АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
Справа № 682/1066/15-ц
Провадження № 22-ц/792/1767/15
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2015 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Апеляційного суду Хмельницької області

в складі: головуючої - судді Карпусь С.А.

суддів: Федорової Н.О., Матковської Л.О.

при секретарі Бондарі О.В.

з участю: представника ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» Москалюк С.А.

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Славутського міськрайонного суду від 17 липня 2015 року за позовом ОСОБА_2 до ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ПРИВАТБАНК», ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання недійсним договору іпотеки квартири.

Заслухавши доповідача, пояснення учасника процесу, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів

в с т а н о в и л а :

В квітні 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КБ «ПРИВАТБАНК», ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання недійсним договору іпотеки квартири. В обґрунтування вимог зазначала, що 18 серпня 2008 року між ЗАТ КБ «ПРИВАТБАНК» і ОСОБА_5 був укладений кредитний договір № HMSOQA00003170, за яким останній отримав від Банку кредит у вигляді не поновлюваної лінії на споживчі цілі в розмірі 114792 грн. зі сплатою 20,04 відсотків річних за користування кредитом з кінцевим терміном повернення 19 серпня 2018 року. В забезпечення виконання зобов'язання ОСОБА_5 19 серпня 2008 року ОСОБА_2, ОСОБА_5 і ОСОБА_6, як майнові поручителі та ЗАТ КБ «ПРИВАТБАНК» уклали договір іпотеки квартири, посвідчений приватним нотаріусом Славутського міського нотаріального округу Шкапій В.Я., за умовами якого іпотекодавці передали в іпотеку Банку належну їм на праві власності двохкімнатну квартиру АДРЕСА_1. Позивач вважає такий договір іпотеки недійсним, оскільки на момент укладення договору іпотеки в квартирі проживав малолітній син позивачки ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, а для вчинення цього правочину потрібна була попередня згода органу опіки та піклування. Договір іпотеки був укладений без погодження з цим органом, що потягло порушення прав малолітньої дитини на житло, і в силу ст.ст. 203, 205, 224 ЦК України є недійсним. У зв'язку з цим, ОСОБА_2 просила визнати недійсним договір іпотеки квартири від 19 серпня 2008

________________________________________________________________________________

Головуючий у першій інстанції - Зеленська В.І. Провадження № 22-ц/792/1767/15

Доповідач - Карпусь С.А. Категорія №19, 27

року, укладений між ЗАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_2, ОСОБА_5 та ОСОБА_6.

Ухвалою Славутського міськрайонного суду від 06 травня 2015 року до участі у справі залучено орган опіки та піклування Славутської міської ради.

Ухвалою цього ж суду від 19 травня 2015 року залучено до участі в справі в якості співвідповідача ОСОБА_4.

Рішенням Славутського міськрайонного суду від 17 липня 2014 року в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 вважає рішення суду незаконним та необґрунтованим, просить його скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права, зокрема положень ст. 17 ЗУ «Про іпотеку», ч.1 ст.71, ст. 203 ч.1, ст. 205 ч. 1, ст. 224 ч.1 ЦК України. Суд неповно з'ясував обставини справи, не врахував, що на момент укладання договору іпотеки в квартирі проживав її малолітній син ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_1. Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд не врахував, що оспорюваний правочин порушує права та законні інтереси дитини передбачені законодавством.

ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_6, орган опіки та піклування Славутської міської ради в судове засідання не з'явились, будучи належним чином оповіщеними про розгляд справи, про що свідчать поштові повідомлення про вручення повісток.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 4 ст. 60 цього Кодексу визначено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції правильно встановив, що

19 серпня 2008 року між ЗАТ КБ «ПРИВАТБАНК», яке в подальшому змінило свою назву на ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір № HMSOQA00003170, за яким останній отримав кредит в розмірі 114792 грн. у вигляді не поновлюваної кредитної лінії на споживчі цілі зі сплатою 20,04 відсотків річних за користування кредитом з кінцевим терміном повернення 19 серпня 2018 року. В забезпечення виконання кредитного зобов'язання ОСОБА_5 19 серпня 2008 року ОСОБА_2, ОСОБА_5 і ОСОБА_6, як майнові поручителі позичальника та ЗАТ КБ «ПРИВАТБАНК» уклали договір іпотеки квартири, посвідчений приватним нотаріусом Славутського міського нотаріального округу Шкапій В.Я., за умовами якого іпотекодавці передали в іпотеку належну їм на праві власності на день укладення цього договору двохкімнатну квартиру АДРЕСА_1.

Ці обставини підтверджуються матеріалами справи та сторонами не заперечуються.

Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає (ч.ч. 1, 4 ст. 29 ЦК України).

Як з'ясовано судом, ОСОБА_2 має сина ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, проте при укладенні договору іпотеки вона не попереджувала іпотекодержателя про будь-які права інших осіб, в тому числі малолітнього сина на предмет іпотеки. Підписуючи договір, іпотекодавці, в тому числі й позивачка в абзаці 4 п. 33.3 договору вказали про відсутність права користування цією квартирою малолітніх та неповнолітніх дітей.

Іншим чином Банку про ці обставини не могло бути відомо, тобто відсутні відомості, що Банк діяв недобросовісно.

Звертаючись до суду з цим позовом, позивачка не надала будь-яких достовірних доказів на підтвердження обставин, що дитина мала право користування квартирою на момент укладення договору іпотеки.

В силу ч. 3 ст. 6 Закону України від 5 червня 2003 року №898- ІV «Про іпотеку» обов'язок попередження про всі відомі права та вимоги інших осіб на предмет іпотеки, у тому числі про права дітей, лежить саме на іпотекодавцеві.

У відповідності до ч. 3 ст. 17, ч. 3 ст. 18 Закону України№2402-ІІІ (в редакції на час виникнення спірних відносин) батьки або особи, які їх замінюють, не мають права без дозволу органів опіки і піклування укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобов'язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання. Органи опіки та піклування зобов'язані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового житла.

Згідно з роз'ясненнями Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, даними в п. 44 постанови від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», батьки не мають права без дозволу органу опіки і піклування укладати договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобов'язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання.

У зв'язку із наведеним суди повинні виходити із того, чи мала дитина право власності на предмет іпотеки чи право користування предметом іпотеки на момент укладення договору іпотеки. Будь-які дії, вчинені без згоди іпотекодержателя після укладення договору іпотеки (наприклад, реєстрація неповнолітньої дитини в житловому будинку, народження дитини після укладення договору іпотеки) не є підставою для визнання такого договору недійсним із підстави невиконання вимог закону про отримання згоди органу опіки та піклування.

За наведених обставин та врахувавши вимоги наведеного законодавства, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що оскільки на час укладення договору іпотеки квартири син позивача ОСОБА_10 не був зареєстрованим в цій квартирі, не мав майнових прав на неї, тому для укладення оспорюваного договору іпотеки не була потрібна попередня згода органу опіки та піклування, договір укладений правомірно, прав малолітньої дитини на день його укладення не було порушено, тобто відсутні підстави для визнання договору недійсним, і з цих підстав обґрунтовано відмовив у позові.

Доводи апеляційної скарги не містять посилань на докази, які б спростовували висновки суду першої інстанції .

Посилання в апеляційній скарзі на те, що суд неповно дослідив обставини справи, не врахував, що в квартирі на момент укладення договору іпотеки проживав малолітній син позивача, не заслуговують уваги. Наданим сторонами доказам суд дав оцінку в сукупності з іншими перевіреними доказами у відповідності з вимогами ст. 212 ЦПК України. Звертаючись до суду, позивач не надала доказів, що її малолітній син проживав у цій квартирі, відсутні докази щодо цього в матеріалах справи, а рішення суду не може грунтуватись на припущеннях.

Не спростовують висновків суду першої інстанції і інші доводи апеляційної скарги, в тому числі посилання на порушення судом норм матеріального права.

Колегія суддів вважає некоректним посилання суду на застосування строку позовної давності до даних правовідносин.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно з вимогами ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Пленум Верховного Суду України в п. 11 постанови від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» роз'яснив, що установивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. Тобто, положення ЦК України про позовну давність застосовуються лише у випадку обґрунтованості позову.

У цій справі вимоги позову є необґрунтованими, тому суд правильно відмовив ОСОБА_11 в його задоволенні за необґрунтованістю.

Рішення суду ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 313-315, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Славутського міськрайонного суду від 17 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуюча/ підпис/ Судді /підписи/

Згідно оригіналу: суддя апеляційного суду С.А. Карпусь