Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/2211/15 Головуючий у суді І-ї інстанції Бондаренко В. В.
Доповідач Письменний О. А.
УХВАЛА

Іменем України

22.09.2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого судді - Письменного О.А.,

суддів -Дуковського О.Л., Гайсюка О.В.,

при секретарі - Животовській С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кіровограді цивільну справу за апеляційною скаргою фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на рішення Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 29.07.2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення заборгованості із заробітної плати, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, компенсацію втрат заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів виплати,-

Встановила :

У квітні 2015 року ОСОБА_3 звернулась в суд з позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, яким просила стягнути з нього заборгованість із заробітної плати, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, компенсацію втрат заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів виплати

В обґрунтування своїх позовних вимог зазначила, що згідно трудового договору від 06.09.2011 року укладеного між нею та фізичною особою - підприємцем ОСОБА_2, зареєстрованого в Бобринецькому районному центрі зайнятості 06.09.2011 року за №3, вона працювала продавцем продовольчих товарів у магазині, розташованому в с. Миколо-Бабанка Бобринецького району Кіровоградської області.

Зазначає, що 27 серпня 2014 року вказаний договір було розірвано за згодою сторін на підставі п.1 ст.36 КЗпП та знято з реєстрації у Бобринецькому районному центрі зайнятості

Вказує, що згідно п.3 договору відповідач зобов'язувався оплачувати її працю у розмірі 100% мінімальної заробітної плати на місяць.

Однак, починаючи з січня 2014 року по день звільнення, 27.08.2014 року, відповідач заробітну плату не виплачував та не здійснив виплату всіх належних сум при звільненні у зв'язку з чим просить стягнути з нього 21615,7 грн., з яких 9262,16 грн.- заборгованість по заробітній платі, 8647,80 грн. - середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, 3705,75 грн. - компенсація втрати заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів виплати.

У червні 2015 року позивач подала уточнену позовну заяву, збільшивши розмір позовних вимог через збільшення строку затримки розрахунку до 29870,31 грн., що складається із заборгованості по заробітній платі у сумі 9262,16 грн., середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 11083 грн., компенсації втрати заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів виплати у сумі 9524,35 грн., яка розрахована по 31.05.2015 року.

Рішенням Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 29.07.2015 року частково задоволено позов ОСОБА_3 до фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 про стягнення заборгованості із заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, компенсації втрати заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів виплати.

Стягнуто з фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 заборгованість із заробітної плати за період з 01.01.2014 року по 31.01.2014 року та з 01.03.2014 року по 27.08.2014 року в сумі 8410 грн. (що визначена без утримання податків, зборів, внесків, обов'язкових платежів), середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 28.08.2014 року по 29.07.2015 року в сумі 11083 грн. (що визначена без утримання податків, зборів, внесків, обов'язкових платежів) та компенсацію втрати заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів виплати з 28.08.2014 року по 31.05.2015 року в сумі 8587, 37 грн.

Вирішено питання про судові витрати та допущено негайне виконання рішення у частині стягнення заробітної плати, але не більше ніж за один місяць.

Відповідач подав апеляційну скаргу, якою просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_3

При цьому посилається на те, що заборгованість по заробітній платі перед ОСОБА_3 відсутня.

Також вказує, що про обчисленні кількості робочих днів не враховано святкові та неробочі дні у 2014-2015 роках.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах, визначених статтею 303 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Частково задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем заробітна плата за вказаний період виплачена лише за лютий 2014 року, а також у день звільнення позивача з ним не проведено розрахунок у зв'язку з чим утворилася заборгованість по заробітній платі.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду.

Судом встановлено і підтверджується матеріалами справи, що між фізичною особою - підприємцем ОСОБА_2 та ОСОБА_3 був укладений трудовий договір між працівником і фізичною особою, яка використовує найману працю від 06.09.2011 року, зареєстрований Бобринецьким районним центром зайнятості за №3(а.с.8).

Відповідно до умов вказаного договору, працівник зобов'язаний виконувати обов'язки продавця продовольчих товарів з часом виконуваної роботи з 08.00 до 17.00 з вихідними днями: субота, неділя. Тривалість щорічної оплачуваної відпустки та час її надання 24 календарні дні за домовленістю.

За умовами п.3 вказаного трудового договору фізична особа - підприємець ОСОБА_2 зобов'язався оплачувати працю ОСОБА_3 у розмірі 100% мінімальної заробітної плати на місяць. Розмір заробітної плати визначається за згодою сторін, але не нижче законодавчо встановленого розміру мінімальної заробітної плати.

27 серпня 2014 року трудовий договір від 06 вересня 2011 року розірвано сторонами за згодою сторін, відповідно до п.1 ст.36 КЗпП України, що підтверджується записом Бобринецького районного центра зайнятості за №3 про зняття його з реєстрації (а.с.8).

Згідно відомості про нарахування заробітної плати за лютий 2014 року напроти прізвища ОСОБА_3 стоїть її підпис, що свідчить про отримання нею у цьому місяці заробітної плати (а.с. 76), тому суд вірно відмовив у позові в частині стягнення заборгованості по запобітній платі за лютий 2014 року.

Доказів щодо виплати заробітної плати позивачу в інші місяці періоду за який вказує ОСОБА_3 відповідач не надав, посилаючись на те, що позивач викрала відповідну документацію. Колегія суддів погоджується з критичною оцінкою суду першої інстанції даного факту, оскільки він не доведений жодним доказом. А враховуючи, що характер правовідносин сторін покладає саме на відповідача відповідальність за зберігання бухгалтерської документації щодо нарахування та виплати заробітної плати працівникам, суд вважає, що обов'язок доказування факту повного розрахунку з позивачем належить відповідачу ОСОБА_2

З огляду на вказане є доведеним, що відповідачем в порушення вимог ст.ст. 47 та 116 КЗпП України в день звільнення позивача не проведено з ним розрахунок, у зв'язку з чим ОСОБА_3 не виплачено заробітну плату за фактично відпрацьований час.

Відповідно до ст.47 КЗпП України, роботодавець зобов'язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Статтею 116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

У разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку (ч.1 ст.117 КЗпП України).

Відповідно до п.п. 5, 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100, нарахування виплат у випадку збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної заробітної плати.

Нарахування виплат проводиться шляхом множення середньоденного заробітку на число робочих днів.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції, на підставі повно і всебічно досліджених доказів, з дотриманням норм процесуального права дійшов обґрунтованого висновку, що з вини відповідача з позивачем не проведений повний розрахунок при його звільненні, у зв'язку з чим позивачу не виплачено заробітну плату за фактично відпрацьований час з 01.01.2014 року по 31.01.2014 року та з 01.03.2014 року по 27.08.2014 року, що складає 8410 грн.

Також судом першої інстанції правильно визначено суму середнього заробітку за затримку розрахунку, який здійснюється виходячи з середньоденного заробітку вирахуваного за фактично відпрацьований термін протягом двох повних місяців, що передували місяцю звільнення поділений на робочі дні за ці місяці (2436:44=55, 36 грн.).

Оскільки 27.08.2014 року ОСОБА_3 звільнено, то виплата належних позивачу сум складає 237 робочих дні (кількість робочих днів затримки розрахунку при звільненні за період з 28.08.2014 року по 29.07.2015 року) на суму 13120,32 грн. (237х 55, 36 грн.=13120, 32 грн).

У зв'язку з тим, що ОСОБА_3 заявлена вимога про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 11083 грн., за таких обставин, суд правильно стягнув на користь позивача середній заробіток у вказаній сумі.

Статтями 2, 3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» N 2050-III від 19 жовтня 2000 року передбачено, компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Пунктом 4 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати визначено, що сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.

Сторона відповідача не надала розрахунку компенсації, яка обчислюється після утримання податків і обов'язкових платежів.

З розрахунку позивача сума компенсації за періоди прострочення складає: з 01.02.2014 по 31.05.2015 року - 949,14 грн., з 01.04.2014 по 31.05.2015 року - 893,36 грн., з 01.05.2014 по 31.05.2015 року - 851,31 грн., з 01.06.2014 по 31.05.2015 року - 802,91 грн., з 01.07.2014 по 31.05.2015 року - 810,73 грн., з 01.08.2014 по 31.05.2015 року - 973,73 грн., з 01.08.2014 по 31.05.2015 року - 66,98 грн., з 01.09.2014 по 31.05.2015 року - 616,60 грн., з 01.10.2014 по 31.05.2015 року - 573,600 грн., з 01.11.2014 по 31.05.2015 року - 540,20 грн., з 01.12.2014 по 31.05.2015 року - 488,99 грн., з 01.01.2015 по 31.05.2015 року - 437,66 грн., з 01.02.2015 по 31.05.2015 року - 354,33 грн., з 01.03.2015 по 31.05.2015 року - 201,07 грн., з 01.04.2015 по 31.05.2015 року - 26,80 грн., а разом 9524,35 грн.

Наданий позивачем розрахунок відповідачем не спростовано.

Отже, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню компенсація втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати, яка складає 9524,35 грн.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 57-60 ЦПК України.

Колегія суддів не погоджується з доводами апеляційної скарги про те, що відсутні підстави для стягнення заборгованості із заробітної плати, середнього заробітку за затримку розрахунку та компенсації втрати заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів виплати, так як стороною відповідача не надано суду належних та допустимих доказів виплати позивачу заробітної плати за період роботи з 01.01.2014 року по 31.01.2014 року та з 01.03.2014 року по 27.08.2014 року, як в порядку, встановленому ст. 115 КЗпП України, так і в день звільнення чи під час розгляду судом вказаного спору.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду відповідає фактичним обставинам справи та вимогам закону, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому вона не підлягає задоволенню.

Згідно ч.1 ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303,304,307,308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

/

Ухвалила :

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 29.07.2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає чинності з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий суддя:

Судді: