АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/5725/15
Справа №640/3856/15-ц Головуючий 1 інстанції: Чередник В.Є.
Категорія: інші Доповідач: Сащенко І.С.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2015 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - Сащенко І.С.

суддів: - Бездітка В.М., Кіпенка І.С.,

за участі секретаря - Бойко А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Київського районного суду м. Харкова від 17 червня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Регіон-Банк», треті особи: Державна реєстраційна служба України, товариство з обмеженою відповідальністю «Торговий будинок «Аквілон» про скасування рішення та зобов'язання вчинити дії,-

в с т а н о в и л а:

У березні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ПАТ «Регіон-Банк», треті особи Державна реєстраційна служба України, ТОВ «Торговий будинок «Аквілон» про скасування рішення та зобов'язання вчинити дії.

В обґрунтування вимог вказав, що 14 червня 2010 року між ПАТ «Регіон-Банк» та ТОВ «Торговий будинок «Аквілон» був укладений договір кредиту № 06-1-05-59, на забезпечення виконання зобов'язань по якому між ПАТ «Регіон-Банк» (Іпотекодержатель) та ОСОБА_3 (Іпотекодавець) був укладений того ж дня договір іпотеки № 06-1-05-59/з1.

Предметом іпотеки є п'ятикімнатна квартира АДРЕСА_2, яка належить Іпотекодавцю на підставі рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 10 жовтня 2007 року.

Відповідно до протоколу №21 засідання правління ПАТ «Регіон-банк» від 10 лютого 2014 року постановлено: з метою погашення кредитної заборгованості позичальника за кредитним договором № 06-1-05-59 від 14 червня 2010 року використати право Банку, яке передбачено ст. 37 Закону України «Про іпотеку», розділом 4 договору іпотеки № 06-1-05-59/з1 від 14 червня 2010 року, що забезпечує кредитні зобов'язання Позичальника, а саме: застереження про задоволення вимог іпотекодержателя - шляхом набуття права власності на предмет іпотеки - п'ятикімнатну квартиру АДРЕСА_2, адресу змінено згідно рішення Харківської міської ради № 480 від 24 липня 2013 року на АДРЕСА_1, з метою продажу.

На підставі прийнятого рішення Державною реєстраційною службою України було проведено реєстрацію права власності на предмет іпотеки за ПАТ «Регіон-Банк».

Проте, рішенням апеляційного суду Харківської області від 15 жовтня 2013 року рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 10 жовтня 2007 року було скасовано, тобто предмет іпотеки йому не належав.

Просив скасувати рішення правління ПАТ «Регіон-банк» від 10 лютого 2014 року та зобов'язати реєстраційну службу скасувати реєстрацію за банком спірної квартири.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав.

Представник відповідача проти позовних вимог заперечувала.

Представники третіх осіб до суду не з'явилися.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 17 червня 2015 у задоволенні позовних вимог - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить рішення суду першої інстанції скасувати і прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги. Посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що для скасування рішення правління банку є всі підстави, оскільки на момент його прийняття він не був власником предмета іпотеки.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення осіб, що з'явилися, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду у відповідності до ст. 303 ЦПК України в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених у суді першої інстанції, знаходить апеляційну скаргу не підлягаючою задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 213 ЦПК України - рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно вимог ст. 214 ЦПК України - під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема питання про те, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 суд першої інстанції виходив з того, що для прийняття правлінням банку рішення від 10.02.2014 року були всі підстави.

Вказаний висновок суду судова колегія апеляційного суду вважає вірним.

Встановлено, що відповідно до договору кредиту № 06-1-05-59 від 14 червня 2010 року та додаткової угоди № 7 від 20 квітня 2011 року до нього, ПАТ «Регіон-Банк» відкрив позичальнику ТОВ «Торговий будинок «Аквілон» кредитну лінію з метою поповнення обігових коштів з лімітом кредитування у розмірі 1025000 грн. строком до 8 червня 2011 року з нарахуванням 26 % в порядку, визначеному цим договором.

У забезпечення виконання зобов'язань за цим договором між ПАТ «Регіон-Банк» та ОСОБА_3 був укладений договір іпотеки від 14 червня 2010 року № 06-1-05-59/з1, предметом якого є належна на праві власності останньому п'ятикімнатна квартира АДРЕСА_2, загальною площею 392,7 кв. м., житловою площею 106,3 кв. м.

Рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради «Про зміну та впорядкування адрес об'єктам нерухомого майна на території, що включена до меж міста Харкова» № 480 від 24 липня 2013 року адреса була змінена на: АДРЕСА_1.

Умовами п. 4 договору іпотеки передбачено, що в разі невиконання або неналежного виконання зобов'язання, сторони домовилися про те, що звернення стягнення на передане в іпотеку майно може бути здійснено шляхом, передбаченим Законом України «Про іпотеку».

Сторони досягли згоди про можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання (п. 4.3 договору іпотеки).

Статтею 36 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до ст. 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.

Відповідно до роз'яснень Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладених в п. 39 Постанови «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30 березня 2012 року № 5, з урахуванням положень ч. 3 ст. 33, ст. 36, ч. 1 ст. 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.

Протоколом № 1 засідання Спостережної Ради ПАТ «Регіон-Банк» погоджено рішення Правління банку згідно протоколу від 10 лютого 2014 року № 21 щодо погашення кредитної заборгованості за кредитним договором від 14 червня 2010 року № 06-1-05-59 шляхом використання права банком на набуття права власності на предмет іпотеки.

ПАТ «Регіон-Банк» скористався своїм правом та набув право власності на предмет іпотеки, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 17 лютого 2014 року, інд. 17863835.

Посилання ОСОБА_3 в позовній заяві та апеляційній скарзі на те, що рішення про визнання за ним права власності на спірну квартиру було скасовано рішенням апеляційного суду, а тому рішення про набуття права власності за банком було прийнято незаконно, судовою колегією не приймається.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 15 жовтня 2013 року рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 10 жовтня 2007 року про визнання за ОСОБА_3 права власності на квартиру АДРЕСА_2 було скасовано.

Проте, згідно відповіді реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, право власності позивача на спірну квартиру, згідно даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно припиненим не значиться.

Тобто, для скасування рішення Спостережної Ради ПАТ «Регіон-Банк» від 10 лютого 2014 року № 21 щодо погашення кредитної заборгованості за кредитним договором від 14 червня 2010 року № 06-1-05-59 шляхом використання права банком на набуття права власності на предмет іпотеки - відсутні підстави.

Суд розглянув справу в межах заявлених вимог. Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Згідно з ч. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суду відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 315,317 ЦПК України колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 17 червня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді