УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі :

Колодійчука В.М., Висоцької В.С., Фаловської І.М.,
розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Чернігівської міської лікарні № 2 Чернігівської міської ради про визнання незаконним наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди, за касаційною скаргою Чернігівської міської лікарні № 2 Чернігівської міської ради на рішення апеляційного суду Чернігівської області від 06 травня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Чернігівської міської лікарні № 2 Чернігівської міської ради про визнання незаконним наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди.

З урахуванням уточнених позовних вимог, просив: визнати незаконним та скасувати наказ головного лікаря Чернігівської міської лікарні № 2 Чернігівської міської ради № 181-ос від 19 червня 2014 року в частині звільнення позивача, завідувача (лікаря-хірурга судинного) відділення серцево-судинної хірургії, з 10 червня 2014 року від сумісництва на 0,5 посади лікаря-хірурга судинного рентгенохірургічного блоку цього відділення, у зв'язку із скороченням штату, п. 1 ст. 40 КЗпП України; поновити позивача з 10 червня 2014 року за сумісництвом на 0,5 посади лікаря-хірурга судинного рентгенохірургічного блоку цього відділення або на рівнозначній посаді; стягнути на користь позивача з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 21 312 грн 90 коп.; покласти на головного лікаря лікарні, як посадову особу, винну за незаконне звільнення позивача, обов'язок відшкодувати шкоду, заподіяну установі у зв'язку з оплатою позивачу часу вимушеного прогулу; в рахунок відшкодування спричиненої позивачеві незаконним звільненням моральної шкоди, зобов'язати головного лікаря лікарні принести свої публічні вибачення шляхом розміщення відповідного оголошення у газеті «Деснянська правда». Також позивач просив стягнути на його користь з відповідача понесені судові витрати.

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 04 лютого 2015 року в позові відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Чернігівської області від 06 травня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено у справі нове рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Визнано незаконним наказ Чернігівської міської лікарні № 2 Чернігівської міської ради № 181-ос від 19 червня 2014 року в частині звільнення ОСОБА_4, завідувача (лікаря-хірурга судинного) відділення серцево-судинної хірургії, з 10 червня 2014 року від сумісництва на 0,5 посади лікаря-хірурга судинного рентгенохірургічного блоку цього відділення, у зв'язку із скороченням штату, п. 1 ст. 40 КЗпП України.

Поновлено ОСОБА_4 на 0,5 посади лікаря-хірурга судинного рентгенохірургічного блоку відділення серцево-судинної хірургії Чернігівської міської лікарні № 2 Чернігівської міської ради за сумісництвом з 11 червня 2014 року.

Стягнуто з Чернігівської міської лікарні № 2 Чернігівської міської ради на користь ОСОБА_4 27 569 грн 31 коп. середнього заробітку за час вимушеного прогулу (обов'язкові платежі і податки з даної суми не відраховано).

В задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_4 відмовлено.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

У касаційній скарзі Чернігівська міська лікарня № 2 Чернігівської міської ради просить скасувати оскаржуване рішення апеляційного суду і залишити в силі рішення районного суду, посилаючись на порушення апеляційним судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши в межах касаційної скарги правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню.

Згідно ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження судового рішення може бути неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції під час розгляду справи в касаційному порядку перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права.

Ухвалюючи у справі судове рішення про відмову в позові, суд першої інстанції виходив з того, що звільнення позивача від роботи за сумісництвом за п. 1 ст. 40 КЗпП України відбулось без порушення встановленої законом процедури, а тому підстави для задоволення вимог заявленого позову відсутні.

Апеляційний суд з такими висновками не погодився, встановив, що в даному випадку при реорганізації, яка була проведена в лікарні, не відбулось скорочення штату або чисельності працівників. Такі обставини не можуть слугувати підставою для звільнення позивача у зв'язку із скороченням штату, так як припинення трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу можливе лише у разі скорочення чисельності або штату працівників (п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України). Інші задоволені апеляційним судом позовні вимоги апеляційний суд визнав похідними та обґрунтованими.

Доводи касаційної скарги та наявні в матеріалах справи документи не свідчать про порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, тому колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу.

Керуючись ст. ст. 332, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Чернігівської міської лікарні № 2 Чернігівської міської ради відхилити.

Рішення апеляційного суду Чернігівської області від 06 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: В.М. Колодійчук

В.С. Висоцька

І.М. Фаловська