Справа № 373/933/15-ц Головуючий у І інстанції Овдієнко К.М.
Провадження № 22-ц/780/5835/15 Доповідач у 2 інстанції Дмитрієва Л. Д.
Категорія 18 20.10.2015
УХВАЛА

Іменем України

20 жовтня 2015 року Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Київської області у складі:

Головуючого - Дмитрієвої Л.Д.

Суддів: Мельника Я.С.,Волохова Л.А.,

при секретарі: Токар Т.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 03.09.2015 року за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення боргу

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 03.09.2015 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволені.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 інфляційні втрати у зв'язку з невиконанням грошового зобов'язання у розмірі 21371 грн.65 коп, три відсотки річних за користування чужими коштами у розмірі 3785 грн.44 коп. та судові витрати в розмірі 259 грн.58 коп. , а разом 25416 грн.67 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, при цьому апелянт посилається на те, що рішення суду першої інстанції є незаконним, оскільки постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права, так як суд не застосував до спірних правовідносин ст..613 ЦК України та допустив порушення вимог ст.. 57,60 ЦПК України.

Колегія суддів, заслухав суддю доповідача, представників сторін, вивчивши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд 1 інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Згідно ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Судом першої інстанції були встановлені факти і відповідні їм правовідносини, які виникли між сторонами під час розгляду справи, шляхом дослідження матеріалів цивільної справи № 2/373/8/13 та виконавчого провадження 419/5-15.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 24.01.2013,яке набрало законної сили 15.04.201.3, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 стягнуто грошову компенсацію за вкладені нею кошти у будівництво будинку, що розташований по вул..Волинській 17 в м.Переяславі-Хмельницькому Київської області в розмірі 69868,05 грн. та 1704,72 грн. судових витрат , а разом 71572,77 коп.

На виконання цього судового рішення ОСОБА_3 26.06.2013 видано виконавчий, лист, який вона подала для примусового виконання до відділу ДВС Переяслав-Хмельницького МРУЮ. Виконавчий лист повернуто стягувачеві 31.10.2013 відповідно до п.2 ст.47 ЗУ «Про виконавче провадження» у зв'язку з відсутністю у боржника майна, на яке можливо звернути стягнення. Стягнення коштів за вказаним виконавчим документом не проводилося. Зазначені обставини вбачаються з виконавчого листа, що міститься в матеріалах виконавчого провадження 419/5-15, та копії постанови начальника відділу ДВС Переяслав-Хмельницького МРУЮ ОСОБА_4 про повернення виконавчого документа стягувачеві від 31.10.2013, яка міститься в матеріалах цивільної справи № 2/373/8/13(т.2 а.с.35).

З матеріалів виконавчого провадження № 419/5-15 вбачається, що 31.10.2014 головному бухгалтеру НІЕЗ «Переяслав», де працює боржник направлені постанови про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 боргу в сумі 71572,77 грн. 7157.27 грн. виконавчого збору та 50 грн. витрат на виконавче провадження шляхом відрахування з усіх видів заробітку боржника 20 % до повного погашення боргу .За заявою боржника, згідно з вимогою державного виконавця від 22.12.2014 № 85934, розмір стягнень із заробітної плати змінено з 20% на 10%.

За заявою стягувача ОСОБА_3 від 25.11.2014 кошти, які відраховуються з доходів ОСОБА_2 перераховуються на вказаний стягувачем рахунок в банківській установі. Згідно з довідкою Генерального директора НІЕЗ «Переяслав» від 18.03..2015 № 128,із заробітної плати ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 в рахунок погашення боргу за період листопада 2014 року по лютий 2015 року відраховано 6613,33 грн.Залишок боргу становив 64959,44.

Відповідно до ч. 5 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду.

Частиною 2 статті 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотка річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом .

Відповідно до правових висновків Верховного Суду України, викладених у постанові від 01.10.2014 у справі № 6-113 цс14, будь-яке зобов'язання, яке зводиться до сплати грошей, є грошовим зобов'язанням незалежно від правових підстав його виникнення і в разі його порушення підлягає застосуванню ч. 2 ст. 625 ЦК України. Зокрема, суд зазначив: «За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять, до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржнику за прострочення грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів у наслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належаними до сплати кредиторові».

Згідно з положеннями ст..360-7 ЦПК України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми прав викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи і підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу (про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах), є обов'язковим для всіх суб»єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права, та має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Після набрання законної сили судовим рішенням у відповідачки перед позивачкою виникло грошове зобов'язання сплатити борг у розмірі 71572,77 грн.,яке нею не було виконане в добровільному порядку.

У ході примусового виконання рішення боржниця частково сплатила борг на загальну суму 6613,33, шляхом відрахування коштів із заробітної плати в період з листопада 2014 року по лютий 2015 року На час звернення до суду сума боргу відповідачки становила 674959,44 грн. Саме на цю суму боргу позивачка нарахувала інфляційні витрати, що не виходить за межі наданого їй права обчислити інфляційні втрати за період до листопада 2014 року виходячи з більшої суми боргу.

Судова колегія погоджується , що зроблений позивачем розрахунок інфляційних витрат та трьох процентів річних відповідає нормам чинного законодавства.

Посилання апелянта на не застосування судом першої інстанції до спірних правовідносин ст..613 ЦК України у зв'язку з відмовою позивачки від отримання боргу є безпідставним, оскільки в суді першої інстанції доводи апелянта не знайшли свого підтвердження, що в серпні 2014 року надіслані поштовим переказом кошти (загалом 6000 грн. повернуті відповідачу з ініціативи позивача. Гроші були повернуті відправнику з порушенням Порядку пересилання поштових відправлень, оскільки не було отримано письмової відмови отримувача від їх одержання та не витримано 30-денний строк для вручення адресату коштів.

Судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції що заява ОСОБА_5 про відмову отримувати від ОСОБА_2 кошти в рахунок погашення боргу подана нею державному виконавцю 28.10.2014 була пов'язана з розглядом в суді її заяви про заміну способу виконання судового рішення, оскільки 25.11.2014 року вона подала державному виконавцю заяву про перерахування стягнутих коштів на її рахунок в банку.

Суд першої інстанції вірно зауважив, що в разі бажання перерахувати кошти в рахунок погашення боргу боржниця не була позбавлена можливості перерахувати кошти не депозитний рахунок державної виконавчої служби під час розгляду справи.

Рішення суду, відповідає вимогам закону, порушення або неправильного застосування норм матеріального та процесуального права не встановлено, тому підстав для скасування рішення колегія не вбачає.

Керуючись ст.ст.307,308 ЦПК України судова колегія,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 03.09.2015 року без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: