Машівський районний суд Полтавської області
Справа № 540/741/15-ц
Номер провадження 2/540/201/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2015 року Машівський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді Кравець С.В.

за участю: секретаря Кольвашенко А.В.

представника позивача ОСОБА_1

третьої особи - 1 ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

представника третьої особи-3 ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт Машівка цивільну справу за позовом Машівської центральної районної лікарні, треті особи на стороні позивача, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_5, Машівська селищна рада до ОСОБА_6, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Машівська райдержадміністрація про примусове виселення з гуртожитку, визнання недійсним ордеру та відшкодування матеріальної шкоди, -

відповідно до ч.3 ст.209 ЦПК України в судовому засіданні 29 жовтня 2015 року проголошено вступну та резолютивну частину Рішення, -

в с т а н о в и в :

у липні 2015 року позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те, що згідно рішення шостого скликання вісімнадцятої позачергової сесії Машівської районної ради № 222 від 25.12.2012 Машівською ЦРЛ прийнято з постановкою на баланс основних засобів частину приміщення в смт Машівка, вул. Леніна, 112-б, як гуртожиток для медичних працівників. Згідно заяви ОСОБА_7 від 15.10.2012 та протоколу засідання трудового колективу ЦРЛ від 01.11.2012 їй було надано кімнату № 4 в гуртожитку в звязку з розподілом та направленням на роботу в іншу місцевість. Потім згідно заяви останньої від 20.02.2013 та протоколу засідання трудового колективу від 01.03.2013 їй було надано ще одну кімнату № 3 в гуртожитку для поліпшення житлових умов на час доки кімната не знадобиться для заселення іншим працівником та в разі такої необхідності ОСОБА_6 зобовязана її звільнити в 10-денний термін. На даний час виникла необхідність в наданні житла іншому працівникові Машівської ЦРЛ. Також відповідно до п.23 розділу VІ «Положення про гуртожиток для медичних працівників Машівської ЦРЛ» від 01.11.2012 працівники ЦРЛ, які поселилися в гуртожиток, можуть бути виселені без надання іншого жилого приміщення в разі звільнення за власним бажанням, за порушення трудової дисципліни або вчинення злочину, а також особи, які припинили роботу в ЦРЛ з інших підстав. З 31.12.2012 відповідач в Машівській центральній районній лікарні не працює. Про виселення з кімнати № 3 в гуртожитку для медичних працівників Машівської ЦРЛ ОСОБА_6 неодноразово попереджали в усній та письмові формі, однак вона добровільно з даної кімнати не виселяється. Договір із ОСОБА_6 укладався терміном з 01.01. по 31.12.2014 р., а на 2015 рік укладений не був, а тому і проживати в гуртожитку відповідачка не може. Крім того, відповідач має заборгованість за отримані та не сплачені комунальні послуги в розмірі 3 965,80 грн, які сплачує Машівська ЦРЛ.

У звязку з наведеним позивач просить визнати недійсним ордер № 3 від 01.03.2013 р. виданий ОСОБА_7 на право зайняття кімнати № 3 в гуртожитку для медичних працівників Машівської ЦРЛ; примусово виселити ОСОБА_6 з кімнати № 3 в гуртожитку для медичних працівників Машівської ЦРЛ за адресою: смт Машівка, вул. Леніна, 112-б; стягнути з відповідача на користь Машівської ЦРЛ компенсацію за заподіяну матеріальну шкоду в сумі 3 965,80 грн. та компенсувати позивачу судові витрати в розмірі 730,80 грн.

В судовому засіданні представник позивача наполягає на задоволенні позову з підстав викладених у позовній заяві. Представник відповідача позов не визнав оскільки не зясовано статус гуртожитку, те чи вірно приймалося рішення засіданням трудового колективу, а не адміністрації по надання кімнати лікарю-хірургу, в кімнатах не булу лічильників, а також не зрозумілі підстави недійсності ордеру.

Треті особи з позовом погоджуються, зокрема ОСОБА_5, який працює лікарем, зазначив, що має потребу в цій кімнаті, але заселитися не може, оскільки там проживають інші люди, а тому змушений проживати в самій ЦРЛ.

Представник Машівської РДА, як органу опіки та піклування, повідомила, що в даному випадку при задоволенні позову права дітей порушені не будуть, оскільки не є порушенням проживання дітей різної статі молодше 9 років в одному приміщенні, і на час заселення цього допущено не було. Крім цього, кімнати в гуртожитку та службові приміщення це тимчасове житло, а тому надаються в порядку черги осіб на квартирному обліку.

Представник третьої особи 2 в судове засідання не зявився, хоча належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи.

Суд, заслухавши пояснення сторін та дослідивши надані докази, прийшов до наступного висновку.

Судом установлено, що 12.07.2012 в інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Полтавській області зареєстровано Декларацію про готовність обєкта до експлуатації за замовлення Машівської ЦРЛ щодо реконструкції частини нежитлового будинку під гуртожиток для медичних працівників Машівської ЦРЛ в смт Машівка, вул. Леніна, 112 (а.с. 65-67).

01 листопада 2012 року головним лікарем Машівської ЦРЛ затверджено Положення про гуртожиток для медичних працівників Машівської ЦРЛ (а.с. 9-12).

Згідно рішення шостого скликання вісімнадцятої позачергової сесії Машівської районної ради № 222 від 25.12.2012 вирішено головному лікарю Машівської ЦРЛ прийняти з постановкою на баланс основних засобів Машівської ЦРЛ частину приміщення в смт Машівка, вул. Леніна, 112-б, як гуртожиток для медичних працівників (а.с.4).

Як видно з рішення Машівського районного суду від 24.03.2015, яке набрало законної сили 01.07.2015, сторонами у якому є позивач та відповідач, ним установлено, що згідно наказу головного лікаря Машівської ЦРЛ на виконання рішення районної ради прийнято з постановкою на баланс частину приміщення в смт Машівка, вул. Леніна, 112б, як гуртожиток для медичних працівників.

Відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України, зазначене рішення є преюдиціальним для суду, який розглядає справу, оскільки обставини встановлені даним судовим рішенням не доказуються при розгляді інших справ у спорі між тими ж самими сторонами.

Крім цього, за цим судовим рішенням установлено, що ОСОБА_6 (дошлюбне прізвище Гехт) В.В. правомірно займає кімнату № 4 в гуртожитку, оскільки вона надавалася їй як медичному працівникові, а тому з урахуванням вимог ст. 132 ЖК України вона не втратила право користування нею, хоча і встановлено, що вона має заборгованість за комунальні послуги.

Це також убачається із витягу з наказу № 191-к від 28.12.2012 по Машівській ЦРЛ вбачається, що лікаря-педіатра ОСОБА_7 звільнено з займаної посади по переводу до Машівського Центру первинної медико-санітарної допомоги з 31 грудня 2012 року згідно п.5 ст. 36 КЗпП (а.с. 18).

В той час, цим рішенням установлено, що підстав для зайняття ОСОБА_6 кімнати № 3 не вбачається, оскільки вона 01.03.2013 надавалася їй не як медичному працівникові, так як вона в той час вже не працювала у Машівській ЦРЛ, а тимчасово на період коли вона стане необхідна самій Машівській ЦРЛ для заселення свого працівника, а тому відповідно до п.23 розділу VІ «Положення про гуртожиток для медичних працівників Машівської ЦРЛ», працівники ЦРЛ, які поселилися в гуртожиток, можуть бути виселені без надання іншого жилого приміщення в разі звільнення за власним бажанням, за порушення трудової дисципліни або вчинення злочину, а також особи, які припинили роботу в ЦРЛ з інших підстав.

Крім цього, судом установлено, що 12.01.2015 головний лікар видав наказ про надання цієї кімнати лікарю-терапевту ОСОБА_8, як особі переміщеної з тимчасово окупованої території (а.с. 99-101).

Таким чином, той факт, що ОСОБА_6 не має право на зайняття кімнати № 3 в гуртожитку для медичний працівників Машівської ЦРЛ встановлено судовим рішення, а тому повторному доказуванню не підлягає.

В той судом установлено, що лікар ОСОБА_8 звільнилася з роботи, так і не зайнявши кімнати № 3 в гуртожитку, а тому 02.06.2015 на засіданні адміністрації Машівської ЦРЛ прийнято рішення про визнання ордеру № 3 недійсним та підтримано кандидатуру для заселення в гуртожиток у кімнату № 3, яку займає ОСОБА_6, лікаря-хірурга, онколога ОСОБА_5, про що цього ж дня видано наказ головним лікарем (а.с. 69-72).

16 січня 2015 року Машівська ЦРЛ направила ОСОБА_6 претензію щодо звільнення кімнати № 3, з тих підстав, що на даний момент виникла необхідність заселення до гуртожитку лікаря-терапевта ОСОБА_8, яка є особою переміщеної з тимчасово окупованої території України та районів проведення АТО та яка працевлаштована в Машівській ЦРЛ (а.с. 5-6, 13-14).

Відповідно до ч.1 ст. 132 ЖК України, сезонні, тимчасові працівники і особи, що працювали за строковим трудовим договором, які припинили роботу, а також особи, що вчились у навчальних закладах і вибули з них, підлягають виселенню без надання іншого жилого приміщення з гуртожитку, який їм було надано у зв'язку з роботою чи навчанням.

За таких обставин враховуючи те, що ОСОБА_6 кімната № 3 Машівською ЦРЛ була надана тимчасово до необхідності її заселення іншим працівників, ця обставина настала, але вона відмовилася у визначений 10-денний строк з моменту отримання претензії від 16.01.2015 її звільнити, при цьому має постійне місце проживання в кімнаті № 4, яке позивачем не оспорюються, а тому суд приходить до висновку, що в позов в частині її виселення з даної кімнати підлягає задоволенню.

Щодо доводів представника відповідача про наявність у відповідачки двох різностатевих дітей: Маргарити, ІНФОРМАЦІЯ_1 та Макара, ІНФОРМАЦІЯ_2 то суд зазначає, що їх права не порушуються, оскільки кімната № 3, відповідачці надавалася ще до народження другої дитини тимчасово та вона на той час вже не перебувала в трудових відносинах з Машівською ЦРЛ.

Крім цього, про відсутність порушення прав малолітніх дітей зазначила в судовому засіданні представник служби у справах дітей ОСОБА_4, яка повідомила, що не було порушено порядку заселення дітей різної статі до 9 років.

В той час Сімейним кодексом України саме на батьків покладено обовязок щодо забезпечення належним умов для виховання дитини.

Стосовно доводів представника відповідача, що приміщення по вул. Леніна, 112 б в смт Машівка рахується як нежитлове, не введене в експлуатацію та не зареєстроване то суд зазначає, що той факт, що це приміщення є гуртожитком підтверджується Декларацією про його готовність, затвердженням головним лікарем Положення про гуртожитк, прийняття Машівською районною радою рішення про поставку Машівською ЦРЛ його на баланс як гуртожиток, укладення Машівською ЦРЛ з організаціями, які надають житлово-комунальні послуг відповідних договорів в т.ч. для їх надання гуртожитку.

Крім цього, відповідач звертаючись до суду з позовом про визнання права на проживання в кімнаті № 3, що визначено у рішенні Машівського районного суду від 24.03.2015 яке є преюдиціальним, цей факт нею не оспорювався та вона вважала, що проживає саме в гуртожитку, а не в нежитловому приміщенні, а тому на підставі наданих сторонами доказів встановлено її право на зайняття кімнати № 4 та відсутності підстав для зайняття кімнати № 3.

Щодо доводів позивача про визнання ордеру на вселення в кімнату № 3 недійсним, суду зазначає наступне.

Статтею 59 ЖК України визначені підстави і порядок визнання ордера на жиле приміщення недійсним, зокрема: у випадках подання громадянами не відповідаючих дійсності відомостей про потребу в поліпшенні житлових умов, порушення прав інших громадян або організацій на зазначене в ордері жиле приміщення, неправомірних дій службових осіб при вирішенні питання про надання жилого приміщення, а також в інших випадках порушення порядку і умов надання жилих приміщень.

В той час визначених законом підстав для визнання його недійсним судом не встановлено, а позивач їх не навів.

Крім цього, згідно ст. 58 ЖК України, ордер на жиле приміщення є підставою для вселення, а оскільки позивач право на вселення відповідачки у дану кімнату не оспорює, а тому ордер вичерпав свою дію після вселення ОСОБА_6 у дану кімнату.

Таким чином, у задоволенні позову в цій частині слід відмовити за безпідставністю.

Даючи оцінку доводам позивача про стягнення з відповідачки послуг за надані комунальні послуги, які вона отримує, але не сплачує з 2015 року, суд зазначає наступне.

Як убачається з матеріалів справи, 01.01.2014 між Машівською ЦРЛ та ОСОБА_6 укладено договір на право тимчасового проживання в гуртожитку для медичних працівників Машівської ЦРЛ на період з 01.01. по 31.12.2014, відповідно, за яким відповідачці передано на період тимчасового проживання дві кімнати в гуртожитку - № № 3, 4 (а.с. 7-8).

Відповідно до п.2.6 цього договору, відповідач зобовязувалася сплачувати (відшкодовувати лікарні) за комунальні послуги до 10 числа кожного місяця.

В судовому засіданні представник позивача зазначив, що вказані договори не продовжувалися, але оскільки відповідач не сплачує комунальні послуги виникла дебіторська заборгованість, а за нормами законодавства у такому випадку лікарню можуть позбавити фінансування.

Представник відповідача в засіданні не заперечував, що відповідачка користується комунальними послугами, але наголошував на відсутності лічильників та належного обґрунтування їх сплати.

З наданих позивачем документів вбачається, що ним протягом 2013-2015 років укладені договори з відповідними організаціями про відпуск теплової енергії у вигляді гарячої води, про закупівлю робіт та послуг з Машівським ЖКГ, про надання комунальних послуг з водопостачання та водовідведення. При цьому за отримання тепла для гуртожитку визначено значно меншу вартість до оплати ніж для інших приміщень (а.с. 51-65).

З рахунків про оплату вбачається, що Машівська ЦРЛ здійснює оплату цих послуг в т.ч. тих, які надаються гуртожитку (а.с. 60-64).

Згідно направленої відповідачу претензії від 02.06.2015 вона має заборгованість за комунальні послуги в кімнатах № 3, 4 з січня по травень 2015 року в розмірі 3840, 47 грн (а.с. 15), а як видно з довідки Машівської ЦРЛ станом на 01.07.2015 заборгованість складає 3965, 80 грн (а.с. 17), тобто за місяць збільшилася на 125, 33 грн. Формула нарахування вказана у розрахунку наданого позивачем за березень-квітень 2015 року (а.с. 59).

Главами 58, 59 ЦК України визначено правове регулювання договорів майнового найму і найму житла, а положеннями статті 391 ЦК України захищено права власника від порушень, не повязаних із позбавленням володіння.

Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обовязки відповідно до договору (частина перша статті 631 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Статтею 901 ЦК України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобовязується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобовязується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобовязаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (частина перша статті 903 ЦК України).

У разі якщо строк дії договору закінчився, а особа, заселена в гуртожиток на підставі такого договору, продовжує користуватися майном і отримувати послуги, на неї покладається обовязок сплачувати за його користування в розмірах, у строки та в порядку, що були визначені договором, строк якого закінчився.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що оскільки відповідач після закінчення терміну дії договору з Машівською ЦРЛ продовжує займати кімнати № 3 та 4 у гуртожитку, отримує і користуються житлово-комунальними послугами, які належним чином надаються Машівською ЦРЛ, але їх не оплачує, при цьому нею не доведено, що розмір оплати за проживання в гуртожитку встановлено без дотримання порядку, указаного в договорах, а тому суд приходить до висновку, що позов в цій частині підлягає задоволенню, а тому з неї на користь позивача підлягають стягненні несплачені протягом січня-червня 2015 року комунальні послуги в розмірі 3965, 80 грн.

Вказаний висновок ґрунтується на правовій позиції Верховного Суду України зробленій у справі № 6-503цс15 від 01.07.2015 року.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, оскільки позов задоволено частково, а тому з відповідачки на користь Машівської ЦРЛ підлягають стягненню понесені останньою судові витрати на оплату судового збору в розмірі 487, 20 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10, 11, 15, 60, 88, 209, 212-215, 218 ЦПК України, ст. ст. 59, 132 ЖК України, ст. ст. 509, 901, 903 ЦК України, -

в и р і ш и в:

позов Машівської центральної районної лікарні, треті особи на стороні позивача, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_5, Машівська селищна рада до ОСОБА_6, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Машівська райдержадміністрація про примусове виселення з гуртожитку, визнання недійсним ордеру та відшкодування матеріальної шкоди задоволити частково.

Виселити ОСОБА_6 з кімнати № 3, що знаходиться в гуртожитку для медичних працівників Машівської ЦРЛ за адресою: смт Машівка, вул. Леніна, 112, б, Машівського району Полтавської області.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь Машівської центральної районної лікарні витрати за комунальні послуги за користування кімнатами № 3 та 4 в гуртожитку по вул. Леніна, 112, б в смт Машівка Машівського району Полтавської області в період з 01 січня 2015 року по 30 червня 2015 року в розмірі 3965, 80 грн.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь Машівської центральної районної лікарні сплачений судовий збір в розмірі 487, 20 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Полтавської області через Машівський районний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня його проголошення апеляційної скарги, а особою, яка не була присутньою під час проголошення рішення в той же строк з дня отримання його копії.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на його оскарження, а у випадку його оскарження, після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Повний текст Рішення виготовлено та підписано 02 листопада 2015 року

Суддя: