Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 жовтня 2015 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі :

головуючого судді Григоренка М.П.,

суддів : Рожина Ю.М., Шеремет А.М.

секретар судового засідання Коробчук А.М., за участю представника позивача Серветника А.О., відповідача ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства „Державний ощадний банк України" на рішення Здолбунівського районного суду від 20 липня 2015 року в справі за позовом публічного акціонерного товариства „Державний ощадний банк України" до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_2, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про звернення стягнення на предмет іпотеки,

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Здолбунівського районного суду від 20 липня 2015 року у задоволенні позову ПАТ „Державний ощадний банк України" відмовлено у повному обсязі.

В поданій на рішення суду апеляційній скарзі ПАТ „Державний ощадний банк України" покликається на його незаконність, через порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, а також невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи, так як ПАТ „Державний ощадний банк України" звернулося до суду у межах строку позовної давності.

Вказує, що 13.06.2014 року на адресу ОСОБА_5 та ОСОБА_4 надіслано вимоги, в порядку ст. 35 ЗУ „Про іпотеку", про усунення порушень зобов'язань за кредитним договором відповідно № 09-12/2009 та № 09-12/2010 від 12.06.2014 року і вимоги про звільнення житлового приміщення відповідно № 09-12/2006 та 09-12/2008 від 12.06.2014 року. Дані вимоги вручено 17.06.2014 року, що підтверджено повідомленнями про вручення поштових відправлень. Вимогами про усунення порушень зобов'язання за кредитним договором

_______________________________________________________________________

Провадження № 22-ц/787/1975/2015 Головуючий у 1 інстанції : Мичка І.М.

Доповідач : Григоренко М.П.

було встановлено строк повернення простроченої заборгованості протягом 30 днів, тобто перебіг строку позовної давності для звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення з житлового приміщення розпочався 17.07.2014 року і Банк звернувся до суду з позовом у межах встановленого Законом строку.

Зазначає, що судом першої інстанції залишено поза увагою те, що пред'явленню позову Банку про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення з житлового приміщення перешкоджала невідворотна подія, а саме смерть одного із іпотекодавців ОСОБА_8 (ІНФОРМАЦІЯ_1року).

Крім того, судом не було враховано, що ОСОБА_4 здійснювала часткову сплату заборгованості за кредитним договором, що свідчить про визнання боргу та інших зобов'язань за кредитним та іпотечним договорами. Дані факти з відповідними доказами були доведені місцевому суду у письмових поясненнях від 24.03.2015 року на подану заяву представника ОСОБА_4 ОСОБА_3 від 19.01.2015 року про застосування строку позовної давності.

Також, безпосередньо ОСОБА_4 під час судового засідання 17.07.2015 року було визнано наявність основного боргу за кредитним договором. Тому доводи представника ОСОБА_4 ОСОБА_3 про закінчення строку позовної давності за вимогами про звернення стягнення на предмет іпотеки не відповідають положенням ст.ст. 257, 263, 264 ЦК України, ст. 17 ЗУ „Про іпотеку" та є намаганням уникнути виконання зобов'язань передбачених кредитним та іпотечним договорами і обмежити Банк у захисті його порушених прав.

Окрім того, 17.07.2015 року суд вийшов до нарадчої кімнати для постановлення ухвали за результатами розгляду клопотання про застосування строку позовної давності, проголошення якої було призначено на 20.07.2015 року, однак 20.07.2015 року судом було ухвалено рішення по суті позовних вимог, чим порушено порядок судового розгляду, а саме: не встановлено порядок з'ясування обставин справи та дослідження доказів, не проведено закінчення з'ясування обставин та перевірки їх доказами та судові дебати, чим було позбавлено позивача можливості надати додаткові пояснення по справі.

Із цих підстав просить скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ПАТ „Державний ощадний банк України" до ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_2, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення з житлового приміщення задовольнити в повному обсязі, а також стягнути з відповідачів на користь позивача сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги.

В запереченнях на апеляційну скаргу відповідач ОСОБА_4 вказує, що оскаржуване рішення вважає законним та обґрунтованим, тому просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу відхилити.

В ході апеляційного розгляду справи представник позивача підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

Відповідач ОСОБА_4 та її представник просили відхилити апеляційну скаргу, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідача, пояснення сторін, перевіривши доводи апеляційної скарги та вивчивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відмовляючи в задоволенні заявленого позову ПАТ „Державний ощадний банк України", суд першої інстанції виходив із того, що останнє пропустило строк позовної давності для звернення до суду із позовом.

При цьому, суд першої інстанції вважав, що трирічний строк позовної давності у даній цивільній справі має обчислюватись із 30 липня 2010 року, коли позивач звернувся до відповідачів ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_2 із позовом про стягнення заборгованості по кредитному договору.

Проте, рішення Здолбунівського районного суду від 20 липня 2015 року підлягає скасуванню, у зв'язку із неправильним застосуванням норм матеріального права, з ухваленням у справі нового рішення.

Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч. 1 ст. 33 Закону України "Про іпотеку" у разі невиконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі ст. ст. 12, 33, 39, 40 цього Закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 цього Закону іпотека припиняється у разі припинення основного зобов'язання або закінчення строку дії іпотечного договору.

Пунктом 17 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" роз'яснено, що зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК). Такі підстави, зокрема, зазначені у статтях 599-601, 604-608 ЦК.

Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК.

З матеріалів справи вбачається, що 30 червня 2006 року між ВАТ «Ощадний банк України» та ОСОБА_5 було укладено Кредитний договір №385, за яким Банк зобов'язувався надати Позичальнику кошти в сумі 20000 доларів США, а Позичальник відповідно зобов'язувався повернути кредит в сумі 20000 доларів США та сплатити проценти за користування кредитом в розмірі 12% річних в порядку, на умовах та строки визначенні Договором.

Кінцевий строк кредитного договору сторонами було визначено 29 червня 2021 року.

В той же день було укладено Іпотечний договір між ВАТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_8, ОСОБА_4, відповідно до якого останні передали в іпотеку, як майнові поручителі ОСОБА_9, домоволодіння, що належало їм на праві приватної власності та знаходиться за адресою: АДРЕСА_2

Згідно п.4.2 Іпотечного договору від 30.06.2006 року у випадку невиконання чи неналежного виконання Боржником зобов'язання в цілому чи тієї чи іншої її частини, а також у інших випадках, передбачених цим Договором, Іпотекодержатель реалізує своє право шляхом звернення стягнення на Предмет іпотеки, у порядку визначеному цим Договором.

Пунктом 6.1 Іпотечного договору від 30.06.2006 року Іпотекодержатель набуває право звернення стягнення на Предмет Іпотеки у випадку, якщо у момент настання Строку платежу зобов'язання (або відповідна його частина) не буде виконано, а також у будь-який час незалежно від Строку настання платежу у випадку невиконання Іпотекодавцем будь-якого з своїх обов'язків, передбачених цих Договором та/або у випадку невиконання Боржником свої обов'язків передбачених Кредитним договором, а рівно у випадках, якщо будь-яка з гарантій або завірень, наданих Іпотекодавцями у відповідності з цим Договором, визначається (стане) недійсною.

12 січня 2007 року помер майновий поручитель ОСОБА_8 і одноосібним власником предмету іпотеки стала ОСОБА_4 (т.2 а.с.26).

Рішенням Рівненського міського суду від 11.11.2010 року було задоволено позов ВАТ «Державний ощадний банк України» про солідарне стягнення із ОСОБА_4, ОСОБА_5, заборгованості по кредитному договору №385 від 30 червня 2006 року, в розмірі 175617, 35 грн.

13.06.2014 року на адресу ОСОБА_5 та ОСОБА_4 надіслано вимоги, в порядку ст. 35 ЗУ „Про іпотеку", про усунення порушень зобов'язань за кредитним договором відповідно № 09-12/2009 та № 09-12/2010 від 12.06.2014 року і вимоги про звільнення житлового приміщення відповідно № 09-12/2006 та 09-12/2008 від 12.06.2014 року. Дані вимоги вручено 17.06.2014 року, що підтверджено повідомленнями про вручення поштових відправлень.

Так як кінцевий строк дії кредитного договору № 385 від 30 червня 2006 року, який було визначено сторонами цього договору 29 червня 2021 року, ще не настав, заборгованість по цьому кредиту до цього часу не погашена, тому, на розсуд колегії суддів, відсутні підстави вважати, що зобов'язання за вищевказаним кредитним договором припинили свою дію і, відповідно, припинились зобов'язання за іпотечним договором.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що позичальник ОСОБА_4 до 26 травня 2012 року здійснював часткову сплату заборгованості за кредитним договором № 385 від 30 червня 2006 року, що свідчить про визнання боргу та інших зобов'язань за кредитним та іпотечним договорами.

Таким чином, ПАТ «Державний ощадний банк України» не пропустило строк позовної давності для звернення до суду із позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки.

З наданого ПАТ «Державний ощадний банк України» розрахунку, заборгованість по кредитному договору № 385 від 30 червня 2006 року, станом на 20 липня 2015 року, становить:

17777.80 доларів США - заборгованість по тілу кредиту;

2689.41 доларів США - заборгованість по відсотках;

7881.08 доларів США - пеня за прострочення сплати тіла кредиту;

4124.99 доларів США - пеня за прострочення сплати відсотків;

1070.55 доларів США - 3% річних за прострочену заборгованість по основному боргу;

647.70 доларів США - 3% річних за прострочену заборгованість по відсотка.

Всього 34191.53 долари США.

При цьому, пеня позивачем обрахована за період з 07 серпня 2007 року по 19 липня 2015 року, на загальну суму 12006.07 доларів США.

Частиною 2 статті 258 ЦК України передбачено, що до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік.

Приймаючи до уваги, що стороною відповідача у встановленому порядку була подана заява про застосування строку позовної давності, тому колегія суддів вважає, що ця заява щодо застосування строку позовної давності до вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення пені за період з 07 серпня 2007 року по 18 листопада 2013 року, на загальну суму 5838.04 доларів США, підлягає задоволенню і в зв'язку із чим в задоволенні позовних вимог ПАТ «Державний ощадний банк України» в цій частині має бути відмовлено, через пропуск строку позовної давності.

З врахуванням цього, звернення стягнення на предмет іпотеки за позовом ПАТ «Державний ощадний банк України» може бути застосовано в рахунок погашення заборгованості по кредитному договору № 385 від 30.06.2006, яка утворилася станом на 20 липня 2015 року, лише в розмірі 28353.49 доларів США, а не 34191.70 доларів США, що за курсом Національного банку України, станом на 07 жовтня 2015 року, становить 601519 грн. 29 коп., з яких:

17777.80 доларів США - заборгованість по тілу кредиту;,

2689.41 доларів США - заборгованість по відсотках;

4392.32 доларів США - пеня за прострочення сплати тіла кредиту за період з 19 листопада 2013 року по 19 липня 2015 року;

1775. 71 доларів США - пеня за прострочення сплати відсотків за період з 19 листопада 2013 року по 19 липня 2015 року;

1070.55 доларів США - 3% річних за прострочену заборгованість по основному боргу;

647.70 доларів США - 3% річних за прострочену заборгованість по відсотка

Відповідно до ст. 39 Закону України "Про іпотеку" у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої ст. 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

В той же час, вимога ПАТ «Державний ощадний банк України» щодо виселення відповідачів із будинковолодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, задоволенню не підлягає.

Звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду здійснюється відповідно до статті 39 Закону України "Про іпотеку".

Згідно із частинами першою, другою статті 39 цього Закону в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення.

Частиною першою статті 40 Закону України "Про іпотеку" передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом.

Відповідно до частини другої статті 109 ЖК Української РСР громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення,

за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.

У постанові Верховного Суду України від 18 березня 2015 року справа № 6-39цс15 року зазначено, що при вирішенні питання про виселення мешканців на підставі частини другої статті 39 Закону України "Про іпотеку" підлягають застосуванню як положення статті 40 цього Закону, так і норма статті 109 ЖК УРСР.

За змістом цих норм особам, які виселяються із жилого будинку (жилого приміщення) - предмета іпотеки у зв'язку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки, надається інше постійне житло, якщо іпотечне житло було придбане не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла.

Зі змісту п. 1.2 кредитного договору № 385 від 30.06.2006 вбачається, що кредитні кошти за цим договором були надані ОСОБА_2 на добудову до будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, який на той час вже належав на праві приватної власності ОСОБА_8, ОСОБА_4

У зв'язку із тим, що предмет іпотеки у даній цивільній справі не був придбаний за рахунок отриманих ОСОБА_2 кредитних коштів, а ці кошти були отриманні ним для добудови до вже існуючого будинку, тому, на переконання колегії суддів, відповідачі не можуть бути виселені із займаного жилого приміщення без надання їм іншого житла.

11 червня 2011 року набув чинності Закон України „Про мораторій на стягнення майна громадян, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті", відповідно до якого на даний час не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України „Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України „Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина (позичальника або майнового поручителя) за споживчим кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що:

таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно;

загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершенного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.

Відповідно до правової позиції, яка викладена у постановах Верховного Суду України від 09 вересня 2015 року по справах № 6-483 цс15, № 6-714цс15, звернення стягнення на предмет іпотеки не підлягає виконанню на час дії вищевказаного Закону.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до кредитного договору № 09.06/01/07 від 01 березня 2007 року та іпотечного договору № 09.06/01/101/07 від 01 березня 2007 року ОСОБА_10 було отримано кредит в іноземній валюті, в розмірі 60000 доларів США і квартира АДРЕСА_1, загальною площею 77.7 кв.м., яка є предметом іпотеки, є єдиним місцем постійного проживання останнього, в якій він є зареєстрованим до цього часу.

Так як кредит ОСОБА_2 було отримано в іноземній валюті, загальна житлова площа будинковолодіння, що є предметом іпотеки у даній цивільній справі, не перевищує 250 кв.м. і являється єдиним постійним житлом відповідачів, з яких жоден не є суб'єктом Закону України "Про засади запобігання і протидії корупції", тому рішення апеляційного суду Рівненської області в частині звернення стягнення на предмет іпотеки у даній справі не підлягає виконанню на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» N 1304-VII, від 03.06.2014 року.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313-314, 315 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства „Державний ощадний банк України" задовольнити частково.

Рішення Здолбунівського районного суду від 20 липня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов публічного акціонерного товариства „Державний ощадний банк України" задовольнити частково.

В рахунок погашення заборгованості ОСОБА_5 перед публічним акціонерним товариством „Державний ощадний банк України" за кредитним договором № 385 від 30.06.2006, яка утворилася станом на 20 липня 2015 року, в розмірі 34191.70 доларів США, що за курсом Національного банку України, станом на 28 жовтня 2015 року, становить 601519 грн. 29 коп., з яких:

17777.80 доларів США - заборгованість по тілу кредиту;

2689.41 доларів США - заборгованість по відсотках;

4392.32 доларів США - пеня за прострочення сплати тіла кредиту за період з 19 листопада 2013 року по 19 липня 2015 року;

1775. 71 доларів США - пеня за прострочення сплати відсотків за період з 19 листопада 2013 року по 19 липня 2015 року;

1070.55 доларів США - 3% річних за прострочену заборгованість по основному боргу;

647.70 доларів США - 3% річних за прострочену заборгованість по відсотках, відповідно до умов договору іпотеки № 983 від 30.06.2006, який був укладений між позивачем ОСОБА_8 та ОСОБА_4, звернути стягнення на належне останній на праві приватної власності домоволодіння, загальною площею 96.1кв.м., жилою площею 53.0 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, шляхом продажу цього житлового приміщення на прилюдних торгах за початковою ціною, встановленою на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності - незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України "Про виконавче провадження".

Надати публічному акціонерному товариству „Державний ощадний банк України" право на подання та отримання в будь-яких установах, підприємствах, організаціях, а також в органах державної реєстрації прав - структурних підрозділах органів Мінюсту, що забезпечують реалізацію повноважень Укрдержреєстру та реєстрації права власності на нерухоме майно, та нотаріусів, будь-яких документів необхідних для продажу вищевказаного домоволодіння.

На період реалізації вищевказаного предмету іпотеки передати його в управління публічному акціонерному товариству „Державний ощадний банк України", у порядку ст. 34 Закону України «Про іпотеку».

В задоволенні позовних вимог публічного акціонерного товариства „Державний ощадний банк України" щодо звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення пені, за період з 07 серпня 2007 року по 18 листопада 2013 року, на загальну суму 5838.04 доларів США. - відмовити, у зв'язку із пропуском строку позовної давності.

У задоволенні позовних вимог публічного акціонерного товариства „Державний ощадний банк України" про виселення ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_2, ОСОБА_6, ОСОБА_7 із домоволодіння, загальною площею 96.1кв.м., жилою площею 53.0 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, із зняттям останніх із реєстраційного обліку за вказаною адресою та позбавленням їх права користування вказаним жилим приміщенням - відмовити, за безпідставністю.

Дане рішення Апеляційного суду Рівненської області в частині звернення стягнення на предмет іпотеки не підлягає виконанню на час дії Закону України « Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» N 1304-VII, від 03.06.2014 року.

Стягнути із ОСОБА_4 на користь публічного акціонерного товариства „Державний ощадний банк України" 5481 грн., в рахунок відшкодування судових витрат, пов'язаних із сплатою позивачем судового збору за подання позову та апеляційної скарги.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий М.П. Григоренко

Судді : Ю.М. Рожин

А.М. Шеремет