У х в а л а

іменем україни

23 вересня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Горелкіної Н.А., Завгородньої І.М., Іваненко Ю.Г.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Керуюча компанія «КомЕнерго-Житомир» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 11 лютого 2014 року та ухвалу апеляційного суду Житомирської області від 1 квітня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2014 року ТОВ «Керуюча компанія «КомЕнерго-Житомир» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за послуги по утриманню будинку і прибудинкової території.

Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 11 лютого 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Житомирської області від 1 квітня 2015 року, позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ТОВ «Керуюча компанія «КомЕнерго-Житомир» 4 679, 50 грн. заборгованості за послуги по утриманню будинку та прибудинкової території.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В іншій частині позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати ухвалені судові рішення, посилаючись на порушення судами норм матеріального і процесуального права, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

За змістом ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, задовольняючи частково позовні вимоги, дослідивши зібрані у справі докази у їх сукупності, правильно виходив із того, що відсутність укладеного між сторонами договору про надання послуг з утримання будинків, споруд та прибудинкової території не звільняє відповідача від оплати отриманих послуг.

Доводи касаційної скарги про неналежне виконання позивачем зазначених послуг не заслуговують уваги, оскільки ст. 18 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено процедуру звернення споживача до виконавця послуг у разі порушення останнім умов договору, а саме споживач має право викликати представника виконавця для складання та підписання акта-претензії споживача, в якому зазначаються строки, види, показники порушень тощо.

Однак матеріали справи зазначених актів не містять.

Інші доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів, на правильність висновків судів не впливають та їх не спростовують.

Таким чином, касаційну скаргу на рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 11 лютого 2014 року та ухвалу апеляційного суду Житомирської області від 1 квітня 2015 року відхилити.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 11 лютого 2014 року та ухвалу апеляційного суду Житомирської області від 1 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:Н.А. Горелкіна
І.М. Завгородня
Ю.Г. Іваненко