АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 квітня 2015 р. Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого - Усика Г.І.

суддів - Головачова Я.В., Соколової В.В.

при секретарі - Троц В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1, діючого за довіреністю в інтересах ОСОБА_2 на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 25 лютого 2015 р. у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, стягнення аліментів на утримання дитини, стягнення коштів на утримання дружини та поділ майна,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2014 року ОСОБА_3 звернулася з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, стягнення аліментів на утримання дитини у твердій грошовій сумі у розмірі 800,00 грн. щомісячно за період трьох років, що передували її зверненню з позовною заявою до суду і до досягнення дитиною повноліття, стягнення на її утримання матеріальної допомоги у твердій грошовій сумі у розмірі 800, 00 грн. щомісячно за період один рік, що передував зверненню з позовною заявою до суду і протягом всього часу її проживання з дитиною-інвалідом та опікування нею, а також визнання за нею права власності на 1/6 частину квартири АДРЕСА_1 в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя.

На обґрунтування своїх вимог зазначала, що з 25.07.1997 р. вона перебуває у шлюбі з відповідачем, від якого мають дочку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка є дитиною-інвалідом і проживає з нею та перебуває на її утриманні.

Посилаючись на те, що шлюбно-сімейні відносини фактично припинено з січня 2005 р., і з цього часу вони не ведуть спільне господарство, просила розірвати шлюб.

Справа №754/15603/14-ц
№ апеляційного провадження:22-ц/796/5886/2015
Головуючийусудіпершоїінстанції:Буша Н.Д.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Усик Г.І.
Крім того вказувала на те, що відповідач протягом 9 років не цікавиться дитиною, не приймає участі у її догляді, вихованні та розвитку, не надає матеріальну допомогу на утримання дитини та її утримання, а тому з урахуванням його нерегулярного доходу, просила задовольнити вимоги про стягнення аліментів на утримання дитини та матеріальну допомогу на її утримання у твердій грошовій сумі.

Також зазначала, що у шлюбі з відповідачем ними придбано квартиру АДРЕСА_1 1/3 частина якої належить відповідачу та 2/3 частини - їх дитині. Оскільки з приводу поділу придбаної у шлюбі 1/3 частини квартири виник спір, просила визнати за нею право власності на 1/6 частину зазначеної квартири.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 25.02.2015 року позов задоволено частково

Розірвано шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2, зареєстрований 25.07.1997 року у відділі реєстрації актів громадянського стану Ватутінського району м. Києва, актовий запис №869.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/6 частину квартири АДРЕСА_1.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судові витрати у розмірі 1164,43 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання дочки ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі ј частини від всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 23.09.09.2014 року і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, як матері, що проживає з дитиною-інвалідом яка не може обходитися без постійного стороннього догляду у розмірі 1/6 частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше одного неоподаткованого мінімуму доходів громадян щомісячно, починаючи з 23.09.2014 року.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 243,60 грн.

Зазначено, що рішення суду в межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 просив скасувати рішення суду в частині поділу квартири, та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального і процесуального права.

Зазначав, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що не можуть бути доказом у справі джерела отримання коштів за договорами купівлі-продажу квартир, посвідчених одним і тим же нотаріусом з яких убачається, що частка відповідача у спірній квартирі не змінилася і становить 1/3 частина.

Крім того вказував, що задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3 в частині поділу частки у спірній квартирі, суд першої інстанції не урахував, що 1/3 частка спірної квартири була придбана за рахунок особистих коштів відповідача, отриманих від продажу 1/3 частини квартири АДРЕСА_2 що належала йому на праві власності, а тому вона є його особистою приватною власністю і поділу не підлягає.

В судовому засіданні ОСОБА_2 та його представники просили задовольнити апеляційну скаргу з наведених у ній підстав.

Представники ОСОБА_3 просили відмовити у задоволенні апеляційної скарги, посилаючись на те, що рішення суду в оскаржуваній частині є законним, обґрунтованим та справедливим, а доводи апеляційної скарги безпідставними.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які приймали участь в судовому засіданні, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 25.07.1997 р., від якого мають

неповнолітню дочкуОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, яка є дитиною-інвалідом і не може обходитися без постійного стороннього догляду, проживає разом з матір'ю та перебуває на її утриманні.

Рішення суду в частині розірвання шлюбу, стягнення аліментів на утримання дитини та ОСОБА_3 не оскаржується, а тому не є предметом перевірки апеляційної інстанції.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3 в частині визнання права власності на 1/6 частину квартири, суд першої інстанції виходив з того, що 1/3 частина квартири АДРЕСА_1 була придбана в період їх шлюбу та за спільні кошти подружжя, а тому частки сторін є рівними.

З таким висновок суду погодись не можна, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба, тощо) самостійного заробітку (доходу).

За змістом ч.1 ст.70 цього Кодексу у разі поділу майна частки майна подружжя є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до роз'яснень викладених у п. 23 постанови Пленуму Верховного суду України від 21.12.2007 р. №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання.

Відповідно до ч.7 ст.57 СК України якщо у придбання майна вкладені крім спільних коштів і кошти, що належали одному із подружжя, то частка у цьому майні відповідно до розміру внеску, є його особистою приватною власністю.

Як убачається з матеріалів справи, ОСОБА_2, ОСОБА_3 та їх неповнолітній дочці на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 11.03.2002 р. відділом приватизації державного житлового фонду Деснянської районної у м. Києві державної адміністрації на праві власності належала квартира АДРЕСА_2.

29.03.2002 р. зазначена квартира на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шандибою (реєстровий №1236) була продана її власниками за 17 000,00 грн.

В той же день на підставі договору купівлі-продажу, ОСОБА_2 набув у власність 1/3 частину квартири АДРЕСА_1, а неповнолітня

дочка стала власником 2/3 частини цієї квартири. Вартість зазначеної квартири визначена у розмірі 14 000,00 грн.

Сторони підтвердили, що квартира АДРЕСА_1 була придбана за кошти, що належали власникам квартири АДРЕСА_2. При цьому, як зазначала ОСОБА_3 в своїх письмових поясненнях та як свідок в судовому засіданні, вона відступила належну їй частку в квартирі АДРЕСА_1 неповнолітній дочці, оскільки продаж попередньої квартири проводився за згодою органу опіки та піклування, який зазначав про недопущення зменшення частки дитини при придбанні іншої квартири.

Зазначені обставини суд першої інстанції не урахував, та не звернув увагу на те, що сторони придбали квартиру АДРЕСА_1 за кошти, які належали кожному із них від проданої ними квартири АДРЕСА_2, і фактично добровільно здійснили її поділ, визнавши за ОСОБА_2 право власності на 1/3 частку квартири, а за їх дочкою ОСОБА_7, з урахування частки позивачки, право власності на 2/3 частки цієї квартири.

З урахуванням наведеного висновок суду першої інстанції про те, що належна відповідачеві 1/3 частка квартири АДРЕСА_1 є спільною сумісною власністю подружжя набутою у шлюбі є помилковим, а тому рішення суду в частині визнання за ОСОБА_3 права власності на 1/6 частину квартири АДРЕСА_1 в порядку поділу майна підлягає скасуванню, з ухваленням у цій частині нового рішення про відмову в задоволенні таких вимог.

Оскільки в цій частині вимоги ОСОБА_3 не підлягають задоволенню, то відсутні і підстави для стягнення з відповідача на її користь понесених нею витрат по сплаті судового збору в розмірі 1164,43 грн.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, діючого за довіреністю в інтересах ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 25 лютого 2015 р. в частині визнання за ОСОБА_3 права власності на 1/6 частку квартири АДРЕСА_1, та в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судових витрат у розмірі 1164,43 грн. скасувати, та ухвалити в цій частині нове рішення.

Відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання права власності на 1/6 частку квартири АДРЕСА_1

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий: Судді: