УХВАЛА

ІМЕНЕМ України

01 квітня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Євтушенко О.І.,

суддів: Євграфової Є.П., Завгородньої І.М.,

Іваненко Ю.Г., Ситнік О.М.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа - Реєстраційна служба Іршавського районного управління юстиції у Закарпатській області, про скасування реєстрації права власності на будинок, визначення розміру часток, визнання права власності, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Закарпатської області від 09 грудня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4, третя особа - Реєстраційна служба Іршавського районного управління юстиції у Закарпатській області, про скасування реєстрації права власності на будинок АДРЕСА_1, визначення розміру часток, визнання права власності, посилаючись на те, що державна реєстрація будинку була проведена КП «Іршавське БТІ» на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 06 липня 2010 року, виданого Сілецькою сільською радою згідно з рішенням виконкому від 29 червня 2010 року № 36 про визнання права власності на спірний будинок в цілому за відповідачем ОСОБА_4, які були визнані незаконними та скасовані рішенням Іршавського районного суду Закарпатської області від 26 вересня 2013 року.

Оскільки на сьогодні є чинним свідоцтво про право власності на будинок АДРЕСА_1, видане 05 лютого 2007 року на підставі рішення Сілецької сільської ради від 31 січня 2007 року № 2, згідно з яким вказаний будинок знаходиться у спільній власності сторін, а наявність державної реєстрації скасованого свідоцтва про право власності від 06 липня 2010 року перешкоджає позивачці провести державну реєстрацію своєї частки нерухомого майна, ОСОБА_3 просила скасувати реєстрацію права власності ОСОБА_4 на спірний будинок.

Ухвалою Іршавського районного суду від 23 травня 2014 року провадження у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа - Реєстраційна служба Іршавського районного управління юстиції у Закарпатській області, про скасування реєстрації права власності на будинок закрито. Роз'яснено ОСОБА_3, що розгляд справи відноситься до юрисдикції адміністративного суду.

Ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 04 липня 2014 року ухвалу Іршавського районного суду Закарпатської області від 23 травня 2014 року скасовано, справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Рішенням Іршавського районного суду Закарпатської області від 08 вересня 2014 року в задоволенні позову про скасування реєстрації права власності на будинок відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 09 грудня 2014 року зазначене судове рішення скасовано. Ухвалено нове рішення, яким позов задоволено.

Скасовано запис від 09 липня 2010 року про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно - жилий будинок АДРЕСА_1, вчинений на підставі свідоцтва про право власності серії НОМЕР_1, виданого на ім'я ОСОБА_4 06 липня 2010 року згідно з рішенням виконкому Сілецької сільської ради від 29 червня 2010 року № 36.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_4 просить рішення апеляційного суду скасувати, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Наведеній нормі ухвалені у справі судові рішення не відповідають.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що відсутні дані, ким і на підставі чого проведена реєстрація права власності на житловий будинок з надвірними спорудами, не надано доказів, що ОСОБА_3 зверталася до реєстраційної служби з відповідною заявою, позивачем не доведено факт порушення права відповідачем ОСОБА_4

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції та задовольняючи позов, виходив з наступного.

Рішенням Іршавського районного суду Закарпатської області від 10 червня 2010 року задоволено позов ОСОБА_4 до ОСОБА_3, Сілецької сільської ради про скасування рішення виконкому цієї ради від 31 січня 2007 року № 2, свідоцтва про право власності від 05 лютого 2007 року на житловий будинок з надвірними спорудами по АДРЕСА_1 та рішення Сілецької сільської ради від 21 серпня 2009 року про відмову в задоволенні заяви ОСОБА_4 про передачу земельної ділянки у власність.

Установлено, що на підставі вказаного вище рішення суду виконкомом Сілецької сільської ради було прийнято рішення від 29 червня 2010 року № 36, відповідно до якого відповідач ОСОБА_4 є одноосібним власником будинку АДРЕСА_1, якому було видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 06 липня 2010 року та проведено державну реєстрацію в Іршавському БТІ, що підтверджується довідкою КП БТІ (а. с. 16).

Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, реєстру прав власності на нерухоме майно, розділів «Відомості про об'єкт нерухомого майна» і «Відомості про права власності» 09 липня 2010 року прийнято рішення про державну реєстрацію права приватної власності ОСОБА_4 на 1/1 частки житлового будинку з надвірними спорудами АДРЕСА_1 Закарпатської області на підставі свідоцтва про право власності від 06 липня 2010 року серії НОМЕР_1, виданого Сілецькою сільською радою і відповідно до ч. 4 ст. 334 ЦК України з дня державної реєстрації ОСОБА_4 набув права на вказане нерухоме майно.

Судом установлено, що рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 28 жовтня 2010 року рішення Іршавського районного суду Закарпатської області від 10 червня 2010 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про скасування рішення виконкому сільської ради, визнання недійсним свідоцтва про право власності та зобов'язання вчинити дії (а. с. 12).

Рішенням Іршавського районного суду Закарпатської області від 26 вересня 2013 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 12 грудня 2013 року, визнано незаконним та скасовано рішення Виконавчого комітету Сілецької сільської ради Іршавського району від 29 червня 2010 року № 36 «Про видачу свідоцтва про право власності на домоволодіння» та свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 26 липня 2010 року, видане Сілецькою сільською радою на підставі рішення Виконавчого комітету Сілецької сільської ради від 29 червня 2010 року № 36 (а. с. 8-11).

Отже, на день ухвалення рішення чинним залишається свідоцтво про право власності на будинок АДРЕСА_1 від 05 лютого 2007 року, видане на підставі рішення виконкому Сілецької сільської ради від 31 січня 2007 року № 2 (а. с. 6-7), відтак необхідно вирішити питання про скасування реєстрації права власності на спірний будинок, проведеної на підставі рішення сільради та свідоцтва про право власності, що були визнані незаконними та скасовані судовим рішенням.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Частиною 2 ст. 26 цього Закону встановлено, що у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

З огляду на наведене та лист Вищого господарського суду від 08 лютого 2013 року № 01-06/319/2013 «Про деякі питання, пов'язані із запровадженням нової системи державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» апеляційний суд дійшов висновку про те, що скасування запису про реєстрацію права власності можливе лише у випадку скасування рішення державного реєстратора про реєстрацію права власності, а відтак, для скасування запису про реєстрацію права власності у будь-якому випадку необхідно звертатися з окремим позовом до суду.

Іншого способу скасування запису державної реєстрації права власності ОСОБА_4 на будинок АДРЕСА_1 у зв'язку із скасуванням незаконного свідоцтва на право власності на нерухоме майно від 06 липня 2010 року, виданого на підставі скасованого рішення Сілецької сільської ради від 29 червня 2010 року № 36, як вирішення цього питання в судовому порядку, за висновком апеляційного суду, у позивачки не було.

З висновками судів як першої, так і апеляційної інстанцій погодитись не можна з огляду на наступне.

Виходячи з положень ст. ст. 213, 214, 316 ЦПК України ухвалені судами першої та апеляційної інстанцій рішення повинні бути законними і обґрунтованими. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд повинен вирішити такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин (ст. 214 ЦПК України).

Зазначеним вимогам ухвалені у справі судові рішення не відповідають.

Згідно зі ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Як вбачається з матеріалів справи, на вирішення суду передано спір між позивачкою ОСОБА_3 та відповідачем ОСОБА_4 про скасування реєстрації права власності на будинок АДРЕСА_1, визначення розміру часток в спільній сумісній власності на будинок, а саме: за ОСОБА_3 - 2/3 частки будинку, за ОСОБА_4 - 1/3 частки будинку, та визнання за ОСОБА_3 права власності на 2/3 частки будинку.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивачка зазначала, що будинок належить сторонам на праві спільної сумісної власності на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 05 лютого 2007 року. Оскільки відповідач не дбав про матеріальне забезпечення дітей (1986, 1993, 1995 років народження), позивачка просила відповідно до положень ст. 70 СК України та ст. 372 ЦК України відступити від засад рівності часток у спільній сумісній власності.

Клопотання про зміну предмета позову в матеріалах справи відсутні.

Між тим, дійшовши обґрунтованих висновків про відсутність підстав для скасування реєстрації права власності на будинок, суд першої інстанції спір про поділ спільного майна подружжя не вирішив, відповідні вимоги не розглянув, висновків щодо наявності чи відсутності підстав для їх задоволення не навів.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та задовольняючи вимоги про скасування реєстрації права власності, апеляційний суд на наведені порушення процесуального закону уваги не звернув; зазначаючи, що скасування запису про реєстрацію права власності можливе лише у випадку скасування рішення державного реєстратора про реєстрацію права власності, а відтак для скасування запису про реєстрацію права власності у будь-якому випадку необхідно звертатися з окремим позовом до суду, не врахував, що питання про скасування рішення державного реєстратора в межах даної справи не вирішувалось, висновків суду першої інстанції щодо неналежності відповідача та відсутності між позивачкою та відповідачем правовідносин щодо реєстрації права власності на нерухоме майно не спростував.

Оскільки допущені судами порушення норм матеріального та процесуального права призвели до неправильного вирішення справи, рішення судів першої та апеляційної інстанцій підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Іршавського районного суду Закарпатської області від 08 вересня 2014 року та рішення апеляційного суду Закарпатської області від 09 грудня 2014 року та скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.І. Євтушенко

Судді: Є.П. Євграфова

І.М. Завгородня

Ю.Г. Іваненко

О.М. Ситнік