Справа №591/9561/13-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - Шершак М. І.
Номер провадження 22-ц/788/633/15 Суддя-доповідач - Левченко Т. А.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2015 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Левченко Т. А.,

суддів - Собини О. І. , Маслова В. О.

з участю секретаря судового засідання - Чуприни В.І.

розглянула у відкритому судовому засіданні у приміщенні Апеляційного суду Сумської області цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4

на ухвалу Зарічного районного суду м. Суми від 25 лютого 2015 року

у справі за скаргою ОСОБА_5 на бездіяльність державного виконавця відділу державної виконавчої служби Сумського міського управління юстиції Кацюби О.А., зацікавлена особа: ОСОБА_3, -

в с т а н о в и л а :

В листопаді 2013 року ОСОБА_5 звернулася до суду із вищезазначеною скаргою, яку мотивує тим, що постановою державного виконавця ВДВС Сумського МУЮ Коцюби О.А. від 02.07.2013 року відкрите виконавче провадження за виконавчим листом № 1805/6854 від 24.04.2013 року, виданим Зарічним районним судом м. Суми про стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 - 125 000 гривень. Представником боржника ОСОБА_5 ОСОБА_8 05.08.2013 року було подано на ім'я начальника відділу ДВС Сумського міського управління юстиції заяву про закриття виконавчого провадження у зв'язку з добровільним погашенням боргу за виконавчим документом, що підтверджується копіями рішення Зарічного районного суду м. Суми від 24.04.2013 року, ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 30.05.2013 року у справі № 1805/6854/2012 та розпискою стягувача ОСОБА_3 про отримання від ОСОБА_5 125 000 гривень. Вважає, що державний виконавець, встановивши факт добровільного виконання судового рішення, протиправно не закінчив виконавче провадження на підставі п. 8 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження», тому просить зобов'язати державного виконавця відділу державної виконавчої служби Сумського міського управління юстиції Кацюбу О.А. закінчити виконавче провадження ВП №36698244 в порядку п. 8 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» та зняти арешт, накладений на майно боржника за постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 09.07.2013 року, а також скасувати інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення та вчинити інші дії, необхідні у зв'язку із завершенням виконавчого провадження.

Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 25 лютого 2015 року скаргу ОСОБА_5 на бездіяльність державного виконавця ВДВС СМУЮ Кацюби О.А. задоволена частково. Зобов'язано державного виконавця відділу ДВС Сумського МУЮ Кацюбу О.А. прийняти процесуальні рішення у вигляді постанов по виконавчому провадженню №36698244 відповідно до вимог ст. 49 п. 8 Закону України «Про виконавче провадження». В задоволенні вимог про визнання бездіяльності державного виконавця відмовлено за необґрунтованістю вимог.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4 просить скасувати ухвалу суду від 25.02.2015 року в зв'язку із необґрунтованістю. Вважає, що судом було невірно застосовані норми цивільно-процесуального законодавства при постановленні ухвали, як наслідок ухвала суду суперечить вимогам чинного законодавства. Ніякого виконання рішення Зарічного районного суду від 24.04.2013 року ОСОБА_5 не здійснено, а тому підстави для закінчення виконавчого провадження відсутні.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення ОСОБА_3 та його представника - адвоката Третьякова С.М., державного виконавця відділу ДВС Сумського МУЮ Долю А.Д., в провадженні якої знаходиться виконавче провадження №36698244, які підтримали апеляційну скаргу, ОСОБА_5 та її представника ОСОБА_8, які заперечують проти апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи і перевіривши законність ухвали суду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Задовольняючи скаргу, суд першої інстанції виходив з наявності правових підстав для закінчення виконавчого провадження в зв'язку з добровільним виконанням рішення суду боржником. Проте, погодитись з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення скарги ОСОБА_5, в частині зобов'язання державного виконавця вчинити дії по закінченню виконавчого провадження, не можна, так як він суперечить п. 8 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» та не відповідає зібраним у справі доказам, а тому ухвала суду в зазначеній частині підлягає скасуванню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення порушено їх права чи свободи.

Ст. ст. 386, 387 ЦПК України визначено порядок розгляду скарги та судове рішення, яке ухвалюється за результатами її розгляду. Скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю заявника і державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби, рішення, дія чи бездіяльність якої оскаржуються. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи. Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняти або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби і права чи свободи заявника не було порушено суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 24 квітня 2013 року позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_5, треті особи: ТОВ "Інті-Брок-К", ОСОБА_11, про визнання договору недійсним та відшкодування матеріальної та моральної шкоди, задоволено частково: визнано недійсним договір купівлі-продажу цінних паперів №5-009/001/1 від 25 травня 2009 року, укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_3, стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 в рахунок відшкодування матеріального збитку суму розміром 125 000 грн., а також судові витрати 1250 грн. Ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 30.05.2013 року вказане судове рішення залишено без змін (а. с. 9-10).

На виконання зазначеного рішення суду Зарічним районним судом м. Суми видано виконавчий лист № 1805/6854 від 24.04.2013 року. Постановою від 02.07.2013 року державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Сумського міського управління юстиції Кацюбою О.А. за вказаним виконавчим листом відкрите виконавче провадження та надано боржнику термін для добровільного виконання рішення суду. Постановою цього ж державного виконавця від 09.07.2013 року накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно боржника ОСОБА_5 (а.с.5-6).

05.08.2013 року представником боржника ОСОБА_5 - ОСОБА_8 подано на ім'я начальника Відділу держаної виконавчої служби Сумського міського управління юстиції заяву, про закриття виконавчого провадження у зв'язку з добровільним погашенням боргу за виконавчим документом. До заяви було додано копії рішення Зарічного районного суду м. Суми від 24.04.2013 року, ухвали Апеляційного суду Сумської області від 30.05.2013 року у справі № 1805/6854/2012 та розписки стягувача ОСОБА_3 про отримання від ОСОБА_5 125 000 гривень. Заяву представник боржника обґрунтовував тим, що погашення боргу ОСОБА_5 перед стягувачем ОСОБА_3 у добровільному порядку ще під час судового розгляду справи до дати видачі виконавчого листа, підтверджується змістом ухвали Апеляційного суду Сумської області від 30.05.2013 року, якою залишено без змін рішення Зарічного районного суду від 24.04.2013 року, в якій зазначено про добровільну сплату 21.04.2013 року ОСОБА_5 ОСОБА_3 на відшкодування завданої шкоди 125 000 грн., що свідчить про визнання нею боргу. (а. с. 7).

Крім того 22.08.2013 року представник боржника ОСОБА_5 - ОСОБА_8 звернувся до Зарічного районного суду м. Суми з заявою про визнання виконавчого листа № 1805/6854 від 24.04.2013 року таким, що не підлягає виконанню. Заяву обґрунтовував також посиланням на обставину, встановлену в ухвалі Апеляційного суду Сумської області від 30.05.2013 року.

Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 02.10.2013 року, залишеною без змін ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 25.10.2013 року, в задоволенні заяви представника боржника ОСОБА_5 - ОСОБА_12 відмовлено за необґрунтованістю в зв'язку з тим, що заявником не надані будь-які докази того, що ОСОБА_5 сплатила ОСОБА_3 125 000 грн. на підставі виконавчого листа № 1805/6854 від 24.04.2013 року. Факт одержання коштів або написання розписки про їх одержання категорично заперечується стягувачем ОСОБА_3 (а. с. 8; 209-210).

29.10.2013 року начальник відділу ДВС Сумського МУЮ звернувся з листом до стягувача ОСОБА_3 щодо підтвердження ним факту укладання та підписання розписки, в якій зазначено, що ОСОБА_5 здійснила добровільне погашення спричиненого матеріального збитку у розмірі 125000 грн. На цей лист представник стягувача ОСОБА_3 - ОСОБА_13 повідомив відділу ДВС Сумського МУЮ про те, що ОСОБА_3 не складав і не підписував розписку про отримання від ОСОБА_5 125 000 грн., ніякого виконання рішення Зарічного районного суду м. Суми від 24.04.2013 року ОСОБА_5 не здійснено і ОСОБА_3 коштів в рахунок відшкодування матеріального збитку в розмірі 125 000 грн. від ОСОБА_5 не отримував (а. с. 45). Факт добровільного виконання рішення Зарічного районного суду м. Суми від 24 квітня 2014 року ОСОБА_5 стягувач ОСОБА_3 категорично заперечив і під час розгляду даної справи.

Суд першої інстанції, розглядаючи скаргу, прийшов до одночасних суперечливих висновків про необґрунтованість скарги в частині визнання бездіяльності державного виконавця неправомірною та наявності порушення державним виконавцем п. 8 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» та його обов'язку закінчити виконавче провадження. Задовольняючи скаргу в цій частині, суд першої інстанції послався на розписку від 21 квітня 2013 року, як на доказ того, що гроші, які передані за цією розпискою, погашають повністю заборгованість, яку ОСОБА_5 має перед ОСОБА_3 на підставі рішення Зарічного районного суду м. Суми від 24.04.2013 року, а також на висновок почеркознавчої експертизи, проведеної в даній справі на підставі ухвали суду, згідно якого підпис в розписці належить ОСОБА_3 Проте дата складання розписки та її зміст не є підтвердженням сплати ОСОБА_5 ОСОБА_3 125 000 грн. саме на виконання рішення Зарічного районного суду м. Суми від 24 квітня 2013 року та погашення боргу у виконавчому провадженні № 36698244.

Згідно змісту розписки ОСОБА_3 засвідчив, що ОСОБА_5 здійснила добровільне погашення спричиненого матеріального збитку в розмірі 125000 гривень по претензії від 31.01.2012 року про порушення умов договором № Б-009/001/1 від 25.05.2009 року купівлі-продажу пакету акцій (50+1 акція) ВАТ «Сумське АТП 15928», і ОСОБА_5 передала ОСОБА_3 готівкою зазначену грошову суму в рахунок відшкодування завданого йому матеріального збитку (а. с. 84). Таким чином суд першої інстанції в обґрунтування своєї ухвали послався на правовідносини, які виникли між сторонами ще до ухвалення рішення 24 квітня 2013 року. Ці зобов'язання, при їх оспорюванні можуть бути предметом нового самостійного позову в окремій цивільній справі. Виглядає штучним і недостатньо обґрунтованим намагання ОСОБА_5 довести в цій справі факт передачі нею вказаної суми грошових коштів ОСОБА_3 21 квітня 2013 року саме в рахунок виконання рішення суду від 24 квітня 2013 року. Колегія суддів знаходить ці правовідносини між стягувачем і боржником такими, що знаходяться за межами даного виконавчого провадження і такими, що не впливають на порядок і строки виконавчих дій державного виконавця у виконавчому провадженні № 36698244.

Щодо посилань суду першої інстанції на ухвалу Апеляційного суду Сумської області від 30 травня 2013 року, то на підставі, зазначеної в ній обставини про добровільну сплату ОСОБА_5 ОСОБА_3 у відшкодування завданої шкоди 125 000 грн., представник ОСОБА_5 подавав заяву про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню. Відповідно до положень ст. 369 ЦПК України визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, може застосовуватися у ряді випадків, які виключають проведення виконавчих дій за цим виконавчим документом, зокрема у разі добровільного виконання рішення боржником поза виконавчим провадженням. Проте, як зазначалося вище в задоволенні цієї заяви судом було відмовлено та виконавчий лист визнано таким, що підлягає примусовому виконанню. Крім того з матеріалів цивільної справи № 1805/6854/2012 вбачається, що доводи апеляційної скарги представника ОСОБА_5 на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 24 квітня 2013 року не містили посилань на згадану розписку від 21 квітня 2013 року та добровільне виконання відповідачкою вимог позивача. Копія розписки була надана апеляційному суду ОСОБА_5 29 травня 2013 року, представник ОСОБА_3 в судовому засіданні апеляційного суду не підтвердив факт складання та підписання ОСОБА_3 розписки та отримання ним, зазначених в розписці грошових коштів, та апеляційний суд послався на зазначену в розписці обставину відшкодування збитків, як на підтвердження факту визнання відповідачкою ОСОБА_5 позовних вимог ОСОБА_3 про відшкодування завданої шкоди.

Таким чином, ні в матеріалах виконавчого провадження, ні в матеріалах даної справи немає безспірних доказів, які б свідчили про належне виконання боржником рішення суду після набрання ним законної сили. Сторони виконавчого провадження визнають, що після набрання рішення суду законної сили між ними не відбулось жодних платежів на виконання цього рішення. Отже, у державного виконавця не було законних підстав для закінчення виконавчого провадження на підставі п. 8 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки це могло б відбутися тільки при умові фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Отже, виходячи з викладеного, ухвалу суду першої інстанції в частині зобов'язання державного виконавця відділу державної виконавчої служби Сумського міського управління юстиції Кацюбу О.А. прийняти процесуальні рішення у вигляді постанов по виконавчому провадженню №36698244 відповідно до вимог ст. 49 п. 8 Закону України «Про виконавче провадження» не можна визнати законною, а тому на підставі п. 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України вона підлягає скасуванню в цій частині з постановленням нової ухвали про відмову в задоволенні цих вимог скарги ОСОБА_5

Керуючись ст. ст. 303; 307 ч. 1 п. 2; 309 ч. 1 п. п. 3, 4; 313-314; 316 ЦПК України, колегія суддів -

ухвалила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 задовольнити частково.

Ухвалу Зарічного районного суду м. Суми від 25 лютого 2015 року скасувати в частині зобов'язання державного виконавця відділу державної виконавчої служби Сумського міського управління юстиції Кацюбу О.А. прийняти процесуальні рішення у вигляді постанов по виконавчому провадженню №36698244 відповідно до вимог ст. 49 п. 8 Закону України «Про виконавче провадження» та в задоволенні цих вимог скарги ОСОБА_5 відмовити.

В іншій частині ухвалу Зарічного районного суду м. Суми від 25 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді