Категорія 25Доповідач Нікушин В. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" березня 2015 р. м. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Вінницької області у складі:

головуючого Нікушина В.П.

суддів: Стеблюк Л.П., Денишенко Т.О.,

при секретарі Торбасюк О.І.

за участю представника ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Місто», за участі в якості третьої особи на стороні відповідача Вінницької міської станції швидкої допомоги про визнання події страховим випадком, стягнення відшкодування, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 05 лютого 2015 року, ухвалене по даній справі, -

В С Т А Н О В И Л А :

В жовтні 2014 року ОСОБА_3 звернулась в суд з даним позовом до публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Місто».

Мотивуючи позовні вимоги, посилалась на те, що вона працює фельдшером виїзної бригади Вінницької міської станції швидкої медичної допомоги, яка в особі головного лікаря 26 листопада 2013 року уклала з публічним акціонерним товариством «Страхова компанія «Місто» договір обов'язкового особистого страхування від нещасних випадків на транспорті за №102-000156.

Невід'ємною частиною цього договору є список працівників до якого входила і вона, на яких поширюється дія договору.

01.03.2014 року під час робочого часу, а саме близько 2-ї години ночі в медичному салоні карети швидкої допомоги на вул. Чорновола в м. Вінниці їй були заподіяні тілесні ушкодження, в зв'язку з цим вона перебувала на лікуванні понад 4 місяці.

За результатами цього нещасного випадку складено 17.03.2014 року акт №1 про проведення спеціального розслідування.

Відповідно до умов п.6.5.2. та 6.5.3. Договору страхування їй мала б бути виплачена страхова сума за 120 днів безперервного лікування та отримання нею ІІІ групи інвалідності в розмірі 75000 грн.

До страхової компанії були надані всі необхідні документи для виплати цього страхового відшкодування.

Рішенням суду першої інстанції в позові відмовлено, але з таким рішенням не погодилась ОСОБА_3 і оскаржила його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі вона просить рішення скасувати, посилаючись на те, що висновки суду суперечать встановленим обставинам справи і наведені в ньому доводи, спростовуються умовами договору страхування.

Окрім цього судом допущена неповнота по справі, оскільки суд не викликав до суду та не допитав з приводу нещасного випадку інженера з охорони праці в якості свідка, про що було заявлено клопотання.

Колегія суддів заслухавши доповідача, ОСОБА_3 її представника, представника відповідача та третьої особи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах вимог апеляційної скарги, прийшла до наступного висновку.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на помилковому тлумаченні положень страхового законодавства та суб'єктивній оцінці встановлених по справі обставин.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_3 виходив із того, що дія укладеного 26 листопада 2013 року між публічним акціонерним товариством «Страхова компанія «Місто» та Вінницькою міською станцією швидкої медичної допомоги, договору обов'язкового особистого страхування від нещасних випадків на транспорті за №102-000156 поширюється на дорожньо-транспортні події, які відбулись за участі транспортного засобу.

Таких висновків дійшов суд зважаючи на те, що ОСОБА_3, як іншого члена бригади швидкої допомоги ОСОБА_5 було травмовано пацієнтом ОСОБА_6, який перебував в стані алкогольного сп'яніння.

З висновками суду першої інстанції погоджується і колегія суддів з огляду на наступні обставини.

Встановлено, що між публічним акціонерним товариством «Страхова компанія «Місто» та Вінницькою міською станцією швидкої медичної допомоги 26 листопада 2013 року був укладений договір обов'язкового особистого страхування від нещасних випадків на транспорті за №102-000156.

Відповідно до умов п.1.2. цього договору застрахованими вважаються особи, які перебувають в трудових відносинах зі страхувальником, в даному випадку з Вінницькою міською станцією швидкої медичної допомоги.

Дія цього договору поширювалась і на ОСОБА_3, яка працювала на посаді фельдшера виїзної бригади (а.с.6).

П. 1.1. Договору визначає, що предметом страхування є майнові інтереси, пов'язані з життям, здоров'ям та працездатністю застрахованих осіб на час поїздки на службовому транспорті.

Ці положення Договору кореспондуються з п.1 Положення про обов'язкове особисте страхування від нещасних випадків на транспорті затверджене постановою КМ України №3959 від 14.08.1996 року який визначає порядок обов'язкового страхування від нещасних випадків на транспорті певних категорій осіб, в тому числі і працівників бригад медичної допомоги.

Необхідність застосування такого виду страхування відносно цієї категорії працівників медицини викликана тим, що їх робота нерозривно пов'язана з використанням транспортних засобів в умовах підвищеної небезпеки, викликаних терміновим прибуттям за викликом, або ж доставкою хворих до лікарні.

Отже, метою даного виду страхування є убезпечення працівників бригад медичної допомоги від ризиків, які можуть настати в результаті страхового випадку на транспорті.

По справі встановлено, що ОСОБА_3 01.03.2014 року була травмована в результаті заподіяння їй тілесних ушкоджень хворим ОСОБА_6, якого транспортували в автомобілі швидкої допомоги. Ним же були заподіяні тілесні ушкодження і медичному працівнику ОСОБА_5

Ці обставини знайшли своє підтвердження в актах форми Н-1 та Н-5 від 17.03. 2014 року (а.с.10-17).

В ході розгляду справи, судом першої інстанції було з'ясовано, що з приводу заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_3 та ОСОБА_5 ОСОБА_6 оголошено про підозру у вчинені кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 125 КК України. У рамках кримінального провадження ОСОБА_3 заявила позов до ОСОБА_6 про стягнення моральної шкоди (а.с. 87).

Отже, за встановлених обставин, суд першої інстанції цілком обґрунтовано відмовив в задоволенні позову, оскільки ОСОБА_3 не були заподіяні тілесні ушкодження джерелом підвищеної небезпеки в даному випадку не в результаті експлуатації автомобіля швидкої допомоги.

Більш того, в ході розгляду справи було встановлено, що між ОСОБА_3 та публічним акціонерним товариством «Страхова компанія «Місто» був укладений 26.11.2013 року договір добровільного страхування від нещасних випадків, за яким нею було отримано страхове відшкодування. Даний факт підтверджений і самою позивачкою.

За обставин встановлених у ході розгляду апеляційної скарги, наведені в ній доводи про необґрунтованість рішення суду є безпідставними і таким, що не тягнуть за собою скасування оскаржуваного рішення.

Колегія суддів палати у цивільних справах апеляційного суду Вінницької області на підставі ст.ст. 307, 309, 313, 315 ЦПК України,

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, відхилити.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 05.02.2015 року, ухвалене по справі за позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Місто», за участі в якості третьої особи на стороні відповідача Вінницької міської станції швидкої допомоги про визнання події страховим випадком, стягнення відшкодування, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий - суддя ______ В. П. Нікушин

Судді: ______ Л. П. Стеблюк

______ Т. О. Денишенко