РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2015 року Київський районний суд м. Харкова

в складі: головуючого - судді Божко В.В.

за участю секретаря Дяденчук М.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання договору довічного утримання та повернення переданого майна, -

ВСТАНОВИВ:

31 серпня 2015 р. позивач звернулась до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2, просить суд розірвати договір довічного утримання, укладений 04.02.2010 р. між нею та відповідачкою, повернувши сторони в первісний стан; визнати за нею право власності на кватиру АДРЕСА_1.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що між нею та відповідачем - її онукою, 04.10.2010 р. був укладений договір довічного утримання, який був посвідчений нотаріально. Згідно умов договору відповідач повинна була надавати щомісячне грошове утримання у розмірі 100 грн., надавати побутові послуги, та забезпечувати позивача належними лікувальними засобами. В обмін на це позивач передав у власність відповідача квартиру АДРЕСА_1. Однак відповідач не належним чином виконувала свої обов'язки. Позивач просить розірвати договір довічного утримання і повернути сторони у первісний стан.

Позивач в судовому засіданні позов підтримала в повному обсязі. Також пояснила, що за станом здоров'я не потребує додаткового догляду. Відповідачка в даний час зі своїми неповнолітніми дітьми проживають в зазначеній квартирі. Дійсно відповідачка зробила в квартирі косметичний ремонт, коли вона перебувала у Луганську та доглядала за своєю хворою сестрою, яка в даний час також проживає в квартирі. Але між нею та відповідачкою виник конфлікт з приводу вселення в квартиру її чоловіка. На даний час вона бажає розірвати укладений договір.

Відповідач, будучи допитаною в судовому засіданні, проти задоволення позову заперечувала, вважаючи позовні вимоги суперечливими і такими, що не мають чіткого законодавчого обґрунтування, оскільки обов'язки, які передбачені договором довічного утримання, вона не порушувала. Між нею та позивакою - її бабусею виник конфлікт з приводу вселення в квартиру її чоловіка, між ними почались сварки. Але вона довгий час проживає в цій квартирі, 2 її неповнолітніх дітей відвідують учбовий заклад за місцем мешкання, в квартирі вона зробила ремонт. З моменту укладання договору вона допомагає позивачці, в разі її хвороби, купує необхідні ліки.

Суд, заслухавши пояснення сторін, свідків, перевіривши матеріали справи, прийшов до наступного.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Ст. 15 ЦК України гарантує кожній особі право на захист свого цивільного права у разі його порушення.

Ст. 16 ЦК України передбачає право кожній особі звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту прав та інтересів може бути: припинення правовідношення; відновлення становища, яке існувало до порушення..

Зазначений спосіб захисту застосовується у тих випадках, коли необхідно відновити становище, що існувало до укладення правочину з порушенням умов його дійсності.

Предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення ( ч. 1 ст. 179 ЦПК України).

Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Згідно до ч.1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом достовірно встановлено, що 04.02.2009 р. між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір довічного утримання (догляду), посвідченого нотаріусом Восьмої ХДНК, реєстровий № 7-96 та зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 04.02.2010 р., реєстраційний № 29538105 (а.с.6).

Згідно до ч.3 та ч.4 вказаного договору, відповідач взяла на себе зобов'язання довічно утримувати позивачку, забезпечувати харчування, одягом та надавати необхідну допомогу та матеріальну. Вартість матеріального забезпечення визначається у розмірі 100,00 грн. щомісячно.

Натомість позивач передала у власність відповідача двокімнатну квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 44,9 кв.м., житловою площею 27,1 кв.м.

Відповідно до ч. 5 вказаного договору, квартира, що є предметом цього договору, залишається у довічному користування позивачки, безкоштовно.

Відповідно до ст. 744 ЦК України, за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов'язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно.

Згідно до ч.1 ст. 755 ЦК України, договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов'язків, незалежно від його вини; на вимогу набувача.

Відповідно до статті 11 ЦПК України Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

В судовому засіданні позивач, обґрунтовуючи свої вимоги пояснила, що метою розірвання договору є виниклий конфлікт між нею та відповідачкою - її онукою з приводу вселення в квартиру її нового чоловіка. При цьому не заперечує, що відповідач з моменту укладання договору оселилася в квартиру зі своїми двома неповнолітніми дітьми. Між ними склалися добрі стосунки, вони піклувалися друг за другом. Деякий час вона перебувала у Луганську, доглядаючи за хворою сестрою, яку з часом перевезла у зазначену квартиру. Дійсно позивачка зробила в квартирі ремонт, змінила меблі. Але між ними виник конфлікт з приводу заселення в квартиру нового чоловіка відповідачки, вона категорично заперечує проти його проживання в квартирі. Щодо необхідності надання їй допомоги та догляду за нею, то вона в даний час себе гарно почуває та не потребує стороннього догляду та матеріальної допомоги.

За Цивільним кодексом України договір довічного утримання може бути розірваний на підставі рішення суду, на вимогу відчужувача або третьої особи у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов'язків.

Позивачем не доведено суду щодо порушення відповідачкою умов договору довічного утримання. Виниклий конфлікт між сторонами не може бути підставою для розірвання договору.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_3, ОСОБА_4 підтвердили лише наявність конфлікту, виниклого між сторонами. Щодо виконання, або невиконання умов договору, їм нічого не відомо.

Таким чином, аналізуючи надані докази та даючи їм правову оцінку, враховуючи встановлені судом і наведені вище обставини, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є необґрунтованими та недоведеними, у зв'язку з чим не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 203, 208, 209, 212, 213, 215 ЦПК України, ст.ст. 11, 744, 755 ЦК України суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання договору довічного утримання та повернення переданого майна - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

СУДДЯ -