АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/3447/15 Справа № 175/5564/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Григорченко Е.І.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

Судді-головуючого: ОСОБА_2

Суддів колегії: ОСОБА_3, ОСОБА_4

при секретарі Левцунову І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_5

на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 12 січня 2015 року та додаткове рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 26 березня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_6 Паша-огли, ОСОБА_7 до ОСОБА_5, ОСОБА_8, третя особа - Шоста дніпропетровська державна нотаріальна контора, про визнання договору купівлі-продажу недійсним та визнання права власності,

встановив:

ОСОБА_6 Паша-огли і ОСОБА_7 звернулися до ОСОБА_5, ОСОБА_8, і просять суд визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, укладений 28 вересня 1993 року, укладений між ОСОБА_7 та ОСОБА_5, визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки № 375, площею 0,08 га, та садового будинку в садівничому товаристві «Меліоратор», яке розташоване на території Ювілейної селищної ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області, укладений 28 вересня 1993 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_5.

В обґрунтування позовних вимог позивачі посилаються на те, що їм, позивачам, та колишній дружині ОСОБА_8, на підставі свідоцтва про право власності на житло від 24.09.1993 року, належало по 1/3 частини квартири АДРЕСА_1.

З 06 травня 1991 року по теперішній час позивач ОСОБА_6 проживає та зареєстрований у вищезазначеній квартирі, та сплачує комунальні платежі.

З 1997 року, після розірвання між нами шлюбу, його дружина виписалася з спірної квартири та разом з донькою переїхала в с. Кіровське Дніпропетровського району.

На початку листопада 2014 року ми з моєю донькою вирішили продати нашу квартиру та купити моїй доньці будинок в с. Кіровське. Але не могли знайти документи на квартиру.

10 грудня 2014 року отримали відповідь від КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» за № 13631, в якій зазначено, що квартира №1, розташована по вулиці Байкальській 13, продана ОСОБА_5.

Договору купівлі-продажу квартири не укладав і не підписував. Згоди на відчуження майна його доньки не надавав, тому вважає, що спірний договір, відповідно до ст.48 ЦК УРСР, є недійсним.

Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 12 січня 2015 року позовні вимоги задоволені частково, визнаний недійсним договір купівлі-продажу квартири № 1, розташованої за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Байкальська, будинок 13, укладений між ОСОБА_6 Паша-огли, ОСОБА_8, ОСОБА_7 та ОСОБА_5, посвідчений 28 вересня 1993 року державним нотаріусом Шостої дніпропетровської державної нотаріальної контори ОСОБА_9, та зареєстрований в комунальному підприємстві «ДМБТІ» Дніпропетровської обласної ради 07 грудня 1994 року в реєстровій книзі № 100п за реєстровим номером № 56.

Визнано за ОСОБА_6 Паша-огли, ІПН НОМЕР_1, право власності на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1, загальною площею 39,8 кв.м., та житловою площею 26,4 кв.м.

Визнано за ОСОБА_8, ІПН НОМЕР_2, право власності на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1, загальною площею 39,8 кв.м., та житловою площею 26,4 кв.м.

Визнано за ОСОБА_7, ІПН НОМЕР_3, право власності на І /3 частину квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 39,8 кв.м., та житловою площею 26,4 кв.м.

У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

ОСОБА_5 звернувся з апеляційною скаргою на зазначене рішення суду, де ставить питання про його скасування, посилаючись на те, що рішення ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, апеляційний суд вважає, що скарга підлягає задоволенню, рішення суду скасуванню в частині визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири та визнання за ОСОБА_6, ОСОБА_8 і ОСОБА_7 права власності по 1/3 частині, згідно п.п. 3, 4 ст. 309 ЦПК України з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги в частині визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_6 Паша-огли, ОСОБА_8, ОСОБА_7 та ОСОБА_5, суд першої інстанції виходив з того, що в судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_6 Паша-огли не надавав дозволу своїй дружині ОСОБА_8, на укладання договору купівлі-продажу майна його малолітньої доньки ОСОБА_7, тому прийшов до висновку про недійсність спірного договору купівлі продажу, укладеного без волевиявлення ОСОБА_6 Паша-огли, обмежує права малолітньої доньки.

З такими висновками суду погодитися не можна з наступних підстав.

Згідно договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, укладений 28 вересня 1993 року між продавцями ОСОБА_6 Паша-огли, ОСОБА_8, що діє за себе та як законний представник неповнолітньої дитини ОСОБА_7, та покупцем ОСОБА_5, договір підписаний трьома учасниками договору/ас. 9, 82/.

Відповідно до ст. 14 ЦК УРСР (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) За неповнолітніх, які не досягли п'ятнадцяти років, угоди укладають від їх імені батьки (усиновителі) або опікун. Вони вправі учиняти лише дрібні побутові угоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 48 ЦК УРСР (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), недійсною є та угода, що не відповідає вимогам закону, в тому числі ущемляє особисті або майнові права неповнолітніх дітей.

Статтями 60, 78, 128, 145 КпШС України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що обов'язком батьків визначено захист прав та інтересів їх неповнолітніх дітей. Якщо у неповнолітніх є належне їм майно, батьки управляють ним як опікуни і піклувальники без спеціального на те призначення, але з додержанням відповідних правил про опіку і піклування. Завданням опіки і піклування є, зокрема, захист особистих і майнових прав та інтересів неповнолітніх дітей. Опікун не вправі без дозволу органів опіки і піклування укладати угоди, а піклувальник - давати згоду на їх укладення, якщо вони виходять за межі побутових.

Згідно п. 35 "Інструкція про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР", затвердженої Мінюст УРСР, від 31.10.1975, № 45/5 (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), угоди за неповнолітніх, які не досягли 15 років, а також від імені громадян, визнаних у судовому порядку недієздатними, вчиняють батьки, усиновителі або опікуни (статті 14, 16 Цивільного кодексу УРСР).

Державні нотаріуси вимагають дозвіл органу опіки і піклування на право опікуна укладати, а піклувальника давати згоду на вчинення від імені підопічного угод, якщо вони виходять за межі побутових.

Такими угодами, зокрема, є договори, що потребують нотаріального посвідчення і спеціальної реєстрації, відмова від належних підопічному прав, поділ майна, поділ або обмін жилої площі, видача письмових зобов'язань тощо.

Питання про дозвіл на право опікуна вчиняти, а піклувальника давати згоду на вчинення від імені підопічного угод, зазначених у абзацах шостому - сьомому цього пункту, вирішує орган опіки і піклування шляхом прийняття відповідного рішення.

З матеріалів справи вбачається, що передбачена законом згода органу опіки та піклування надана, так згідно рішення виконкому Індустріальної районної ради народних депутатів м. Дніпропетровська від 17.09.1993 року, виконком розглянув заяву та документи подружжя ОСОБА_6 та ОСОБА_8, яким дозволено продаж приватизованої квартири при наявності неповнолітньої доньки ОСОБА_7 /а.с. 43/.

Як вбачається з договору купівлі-продажу квартири № 1, розташованої за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Байкальська, будинок 13, укладеного між ОСОБА_6 Паша-огли, ОСОБА_8, ОСОБА_7 та ОСОБА_5, посвідчений 28 вересня 1993 року державним нотаріусом Шостої дніпропетровської державної нотаріальної контори ОСОБА_9, зазначений договір має підписи двох продавців, якими за договором є ОСОБА_6 та ОСОБА_8 та покупця.

Посилання позивача на те, що він не підписував зазначений договір, не може бути підставою для задоволення позовних вимог та визнання правочину недійсним, оскільки у відповідності до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 57 - 60 ЦПК України.

Проте, будь-які докази, які б підтверджували, що в договорі купівлі-продажу підпис не ОСОБА_6 Паша-огли, позивачами не надані. Будь-які клопотання з цього приводу суду не заявлені.

Отже, враховуючи зазначені обставини, вимоги законодавства, колегія суддів прийшла до висновку, що суд першої інстанції безпідставно визнав оспорюваний договір недійсним, пославшись на те, що ОСОБА_6 не підписував договір та не давав згоди на продаж майна дочки, тому рішення суду першої інстанції в частині визнання договору купівлі-продажу квартири № 1, розташованої за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Байкальська, будинок 13, укладеного між ОСОБА_6 Паша-огли, ОСОБА_8, ОСОБА_7 та ОСОБА_5, посвідчений 28 вересня 1993 року державним нотаріусом Шостої дніпропетровської державної нотаріальної контори ОСОБА_9, та визнання ОСОБА_6 Паша-огли, ОСОБА_8 і ОСОБА_7 право власності за вказану квартиру, підлягає скасуванню, з ухваленням нового про відмову у задоволенні позовних вимог в цій частині.

За таких обставин апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення суду першої інстанції - скасуванню в зазначеній частині.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309 ЦПК України, апеляційний суд,

вирішив :

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити.

Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 12 січня 2015 року скасувати в частині задоволення позовних вимог.

В іншій частині рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 12 січня 2015 року залишити без змін.

Додаткове рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 26 березня 2015 року скасувати.

Рішення суду набуває законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів, з дня проголошення.

СУДДІ: