Справа № 203/3335/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 червня 2015 року Кіровський районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді Карпенка С.Ф.,

при секретарі Штефані Д.Г.,

за участю представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Дніпропетровської міської ради, третя особа- Крамар ОСОБА_3, про визнання права власності на частину домоволодіння в порядку спадкування за законом,

ВСТАНОВИВ:

03 червня 2015 року ОСОБА_2 звернулася до Кіровської районної у м. Дніпропетровську з позовом до Дніпропетровської міської ради, третя особа - ОСОБА_4, про визнання права власності на частину домоволодіння в порядку спадкування за законом (а.с.2-3).

В обґрунтування позовних вимог позивачка посилались на слідуючи обставини.

25 серпня 2012 року помер батько позивача ОСОБА_5. Після його смерті відкрилася спадщина, до складу спадкового майна входить 1/6 частина домоволодіння, розташованого за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Благоєва, буд. 21а. Після смерті батька позивач звернулася до Пятої Дніпропетровської державної нотаріальної контори із заявою щодо видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на вказану частину домоволодіння. Але позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, на підставі відсутності правовстановлюючого документу на домоволодіння заявника, оскільки мав місце факт його викрадення з іншим майном. Тому позивач звернулась до суду та просила суд визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом на нерухоме майно - 1/6 частини домоволодіння розташованого за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Благоєва, буд. 21а (а.с.1-3)

Представник позивача, що діє на підставі нотаріально посвідченої довіреності, у судовому засіданні уточнила позовні вимоги, просила визнати за позивачем право власності на 1 / 6 частину вказаного домоволодіння в порядку спадкування, вимог стосовно земельної ділянки, на якій розташована будівля та добудованих будівель не предявила, у звязку з не визначенням розмірів земельної ділянки та того, що мали місце самовільно побудовані будівлі з приміщеннями.

Представник відповідача та третя особа у судове засідання не зявились, про дату та час розгляду справи повідомлялись належним чином, про причини неявки до суду представник відповідача не повідомив, а третя особа ОСОБА_4 надіслав до суду відзив на позовну заяву, позов визнав, просив розглянути справу у його відсутність. Суд прийшов до висновку про доцільність розгляду справи по суті в заочному порядку.

Суд, вислухав пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку з таких підстав.

Як видно зі свідоцтва про смерть (а.с.8) ОСОБА_5 помер 25 серпня 2002 року в м.Дніпропетровську.

Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_2 є донькою померлого ОСОБА_5, що підтверджується копією свідоцтва про її народження (а.с.11), копією свідоцтва про укладення шлюбу (а.с.11), після укладення якого вона змінила прізвище на «Гавриленко», паспортом позивача (а.с.13-14) та поясненнями представника позивача у судовому засіданні.

Як видно зі спадкової справи (а.с.32-37), матеріали якої оглянуті в судовому засіданні, копії свідоцтва ОСОБА_5 про право на спадщину від 22 квітня 1998 року зареєстрованого в реєстрі за № 1-2464 (а.с.15), померлому ОСОБА_5 дійсно належала 1 / 6 частина домоволодіння за адресою м.Дніпропетровськ, вул.Благоєва,21а. Це ж підтверджено рішенням Кіровського районного суду м.Дніпропетровська про визнання права власності на частки домоволодіння (справа №2-75/11), та ухвалою Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 11 квітня 2013 року про виправлення описок в тексті вказаного рішення, а саме рішенням суду встановлено, що за ОСОБА_5 визнано право власності на 1 / 6 частину спірного домоволодіння.

Також встановлено, що після смерті ОСОБА_5 спадкоємцями за законом були його діти: позивач ОСОБА_2, та ОСОБА_6, який помер 11 березня 2010 року (а.с.9) .

Єдиний спадкоємець після смерті ОСОБА_6- його дочка ОСОБА_7 , написала заяву, посвідчену нотаріусом пятої Дніпропетровської нотаріальної контори, про відмову її від спадщини, що залишилась після смерті ОСОБА_6, на користь ОСОБА_8 (а.с. 7).

Крім того, встановлено, що після смерті батька ОСОБА_5 , позивач ОСОБА_2 звернулася до Пятої Дніпропетровської державної нотаріальної контори із заявою щодо видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/6 частину домоволодіння розташованого за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Благоєва, буд. 21а. Однак, постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 10 липня 2014 року (а.с.17) державним нотаріусом позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, на підставі відсутності правовстановлюючого документу про належність майна спадкодавцеві, позивачу було рекомендовано звернутися до суду з позовом про визнання права власності на спадщину в порядку спадкування після смерті ОСОБА_5

Факт викрадення правовстановлюючих документів на спадщину підтверджено довідкою слідчого Кіровського РВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області від 22.05.2013 року(а.с.6), та поясненнями представника позивача.

Правовідносини, які виникли між сторонами урегульовані нормами Конституції України, Цивільного кодексу України.

Згідно із ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Відповідно до ч.1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до частини першої ст.1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст.1270 ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

Оцінюючи усі докази, які були досліджені судом у судовому засіданні у їх сукупності, суд приходить до висновку, що відмова у вчиненні нотаріальних дій нотаріусом Пятої Дніпропетровської державної нотаріальної контори ґрунтується на відсутності у позивача правовстановлюючих документів на домоволодіння за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Благоєва, буд. 21а, але судом було досліджено той факт, що свідоцтво на спадщину на частину домоволодіння було викрадено, а позивач є єдиним спадкоємцем за законом 1/6 частини зазначеного домоволодіння, суд вважає за можливе визнати за ОСОБА_2 право власності на вказане домоволодіння в порядку спадкування за законом після смерті померлого ОСОБА_5

На підставі викладеного, керуючись ст. 41 Конституції України, ст.ст. 10, 11, 60, 208,209, 212-215, 218, 226 ЦПК України, ст. ст. 317, 319, 321, 328, 1217, 1222, 1223,1268, 1269, 1276 Цивільного кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_2 до Дніпропетровської міської ради, третя особа- Крамар ОСОБА_3, про визнання права власності на частину домоволодіння в порядку спадкування за законом задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/6 частину домоволодіння № 21-а по вул. Благоєва в м. Дніпропетровську в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5, померлого 25 серпня 2002 року в м.Дніпропетровську, та провести державну реєстрацію в порядку спадкування.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст.223 ЦПК України.

Заочне рішення може бути переглянуте судом за письмовою заявою відповідача про перегляд заочного рішення, яка може бути подана відповідачем протягом 10 днів з дня отримання копії рішення.

Заочне рішення суду може бути оскаржено позивачем протягом 10 днів з дня проголошення рішення шляхом подання апеляційної скарги до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Кіровський районний суд м. Дніпропетровська.

Суддя Карпенко С.Ф.