У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

8 квітня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Лесько А.О.,

Хопти С.Ф., Черненко В.А.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 6 листопада 2014 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 23 грудня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2014 року ОСОБА_3 звернулася до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_4 у неї народилась дитина - дочка ОСОБА_5 Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 23 травня 2014 року ОСОБА_4 визнано батьком ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. Відповідач у добровільному порядку не допомагає дитині, а вона знаходиться у відпустці по догляду за дитиною, тому не має доходу та потребує допомоги.

Ураховуючи викладене, ОСОБА_3 просила суд стягнути з відповідача аліменти на утримання дочки ОСОБА_5 у твердій грошовій сумі в розмірі 1 032 грн, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з подання позовної заяви до досягнення дитиною повноліття; стягнути з відповідача аліменти на її утримання у розмірі 600 грн до досягнення дитиною трирічного віку, а саме до 21 лютого 2016 року; стягнути з відповідача аліменти за період з ІНФОРМАЦІЯ_4 до 26 червня 2014 року на утримання дочки у твердій грошовій сумі у розмірі 972 грн, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 6 листопада 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 23 грудня 2014 року, позов ОСОБА_3 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання дочки - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 350 грн, починаючи з 1 липня 2014 року до досягнення дитиною повноліття. У решті позову відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог та ухвалу апеляційного суду скасувати, посилаючись на порушення судами норм матеріального й процесуального права, та передати справу в цій частині на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В іншій частині судові рішення не оскаржуються, тому в силу ч. 1 ст. 335 ЦПК України не переглядаються.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції, застосувавши положення ст. ст. 182, 183, 184 СК України, виходив із того, що відповідач не працює, не має регулярного заробітку, має неповнолітнього сина, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, та непрацездатного батька, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Апеляційний суд погодився з такими висновками суду першої інстанції, зазначивши також, що визначений судом розмір аліментів на утримання дитини відповідає рівню доходів ОСОБА_4 При цьому прожитковий мінімум для дитини в розмірі 1 032 грн повинні забезпечити в рівній мірі батько та мати дитини.

Проте повністю погодитись із таким висновком апеляційного суду не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Таким вимогам закону судове рішення апеляційної інстанції не відповідає.

Судами попередніх інстанцій установлено, що ОСОБА_3 є матір'ю ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. Відомості про батька дитини внесені за заявою матері від 2 квітня 2013 року. Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 23 травня 2014 року ОСОБА_4 визнано батьком ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. Дитина проживає з матір'ю та знаходиться на її утриманні.

Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до вимог ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст. 184 цього Кодексу.

Згідно з роз'ясненнями, викладеними у п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України.

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Доказування не може грунтуватися на припущеннях.

Разом з тим відповідачем, який є працездатною особою, не надано належних доказів отримання щомісячного доходу в розмірі 700 - 800 грн, а лише зазначено про це у запереченнях. Тому висновки суду ґрунтуються на припущеннях, що заборонено ч. 4 ст. 60 ЦПК України.

Проте апеляційний суд не перевірив доводи позивача щодо можливості ОСОБА_4 надавати аліменти в більшому розмірі, ніж це було визначено судом, оскільки він має у власності нерухомість та водні транспортні засоби, належним чином не встановив обставини, що мають істотне значення для визначення розміру аліментів, у розумінні ч. 1 ст. 184 СК України.

Таким чином, апеляційний суд у порушення вимог ст. ст. 212 - 214, 315 ЦПК України на зазначені вище обставини справи уваги не звернув, доводів апеляційної скарги не перевірив, належним чином не встановив обставини, що мають істотне значення, не врахував, що мінімальний розмір аліментів стягується з того, з ким дитина не проживає, а не солідарно та дійшов передчасного висновку про залишення в силі рішення суду першої інстанції в частині позовних вимог про стягнення аліментів на утримання дитини.

За таких обставин судове рішення апеляційного суду в частині позовних вимог про стягнення аліментів на утримання дитини підлягає скасуванню з передачею справи в цій частині на новий розгляд до суду апеляційної інстанції з підстав, передбачених ч. 3 ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 23 грудня 2014 року в частині позовних вимог ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання дитини скасувати, справу в цій частині передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

А.О. Лесько

С.Ф. Хопта

В.А. Черненко