Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

"05" березня 2015 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

Головуючого судді: БАРТАЩУК Л.П.

при секретарі: Івіній М.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, треті особи - ОСОБА_3, Служба у справах дітей Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації про примусове виселення з житлового приміщення, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач - ПАТ «Альфа-Банк» звернувся з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2, треті особи - ОСОБА_3, Служба у справах дітей Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації про примусове виселення з житлового приміщення.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 09.10.2007 р. ЗАТ «Альфа-Банк» та третя особа - ОСОБА_3 уклали кредитний договір № 800002068.

В подальшому Закритим акціонерним товариством «Альфа-Банк» 19.08.2009 року було приведено у відповідність до Закону України «Про акціонерні товариства» назву організаційно-правової форми - шляхом перейменування Закритого акціонерного товариства «Альфа-Банк» в Публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк».

Відповідно до умов кредитного договору, банк зобов'язувався надати ОСОБА_3 кредит у сумі 85 400,00 доларів США

В якості забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 09.10.2007 р. між Банком та відповідачем-1 ОСОБА_1 було укладено Іпотечний договір № 800002068-И, відповідно до якого відповідач-1 передала в іпотеку банку нерухоме майно, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Позивач свої зобов'язання за кредитним договором виконав, надавши ОСОБА_3, кредит у сумі 85 400,00 доларів США., натомість, в порушення умов договору, ОСОБА_3 свої зобов'язання належним чином не виконав, в результаті чого банк прийняв рішення звернути стягнення на заставлене майно.

05.09.2012 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4 було вчинено виконавчий напис на Договорі іпотеки, на підставі якого 19.11.2012 року відділом примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві винесено постанову про відкриття виконавчого провадження.

Після відкриття виконавчого провадження стало відомо, що в квартирі, яка є предметом іпотеки, зареєстровані мешканці, включаючи неповнолітню дитину.

Згідно довідки про реєстрацію та склад сім'ї від 05.02.2014 року в квартирі АДРЕСА_1, зареєстровані: ОСОБА_1, 1978 р.н. та ОСОБА_2, 2008 р.н.

Відповідно до Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 за № 512/5 забороняється передавати на прилюдні торги об'єкти нерухомості з зареєстрованими неповнолітніми особами.

Відповідно до довідки про реєстрацію та склад сім'ї від 05.02.2014 року, малолітній ОСОБА_2, 2008 р.н. зареєстрований в зазначеному житловому приміщені 01.04.2010 р.,

Договір іпотеки між відповідачем-1 та ПАТ «Альфа-Банк» укладено у 2007 році, тобто, купівля та передача її в іпотеку ПАТ «Альфа-Банк» відбулась раніше за реєстрацію в ній малолітньої особи.

У зв'язку з вище викладеним позивач - ПАТ «Альфа-Банк» просить суд виселити ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з квартири, АДРЕСА_1.

Підтримавши позовні вимоги з вищенаведених підстав, представник позивача просив позов задовольнити, не заперечував проти заочного розгляду справи, оскільки всю рекомендовану кореспонденцію, яка направляється за зареєстрованим місцем проживання відповідачів, останні не отримують, а відомості про інше фактичне місце їх проживання невідомі.

Відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до суду не з'явились, про час і місце судового засідання вважаються повідомленими належним чином.

Треті особи у судові засідання не з'явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, причини неявки суду не повідомили.

Згідно ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Відповідно до ч. 4 ст. 169, ст. 224 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача і враховуючи згоду позивача, суд ухвалив про заочний розгляд справи.

Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

09.10.2007 р. між ЗАТ «Альфа-Банк» та третьою особою у справі ОСОБА_3 був укладений кредитний договір № 800002068 (а.с. 7-13).

В якості забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 09.10.2007 р. між Банком та ОСОБА_1 було укладено Іпотечний договір № 800002068-И, відповідно до якого відповідач-1 передала в іпотеку банку нерухоме майно, а саме - квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 25-28).

Закритим акціонерним товариством «Альфа-Банк» 19.08.2009 року було приведено у відповідність до Закону України «Про акціонерні товариства» назву організаційно-правової форми, та перейменовано банк на Публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк».

Банк свої зобов'язання за Кредитним договором виконав, надавши ОСОБА_3, кредит у сумі 85 400,00 доларів США, проте, ОСОБА_3 покладені на нього зобов'язання за кредитним договором не виконував, в результаті чого утворилася заборгованість.

Банк прийняв рішення звернути стягнення на заставне майно.

05.09.2012 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4 вчинено виконавчий напис на договорі іпотеки (а.с. 40).

За вказаним виконавчим написом 19.11.2012 року відділом примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № ВП 35263143 (а.с. 41, 42).

Як вбачається з довідки форми №3 наданої ЖРЕО № 409 від 05.02.2014 р. № 113, в квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_1, 1978 року народження (з 11.07.1995 року) та ОСОБА_2, 2008 року народження (з 11.04.2010 року). (а.с.43).

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст.3 Цивільного кодексу України визначено, що загальними засадами цивільного законодавства є неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом.

Згідно ст. 1 Закону України "Про іпотеку" передбачено, що іпотекодавець - це особа, яка передає в іпотеку нерухоме майно для забезпечення виконання власного зобов'язання або зобов'язання іншої особи перед іпотекодержателем. Іпотекодавцем може бути боржник або майновий поручитель.

Відповідно до ст. 7 Закону України "Про іпотеку" за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання.

Згідно ч. 3 ст. 33 Закону України "Про іпотеку" звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Як підтверджується наявними у справі доказами, в забезпечення виконання зобов'язань по кредитного договору від 09.10.2007 р., одночасно укладено Договір іпотеки.

Предметом іпотеки є квартира АДРЕСА_1, яка належала відповідачу-1 на праві приватної власності, ці обставини не спростовані, що свідчить про правомірність набуття позивачем права власності на предмет іпотеки, у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем зобов'язань по кредитному договору.

За загальним правилом, встановленим у частині четвертій ст. 9 ЖК України, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і порядку, передбачених Законом.

Згідно ч. 3 ст. 109 ЖК України, звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому.

Після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення всі громадяни, що мешкають у ньому, зобов'язані на письмову вимогу кредитора або нового власника цього жилого приміщення добровільно звільнити його протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 40 Закону України "Про іпотеку" звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Згідно ч. 2 ст. 40 Закону України "Про іпотеку" виходячи із аналізу наведеної правової норми, примусове виселення мешканців за зверненням іпотекодержателя у судовому порядку на підставі рішення суду із житлового будинку чи іншого житлового приміщення, що є предметом іпотеки і на яке вже звернуто стягнення, може мати місце лише за умови дотримання порядку та процедури виселення. А саме, обов'язкового надіслання іпотекодержателем таким мешканцям письмової вимоги про необхідність добровільного звільнення житлового будинку чи іншого житлового приміщення у місячний або інший погоджений між сторонами строк з дня отримання цієї вимоги у зв'язку з рішенням суду про зверненням стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до п. 43 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України № 5 від 30 березня 2012 року "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин", при розгляді позову іпотекодержателя про виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення в разі задоволення вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки суд має враховувати таке.

Згідно з частиною четвертою статті 9, статті 109 Житлового кодексу України, статей 39-40 Закону України «Про іпотеку» виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення, яке є предметом іпотеки, проводиться в порядку, встановленому законом.

При цьому, примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо мешканні добровільно не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк.

Як вбачається з письмових вимог про добровільне виселення вих. № 12826-34 від 17.02.2014 р. та доказів їх направлення рекомендованою кореспонденцією, позивач надсилав на адресу відповідачів зазначені вимоги про виселення з квартири, проте, належних доказів отримання відповідачами цих вимог суду не надано.

Відповідно, відсутні і належні та допустимі докази того, що протягом місяця з часу одержання вимог про виселення відповідачі відмовилися їх добровільно виконати (а.с. 45, 45).

Отже, позовні вимоги є необгрунтованими, обставини, викладені у позовній заяві, не підтверджуються належними і допустимими доказами, тому позов задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати позивачу не відшкодовуються, оскільки суд дійшов до висновку про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 3, 16, 391 ЦК України, ст.ст. 9, 109 ЖК УРСР, ст.ст. 10, 57-60, 208-210, 212-215, 218, 223, 224-226, 294 ЦПК України, ст.ст. 1, 3, 7, 33, 40 Закону України "Про іпотеку", суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, треті особи - ОСОБА_3, Служба у справах дітей Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації про примусове виселення з житлового приміщення - відмовити.

Рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача шляхом подання заяви про перегляд заочного рішення до Дніпровського районного суду м. Києва протягом 10 днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через Дніпровський районний суд м. Києва протягом 10 днів з дня проголошення рішення шляхом подання апеляційної скарги, а учасниками судового розгляду, які не були присутні під час проголошення рішення, протягом 10 днів з дня отримання копії рішення.

СУДДЯ: