Справа № 367/3909/15-ц
ІРПІНСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2015 року Ірпінський міський суд Київської області в складі:

головуючого судді Чернов Д. Є.

при секретарі Чамор Я.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Ірпінського міського суду Київської області цивільну справу за позовом Політичної партії «Нові обличчя» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про захист ділової репутації, визнання недостовірною інформації, що порочить честь, гідність і ділову репутацію, спростування недостовірної інформації, -

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду з даним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 року через мережу Інтернет на офіційному сайті смт. Коцюбинське - http://www.kotsubynske.com.ua - опубліковано статтю за авторством ОСОБА_1 під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_1».

Вважають, що Відповідачі поширили недостовірну інформацію, яка безпосередньо стосується Політичної партії «Нові обличчя», яка принижує, честь, гідність та ділову репутацію Політичної партії «Нові обличчя».

В зв'язку з вище викладеним просили визнати недостовірною та такою, що порочить ділову репутацію Політичної партії «Нові обличчя» інформацію, опубліковану і поширену ОСОБА_1 та, власником веб-сайту http://www.kotsubynske.com.ua ОСОБА_2 у статті «ІНФОРМАЦІЯ_1», яка ІНФОРМАЦІЯ_2 року була розміщена за адресою ІНФОРМАЦІЯ_3, про те, що: «ІНФОРМАЦІЯ_1»; зобов'язати ОСОБА_1 та ОСОБА_2, протягом десяти днів з моменту набрання законної сили рішенням суду розмістити спростування поширеної про Політичну партію «Нові обличчя» недостовірної інформації наступного змісту та форми: «Спростування інформації. ІНФОРМАЦІЯ_2 року на Інтернет-сайті http://www.kotsubynske.com.ua за адресою ІНФОРМАЦІЯ_3 була опублікована стаття під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_1», в якій була поширена недостовірна інформація про Політичну партію «Нові обличчя». Зокрема, недостовірною є інформація про те, що: «ІНФОРМАЦІЯ_1»; зобов'язати ОСОБА_1 та ОСОБА_2, протягом десяти днів з моменту набрання законної сили рішенням суду вилучити з Інтернет-сайту http://www.kotsubynske.com.ua статтю під назвою: «ІНФОРМАЦІЯ_1», яка була опублікована ІНФОРМАЦІЯ_2 року та розміщена за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3; судові витрати покласти на Відповідачів.

В судове засіданні представник позивача з'явилася, позов підтримала в повному обсязі, просила його задоволити.

Відповідач ОСОБА_1 та її представник в судове засідання з'явилися, позов не визнали, просили відмовити в його задоволені.

ВідповідачОСОБА_2 в судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи був повідомлений належним чином. До суду надійшла заява з проханням слухати справу у його відсутність, позов не визнає, просив відмовити в його задоволені.

Суд, заслухавши думку учасників процесу, дослідивши письмові докази по справі, вважає позов таким, що не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Так, судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 року через мережу Інтернет на офіційному сайті смт. Коцюбинське - http://www.kotsubynske.com.ua - опубліковано статтю за авторством ОСОБА_1 під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_1», яка розміщена за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.7-27).

Відповідно до ст. 94 ЦК України юридична особа має право на недоторканність її ділової репутації, на таємницю кореспонденції, на інформацію та інші особисті немайнові права, які можуть їй належати. Особисті немайнові права юридичної особи захищаються відповідно до глави 3 Цивільного кодексу України.

За ч. 1 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Відповідно до абзацу 1 п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» №1 від 27.02.2009 (далі - Постанова) при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, сукупність таких обставин: поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; поширена інформація стосується певно фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Таким чином, для задоволення вимог Позивача потрібно довести не лише факт поширення інформації та те, що поширена інформація стосується Позивача, а й те, що поширена інформація є недостовірною та такою, що порушує особисті немайнові права Позивача. При цьому, Позивач повинен чітко зазначити, яка інформація є, на його думку, недостовірною.

Відповідно до змісту позовної заяви Позивач вважає недостовірною назву статті оприлюдненої Відповідачем, а саме формулювання «ІНФОРМАЦІЯ_1». Виходячи із змісту позовних вимог, Позивач вимагає спростування лише цього формулювання.

Однак фраза «ІНФОРМАЦІЯ_1» не може бути спростованою, оскільки є оціночним судженням Відповідача. Так, згідно з ч. 2 ст. 30 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

На тому, що оціночні судження не можуть бути спростовані, наголосив також Верховний Суд України: відповідно до статті 277 ЦК не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції (абзац 3 п. 19 Постанови).

Фраза Відповідача про те, що політична партія «Нові обличчя» є загрозою для Києва та області», є оцінкою Відповідача, вираженням її суб'єктивної думки і поглядів. На те, що ця фраза є оціночним судженням, вказує також вживання слова загроза, що є абстрактним іменником із негативним семантичним контекстом. Твердження про те, що політична партія є загрозою, не можна перевірити на предмет достовірності, воно є власною оцінкою, складеною на підставі аналізу діяльності політичної сили. Тому твердження Відповідача «ІНФОРМАЦІЯ_1» не може бути спростоване, оскільки не містить фактичних даних.

В обґрунтування своїх свої позовних вимог Позивач посилається на абзац 6 п. 15 Постанови Пленуму ВСУ, згідно з якою негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного. При цьому, Позивачем не було врахованого того факту, що ч. 3 ст. 277 ЦК України, на якій ґрунтувалося положення Постанови, була виключена на підставі п. 3 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв'язку з прийняттям Закону України "Про інформацію" та Закону України "Про доступ до публічної інформації" № 1170-VІІ від 27.03.2014. Закон про внесення змін набув чинності 19.04.2014 року, а отже на момент поширення оспорюваної інформації Відповідачем (ІНФОРМАЦІЯ_2 року), на час звернення Позивача до суду норма ч. 3 ст. 277 ЦК України була нечинною.

Закон про внесення змін скасував презумпцію недостовірності негативної інформації, поширеної про особу. В той же час, законодавець змінив підхід, за яким тягар доведення достовірності поширеної інформації, було покладено на особу, яка здійснила таке поширення. З моменту вступу закону про внесення змін в силу обов'язок доводити достовірність (недостовірність) поширеної інформації покладається як на особу, яка поширила інформацію, так і на особу, якої стосується поширена інформація.

Відповідно до ч. 1 ст. 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. За ч. 2 цієї статті кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмо або в інший спосіб - на свій вибір. Поширюючи статтю під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_1» Відповідач реалізовувала своє конституційне право на вільне вираження поглядів, а тому засудження Відповідача буде порушенням її прав, гарантованих Основним законом.

Позивач також просить зобов'язати Відповідачів вилучити з Інтернет-сайту http//www.kotsubynske.com.ua статтю «ІНФОРМАЦІЯ_1». Однак така форма захисту прав не передбачена Цивільним кодексом України. Так, ст. 277 ЦК передбачає спростування недостовірної інформації або відповідь, що реалізується у той же спосіб, в який було поширено інформацію. Положення ЦК розкрито у п. 25 Постанови, а саме: спростування має здійснюватися у такий самий спосіб, у який поширювалася недостовірна інформація. У разі, якщо спростування недостовірної інформації неможливо чи недоцільно здійснити у такий же спосіб, у який вона була поширена, то воно повинно проводитись у спосіб, наближений (адекватний) до способу поширення, з урахуванням максимальної ефективності спростування та за умови, що таке спростування охопить максимальну кількість осіб, що сприйняли попередньо поширену інформацію.

Крім того, визначаючи спосіб спростування відомостей, суд відповідно до вимог статті 37 Закону про пресу та положень іншого відповідного законодавства може зобов'язати редакцію (видавництво) опублікувати спростування в спеціальній рубриці або на тій самій шпальті й тим самим шрифтом, що й спростовуване повідомлення: у газеті - не пізніше місяця з дня набрання рішенням законної сили, в інших періодичних виданнях - у запланованому найближчому випуску.

Якщо відповідь та спростування у тому ж засобі масової інформації є неможливими у зв'язку з припиненням його випуску, то така відповідь та спростування можуть бути оприлюднені в іншому засобі масової інформації за рахунок особи, яка поширила недостовірну інформацію.

Таким чином, вилучення поширеної інформації з мережі Інтернет як спосіб захисту в разі поширення недостовірної інформації законодавством не передбачено.

Вимога спростувати поширену Відповідачем інформацію також суперечить Європейській конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та практиці Європейського суду з прав людини. Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У рішенні по справі «Українська Прес-Група» проти України», Суд наголосив, шо вимога довести правдивість оціночних суджень є нездійсненною і порушує свободу висловлення думки як таку, що є фундаментальною частиною права, яке охороняється статтею 10 Конвенції. Аналізуючи притягнення журналіста до відповідальності за публікації, що містили критику двох політиків, яка була викладена жорсткою, полемічною, саркастичною мовою, Суд зазначив: «Немає сумніву, що для позивачів вони були образливими і навіть шокуючими, проте, обираючи свою професію, вони залишили себе відкритими для суворої критики і пильного нагляду; це той тягар, який політики мають прийняти в демократичному суспільстві».

У цьому ж рішенні Суд зазначив, що «межа допустимої критики щодо політика, який виступає у своїй публічній якості, є ширшою, ніж щодо приватної особи. На відміну від останнього, перший неминуче та свідомо відкриває кожне своє слово та вчинок для ретельної уваги журналістів та всього суспільства і тому має виявляти більшу терпимість». Оскаржувана стаття Відповідача стосувалася політичної діяльності представника Позивача як мера м. Ірпінь та очільника політичної сили «Нові обличчя». Згідно з п. 3.3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України у справі № 2-рп/2012 від 20.01.2012 року перебування особи на посаді, пов'язаній зі здійсненням функцій держави або органів місцевого самоврядування, передбачає не тільки гарантії захисту прав цієї особи, а й додаткові правові обтяження.

На думку суду, інформація, яку просить спростувати Позивач, є результатом критичної оцінки фактів, які передували розповсюдженню спірної інформації та є оціночними судженнями ОСОБА_1, вираженням її суб'єктивної думки, яка не є предметом судового захисту.

Наведені вище обставини стверджуються копіями роздруківок з Інтернату та іншими матеріалами справи.

На підставі ст. 34 Конституції України, ст. ст. 94, 277 ЦК України, ст. 30 Закону України «Про інформацію», п. 15, 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» , керуючись ст. ст. 3, 4, 10, 11, 15, 30, 57, 58, 60, 61, 64, 88, 212-215 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в :

Відмовити у задоволенні позову.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Київської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Д. Є. Чернов