Ухвала

іменем україни

23 вересня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,

суддів: Дем'яносова М.В., Коротуна В.М.,

Парінової І.К., Ступак О.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_5, треті особи: Ластівківська сільська рада Турківського району Львівської області, Державне агентство автомобільних доріг України, Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю у Львівській області, служба автомобільних доріг у Львівській області, про зобов'язання відновити в попередній стан частину автомобільної дороги місцевого значення та не чинити перешкод у проїзді чи проході частиною автомобільної дороги місцевого значення шляхом демонтажу металевих воріт, за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Турківського районного суду Львівської області від 12 грудня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 24 червня 2015 року,

в с т а н о в и л а :

У червні 2014 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_5, в якому просили зобов'язати останню відновити до попереднього стану частину автомобільної дороги місцевого значення С141909 Ясениця - Новий Кропивник довжиною 400 м, яка використовується відповідачем для обслуговування готельно-відпочинкового комплексу «ТАОР», шляхом демонтажу металевих воріт та зобов'язати її не чинити перешкод у проїзді чи проході цією частиною автомобільної дороги. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивачі є власниками земельних ділянок у с. Коротище Турківського району Львівської області з цільовим призначенням - для дачного будівництва. Наприкінці 2012 році їм стало відомо, що під час здійснення будівництва готельно-відпочинкового комплексу «ТАОР» відповідач самовільно захопила частину автомобільної дороги місцевого значення С141909 Ясениця - Новий Кропивник довжиною близько 400 м, якою вони користувалися для проїзду до своїх земельних ділянок, та перекрила її шляхом встановлення огорожі. У зв'язку із перекриттям зазначеної автомобільної дороги відповідач самовільно влаштувала через проїзд, який межує з їх земельними ділянками, і ширина якого була 4 м, об'їзну дорогу, захопивши частину належних їм земельних ділянок. Посилаючись на викладене, а також на те, що внаслідок перекриття дороги весь транспорт проходить повз їх земельні ділянки по об'їзній дорозі, позивачі просили позов задовольнити.

Рішенням Турківського районного суду Львівської області від 12 грудня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 24 червня 2015 року, позов задоволено. Зобов'язано ОСОБА_5 відновити в попередній стан частину автомобільної дороги місцевого значення С141909 Ясениця - Новий Кропивник довжиною 400 м, яка використовується для обслуговування готельно-відпочинкового комплексу «ТАОР», шляхом демонтажу металевих воріт. Зобов'язано ОСОБА_5 не чинити перешкоди ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в проїзді та проході частиною автомобільної дороги місцевого значення С141909 Ясениця - Новий Кропивник довжиною 400 м шляхом демонтажу металевих воріт. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_5 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Статтею 214 ЦПК України встановлено, що під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Зазначеним вимогам закону рішення судів першої та апеляційної інстанцій у повній мірі не відповідають.

Судами встановлено, що ОСОБА_4 та ОСОБА_3 є власниками суміжних між собою земельних ділянок з цільовим призначенням - для дачного будівництва, розташованих по АДРЕСА_1, що підтверджується державними актами на право власності на землю від 09 лютого 2007 року НОМЕР_1 та НОМЕР_2 відповідно. Земельні ділянки ОСОБА_4 по точках «А-В», а ОСОБА_3 - по точках «А-Г» межують із землями сільської ради (проїзд) (а. с. 14, 15, т. 1).

ОСОБА_5 є власником бази відпочинку «ТАОР» загальною площею 4 596,1 кв. м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 160, т. 1).

Також встановлено, що під час будівництва готельного комплексу «ТАОР» ОСОБА_5 самовільно захопила частину районної автомобільної дороги місцевого значення загального користування С141909 Ясениця - Новий Кропивник довжиною 400 м і влаштувала на ній огорожу (металеві ворота), чим перегородила проїзд для руху транспорту на цій ділянці дороги (а. с. 6-8, 13, 120, 188, 190, 191, т.1).

Самовільне захоплення автомобільної дороги та неправомірне будівництво автомобільної дороги підтверджується відповіддю начальника інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Львівській області Сірків М. від 29 листопада 2012 року, актом перевірки від 23 листопада 2012 року № 28/35-ф та відповіддю від 20 травня 2013 року № 7/13-6-2835, згідно з якими встановлено, що по АДРЕСА_1 влаштовано щебеневий шар покриття довжиною 800 м та шириною 5-7 м без дозволу на будівництво та без рішення органу місцевого самоврядування про надання у власність чи користування ОСОБА_5, земельної ділянки загального користування, а саме частини дороги С141909 Ясениця - Новий Кропивник. На даний час вказана частина захопленої дороги використовується для обслуговування готельно-відпочинкового комплексу «ТАОР».

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення вимог позивачів, оскільки вищевказаними діями відповідача порушене їх право на користування районною автомобільною дорогою місцевого значення загального користування для проїзду до належних їм на праві власності земельних ділянок. При цьому суди зазначили, що не має значення, чи мають позивачі можливість іншого під'їзду до своїх земельних ділянок, оскільки в силу закону вони мають право на користування автомобільною дорогою місцевого значення загального користування до того часу, поки таке користування автомобільною дорогою не буде припинено уповноваженими на те органами у встановленому законом порядку.

Із такими висновками судів першої та апеляційної інстанцій повністю погодитися не можна з огляду на таке.

Згідно зі ст. 15 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843046/ed_2015_02_12/pravo1/T030435.html?pravo=1> кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st3> кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 16 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843047/ed_2013_01_19/pravo1/T030435.html?pravo=1> передбачено право кожної особи звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу та визначені способи такого захисту цивільних прав та інтересів судом.

У разі порушення права у потерпілої особи виникає право на застосування конкретного способу захисту, який залежить від виду порушення, тобто особа має право обирати той спосіб захисту, який відповідає характеру порушення її права чи інтересу.

Згідно зі ст. ст. 7, 8 Закону України «Про автомобільні дороги <nau://ukr/2862-15|st7>» автомобільні дороги загального користування перебувають у державній власності та поділяються на автомобільні дороги державного та місцевого значення. Автомобільні дороги місцевого значення поділяються на обласні та районні.

Відповідно до ст. 10 Закону України «Про автомобільні дороги» державне управління автомобільними дорогами загального користування здійснює Державна служба автомобільних доріг України, що є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через керівника центрального органу виконавчої влади у галузі транспорту і який має свої органи управління на місцях.

Судами встановлено, що частина районної автомобільної дороги місцевого значення загального користування С141909 Ясениця - Новий Кропивник довжиною 400 м (від км 11+000 до 11+400) знаходиться на балансі служби автомобільних доріг у Львівській області, яка є державною організацією, що належить до сфери управління Державного агентства автомобільних доріг України (Укравтодору) та обслуговується філією «Турківський райавтодор» дочірнього підприємства «Львівський облавтодор» (а. с. 37, 38, 41-48 т. 1, а. с. 58, 59, 87 т. 2).

Отже, власником зазначеної частини дороги є держава, яка уповноважила Державне агентство автомобільних доріг України (Укравтодор) в особі служби автомобільних доріг здійснювати управління спірною ділянкою дороги.

Згідно зі ст. 9 Закону України «Про дорожній рух» <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_79/ed_2013_01_05/pravo1/T335300.html?pravo=1> до компетенції власників автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів або уповноважених ним органів у сфері дорожнього руху належить, зокрема, розробка програм та здійснення заходів щодо розвитку, удосконалення, ремонту та утримання у безпечному для дорожнього руху стані доріг, вулиць та залізничних переїздів, зон відчуження; своєчасне виявлення перешкод дорожньому руху та їх усунення, а у разі неможливості - невідкладне позначення дорожніми знаками, огороджувальними і направляючими засобами; організація виконання встановлених вимог щодо забезпечення безпеки дорожнього руху.

Відповідно до ст. 24 Закону України «Про дорожній рух» <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_79/ed_2013_01_05/pravo1/T335300.html?pravo=1> власники доріг, вулиць та залізничних переїздів або органи, уповноважені ними здійснювати експлуатаційне утримання автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів, мають право вимагати від користувачів дотримання чинних законодавчих і нормативних актів стосовно дорожнього руху, правил ремонту і утримання доріг, вулиць, залізничних переїздів, правил користування дорогами і дорожніми спорудами та їх охорони.

Таким чином, вирішуючи спір, суд першої інстанції у порушення вимог ст. ст. 212, 213 ЦПК України на вказане уваги не звернув, у достатньому обсязі не визначився з характером спірних правовідносин й правовою нормою, що підлягає застосуванню, встановивши факт самовільного захоплення частини автомобільної дороги загального користування, не перевірив, хто має право на звернення із позовом про усунення порушень, а тому дійшов передчасного висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про зобов'язання ОСОБА_5 не чинити перешкод у користуванні автомобільною дорогою, яка не належать їм на праві власності.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, апеляційний суд на зазначені вимоги законодавства уваги не звернув, у порушення вимог ст. ст. 303, 315 ЦПК України доводи апеляційної скарги та докази, надані на її обґрунтування, належним чином не перевірив, відхиляючи апеляційну скаргу, обмежився лише узагальнюючою фразою про те, що висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, вимогам закону, тому дійшов передчасного висновку про залишення рішення суду першої інстанції без змін.

Ураховуючи, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судами повністю не встановлені, судові рішення не відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені порушення норм процесуального права призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для їх скасування із направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336 <nau://ukr/1618-15|st336>, 338 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st340>, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити частково.

Рішення Турківського районного суду Львівської області від 12 грудня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 24 червня 2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна

Судді: М.В. Дем'яносов

В.М. Коротун

І.К. Парінова

О.В. Ступак