листопада 2014 року (а.с. 8). У довідці про причину смерті (до форми № 106/ о № 3393, видається для поховання), виданої 29 листопада 2014 року Відділом судово-медичної експертизи трупів Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи, причиною смерті зазначено хронічну ішемічну хворобу серця (а.с. 9).

За змістом дозволу на видачу трупа в порядку ч.4 ст. 238 КПК України, виданого в.о. прокурора Шевченківського району м. Києва 29 листопада 2014 року, ОСОБА_1 дозволено отримати в морзі СМЕ м. Києва для поховання труп ОСОБА_3 та вивезти його для поховання за межі м. Києва до с. Хмільна Канівського району Черкаської області (а.с. 12).

Відповідно до абзацу першого частини першої статті 1241 Цивільного кодексу України, малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка).

За змістом частин 4, 5 статті 1224 Цивільного кодексу України, за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Положення цієї статті поширюються на всіх спадкоємців, у тому числі й на тих, хто має право на обов'язкову частку у спадщині, а також на осіб, на користь яких зроблено заповідальний відказ.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, з 12 червня 1981 року перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується Свідоцтвом про укладення шлюбу Серії НОМЕР_4 виданого Шевченківським ЗАГС 12 червня 1981 року (а.с. 18).

Судом встановлено, що ОСОБА_2 є 67-річним непрацездатним пенсіонером, вдівцем померлої дружини ОСОБА_3, який відповідно до чинного законодавства має право на обов'язкову частку у спадщині.

З матеріалів наданої на запит суду спадкової справи № 1490/2014, заведеної у Першій київській державній нотаріальній конторі 12 грудня 2014 року до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 року ОСОБА_3, вбачається, що 12 грудня 2014 року ОСОБА_2 звернувся до державного нотаріуса Першої київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті дружини ОСОБА_3.

Проте, суд знаходить за доцільне усунути ОСОБА_2 від права на спадкування обов'язкової частки у спадщині, встановивши факт ухилення останнього від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця ОСОБА_3.

До такого висновку суд прийшов з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 була інвалідом І групи з 20 березня 2006 року безстроково з причини загального захворювання та потребувала стороннього побутового догляду, про що свідчить Довідка до акта огляду МСЕК Серії № КА-1 № 025335, видана за результатами Спеціалізованої травматологічної медико-соціальною експертизи 22 березня 2006 року (а.с. 15).

Зі змісту довідки № 1340, виданої 19 грудня 2014 року Виробничо-обслуговуючим підрозділом «Лук`янівка» Товариства з обмеженою відповідальністю «Київжитлосвіт», вбачається, що ОСОБА_3 до моменту смерті була зареєстрована у квартирі АДРЕСА_1 у м. Києві. Крім ОСОБА_3, у вказаній квартирі з 15 липня 1983 року зареєстрований ОСОБА_2 (а.с. 22).

З пояснень, наданих Відповідачем у судовому засіданні, суду стало відомо, що Відповідач з 2008 року у квартирі АДРЕСА_1 у м. Києві не проживав. Докази, які б свідчили про те, що Відповідач надавав ОСОБА_3 матеріальну допомогу, у тому числі, на сплату комунальних послуг, відсутні.

Із матеріалів справи вбачається, що заявою від 20 липня 2014 року, ОСОБА_3 зверталася до Директора Комунального підприємства «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району» м. Києва Олійника В.О. з проханням зняти нарахування за житлово-комунальні послуги на ОСОБА_2 у зв'язку з тим, що він за адресою: АДРЕСА_1, не проживає (а.с. 33).

Судом встановлено, що згідно Угоди на обслуговування одинокого непрацездатного громадянина з ІІІ групою рухомої активності у відповідності з рішенням Шевченківської районної у місті Києві державної адміністрації, 23 грудня 2009 року ОСОБА_3 була прийнята на обслуговування територіальним центром соціального обслуговування пенсіонерів та одиноких непрацездатних громадян Шевченківського району, згідно з особистої заяви, акту обстеження матеріально-побутових умов проживання, медичної довідки. Згідно вказаної Угоди, територіальний центр гарантував відвідування ОСОБА_3 згідно встановленого графіку, але не рідше 2 разів на тиждень та надання обумовлених угодою соціально-побутових послуг, зокрема, закупівлю продуктів у магазині або на ринку, закупівлю промислових товарів, допомогу у вологому прибиранні квартири, оплату платежів, доставку медикаментів, оформлення документів (а.с. 24).

Крім того, суд також встановлено, що з 17 січня 2011 року набув чинності Договір про соціальне обслуговування (надання соціальних послуг) одинокого (проживаючого самотньо) громадянина, укладений між Територіальним центром соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Шевченківського району м. Києва № 1 та ОСОБА_3, за умовами якого Територіальний центр соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Шевченківського району м. Києва № 1 прийняв на обслуговування у відділенні соціальної допомоги вдома громадянку ОСОБА_3 та зобов'язувався безоплатно надавати наступні соціально-побутові послуги: закупівлю продуктів в магазині або на ринку, допомога в поточному вологому прибиранні квартири, оплата платежів, доставка ліків, закупівля промислових товарів, оформлення документів. Строк дії вказаного договору встановлений до 17 січня 2012 року, однак його було неодноразово пролонговано: з 17 січня 2012 року до 17 січня 2013 року, з 17 січня 2013 року до 17 січня 2014 року, з 17 січня 2014 року до 17 січня 2015 року (а.с., а.с. 25-27).

Крім того, із матеріалів справи також вбачається, що ОСОБА_3 у січні місяці 2009 року зверталася до Управління праці та соціального захисту населення Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації щодо надання їй матеріальної допомоги (а.с. 36).

Аналізуючи вищезазначені факти, суд приходить до висновку, що ОСОБА_3 дійсно була непрацездатною, самотньо проживаючою жінкою, яка потребувала стороннього побутового догляду та додаткового матеріального забезпечення.

Відповідно до частини першої статті 55 Сімейного кодексу України, дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги.

Згідно з частиною першою статті 75 Сімейного кодексу України, дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного.

За змістом статті 90 Сімейного кодексу України, дружина, чоловік взаємно зобов'язані брати участь у витратах, пов'язаних із хворобою або каліцтвом другого з подружжя.

У судовому засіданні від 03 серпня 2015 року свідок на стороні Позивача ОСОБА_4 пояснила суду, що ОСОБА_3 була її тіткою, до якої вона навідувалася двічі на місяць, однак Відповідача у ОСОБА_3 вона не бачила з 2005 року. Зазначила, що померла розшукувала Відповідача, писала йому листи з проханням допомогти, чекала на нього, знаючи, що Відповідач отримує пенсію у сусідньому з будинком ОСОБА_3 поштовому відділенні. Зауважила, що її батько телефонував Відповідачу на роботу, повідомляв про стан його дружини. Однак ОСОБА_2 до ОСОБА_3 не приходив, матеріально дружину не підтримував.

У тому ж судовому засіданні, інший свідок на стороні Позивача ОСОБА_5 дала показання, в яких зазначила, що будучи медиком, вона спілкувалася із ОСОБА_3 часто, приїздила до неї додому, привозила ліки. Зауважила, що ОСОБА_3 була хворою жінкою, пересувалася по квартирі на двох милицях, оскільки пережила операцію на тазобедреному суглобі. У зв'язку з великим навантаженням, у померлої боліли руки. Зазначила, що ОСОБА_3 була одинокою жінкою, через що постійно плакала, жалілася, що має живого чоловіка, який, отримуючи пенсію у сусідньому поштовому відділенні, до неї не заходить, ображалася на нього, чекала, що повернеться, адже племінник сказав останньому про смерть матері ОСОБА_3. Зауважила, що бачила у квартирі померлої її колишніх співробітників із заводу, соціального працівника, проте, Відповідача жодного разу не бачила.

Згідно з частинами 1-3 статті 10 Цивільного процесуального кодексу України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини 1 статті 57 Цивільного процесуального кодексу України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до частин 1-3 статті 212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, враховуючи показання свідків, суд знаходить, що Позивачем надано достатньо доказів в обґрунтування своїх вимог. Відповідач не надав суду жодного доказу, який би свідчив про його участь у житті померлої дружини ОСОБА_3, у зв'язку з чим суд приходить до висновку, що Відповідач ухилявся від надання допомоги дружині, яка через похилий вік, тяжку хворобу та каліцтво була у безпорадному стані і потребувала його уваги, психологічної та матеріальної підтримки.

За таких обставин, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню у повному обсязі.

Крім того, виходячи із вимог статті 88 Цивільного процесуального кодексу України, із Відповідача на користь Позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп., а також з Відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп.

З урахуванням викладеного, на підставі статей 1216, 1217, 1224, 1233, 1241 Цивільного кодексу України, статей 55, 75, 90 Сімейного кодексу України, керуючись статями 10, 11, 13, 57, 60, 88, 209, 212- 215 Цивільного процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Головне управління юстиції у м. Києві, про встановлення факту ухилення особи від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця та усунення від права на спадкування обов'язкової частки у спадщині - з а д о в о л ь н и т и у повному обсязі.

Встановити факт ухилення ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця ОСОБА_3, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 року.

Усунути ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) від права на спадкування обов'язкової частки у спадщині за заповітом ОСОБА_3, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 року.

Стягнути із ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_2) судові витрати, пов'язані із розглядом справи у розмірі 243 грн. 60 коп.

Стягнути із ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь держави судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва шляхом подання через Шевченківський районний суд м. Києва апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення, а у разі, якщо рішення було проголошено без участі особи, яка його оскаржує, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення зазначених вище строків або після розгляду справи в апеляційному порядку Апеляційним судом м. Києва, якщо воно не буде скасоване.

СУДДЯ :