Провадження № 2/263/110/2015
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2015 року Жовтневий районний суд м. Маріуполя Донецької області у складі головуючого судді Кулика С.В., при секретарі Чертовій О.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Маріуполі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Металургійний комбінат «Азовсталь» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,

В С Т А Н О В И В :

15 жовтня 2014 року позивач звернулася до суду з позовом до ПАТ «МК «Азовсталь» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, зазначивши, що з 12.01.1993 року по 28.02.2009 року вона перебувала у трудових відносинах з відповідачем. При звільненні заробітна плата була виплачена їй не в повному обсязі, а саме не була виплачена сума індексації заробітної плати, передбачена діючим законодавством. Рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 16.09.2014 року з ПАТ «МК «Азовсталь» стягнуто на її користь заборговану індексацію заробітної плати з компенсацією за період з 01 березня 2003 року по 30 вересня 2005 року включно в розмірі 115,58 гривень. Також вказувала, що оскільки їй досі не була виплачена заборгованість з індексації та компенсації, то відповідач повинен нарахувати та виплатити їй середній заробіток за час затримки виплати заборгованої індексації з компенсацією при звільненні з 01.03.2009 року по 16.09.2014 року. На підставі переліченого позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні з 28.03.2008 року по 16.09.2014 року у розмірі 161245,14 гривень.

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з'явилась, у позові просила розглядати справу за її відсутності.

Представник відповідача Чайкіна К.О., будучи належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи у судове засідання не з'явилась, надала заяву про розгляд справи за відсутністю представника ПАТ «МК «Азовсталь», надавши суду письмові заперечення.

Згідно до наданих суду письмових заперечень представник відповідача просив відмовити у задоволені позову в повному обсязі, посилаючись на те, що порушень трудового законодавства з боку ПАТ «МК «Азовсталь» немає, так як всі належні до сплати позивачеві виплати проводилися своєчасно шляхом поетапного підвищення заробітної плати з урахуванням прогнозованого рівня інфляції. Також посилалася на те, що позивач не довів обґрунтованість заявлених позовних вимог належними доказами. Крім того, оскільки відсутній факт несвоєчасної виплати заробітної плати, то й відсутні передбачені ст. 117 КЗпП України підстави для стягнення середнього заробітку. Просила в задоволенні позову відмовити.

Суд, дослідивши письмові докази у справі, приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач з 12.01.1993 року по 28.02.2009 року перебувала у трудових відносинах із ПАТ «МК «Азовсталь», що підтверджується відповідними записами в трудовій книжці, а також встановлено рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 16.09.2014 року.

За вказаний період позивачеві нараховувалась та виплачувалась заробітна плата, що підтверджується довідкою про середньоденну та середньомісячну заробітну плату.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оплату праці» заробітною платою є винагорода у грошовому виразі, яку за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану роботу.

Згідно ст. 33 Закону України «Про оплату праці» в період між переглядом розміру мінімальної заробітної плати індивідуальна заробітна плата підлягає індексації згідно з чинним законодавством.

За ст. 34 Закону України «Про оплату праці» компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.

Індексація заробітної плати здійснюється на підставі Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» (в редакції від 1 січня 2003 року).

Так, рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 16.09.2014 року було встановлено, що під час роботи позивача у ПАТ «МК «Азовсталь» за період з 01.03.2003 року по 30.09.2005 року індексація його заробітної плати відповідачем не здійснювалася, у зв'язку з чим з ПАТ «МК «Азовсталь» стягнуто на користь позивача заборговану індексацію заробітної плати з компенсацією за період з 01.03.2003 року по 30.09.2005 року включно у розмірі 115,58 гривень.

За ч. 2 ст. 233 КЗпП України в разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

На підставі ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Рішенням від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 Конституційного Суду України у справі № 1-5/2012 було визначено, що положення ч. 1 ст. 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв'язку з положеннями ст. ст. 116, 117, 237-1 КЗпП України слід розуміти так, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався.

Таким чином, Конституційним Судом України було визначено, що для встановлення початку перебігу строку звернення працівника до суду з вимогою про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом України в постанові від 27 березня 2013 року по справі № 6-15цс13.

Оскільки при розгляді справи було встановлено, що відповідач фактично не розрахувався перед ОСОБА_1 при її звільненні, а індексація заробітної плати з належною компенсацією, присуджена до стягнення рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 16.09.2014 року на момент розгляду даної цивільної справи так і не була їй сплачена, то строки для звернення до суду з вимогою про стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку для позивача не спливли.

Відповідно до п. 20 Постанови від 24 грудня 1999 року № 13 Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» зазначено, що встановивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. У разі непроведення розрахунку у зв'язку із виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню у повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. При частковому задоволенні позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку той мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи.

Суд, на підставі викладеного, вирішуючи питання про розмір суми середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, виходить з наступного.

Розрахунок при визначенні розміру середнього заробітку за весь час затримки у розрахунку при звільненні провадиться відповідно до «Порядку обчислення середньої заробітної плати», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100, згідно пункту 8 якого нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин).

Згідно довідки № 022-2775 від 02.12.2014 року, наданої суду представником відповідача, середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 за останні повні два місяці роботи перед її звільненням складала 88,24 гривень.

Таким чином, судом встановлено, що з моменту звільнення з 01.03.2009 року по 16.09.2014 року, минуло 1389 робочих днів.

На підставі довідки-розрахунку, наданої суду представниками відповідача щодо середньоденного заробітку позивача, вбачається, що сума середнього заробітку за період з часу затримки у розрахунку із позивачем при звільненні з 01.03.2009 року по 16.09.2014 року складає (1389 робочих днів х 88,24 гривень = 122565,36 гривень) 122565,36 гривень.

При вирішенні питання про розмір середнього заробітку, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, суд враховує правові позиції Верховного Суду України, викладені в постановах від 03 липня 2013 року (справа № 6-60цс13) та від 20 листопада 2013 року (справа № 6-114цс13), в яких встановлено, що в разі часткового задоволення позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку той мав право, частки, яку вона становила в заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи.

На підставі наведеного суд зазначає, що з довідки № 05/385 від 26.12.2014 року, наданої відповідачем, вбачається, що за період роботи позивача на комбінаті, за який рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 16.09.2014 року було присуджено до стягнення з відповідача суми індексації заробітної плати з компенсацією заборгованості за період з 01.03.2003 року по 30.09.2005 року включно, ОСОБА_1 була нарахована заробітна плата загальним розміром 24395,96 гривень.

При цьому за вказаний період позивачеві не було доплачено встановлену судом суму індексації та компенсації на загальний розмір 115,58 гривень, що дорівнює 0,47% від нарахованої ОСОБА_1 заробітної плати за цей період.

Суд також відмічає, що з часу звільнення ОСОБА_1 28.02.2009 року по день звернення до суду з даним позовом минуло більше п'яти років.

При цьому суд встановив, що розмір середнього заробітку за час затримки у розрахунку перед позивачем станом на 16.09.2014 року складає 122565,36 гривень.

Враховуючи, що минув значний проміжок у часі з моменту звільнення позивача ОСОБА_1 з підприємства, а також виходячи з принципу розумності, справедливості та співрозмірності задоволення позовних вимог, суд стягує з відповідача на користь позивача суму середнього заробітку, пропорційну до суми індексації заробітної плати з компенсацією, яка була виплачена з затримкою, що складає (122565,36 гривень х 0,47% : 100% = 576,06 гривень) 576,06 гривень.

Також відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір у розмірі 243,60 гривень, від сплати якого згідно закону звільнена позивач.

Керуючись ст.ст. 116, 117, 233 КЗпП України, ст.ст. 1, 2, 33 Закону України «Про оплату праці», Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», ст.ст.10, 11, 60, 61, 88, 208, 212-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Металургійний комбінат «Азовсталь» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Металургійний комбінат «Азовсталь» на користь ОСОБА_1 суму середнього заробітку за час затримки в розрахунку при звільненні в розмірі 576 (п'ятсот сімдесят шість) гривень 06 копійок.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Металургійний комбінат «Азовсталь» на користь держави судовий збір в розмірі 243 (двісті сорок три) гривні 60 копійок.

На рішення може бути подана апеляція в Апеляційний суд Донецької області через Жовтневий районний суд м. Маріуполя Донецької області.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя С.В. Кулик