Справа № 344/7075/14-ц
Провадження № 22-ц/779/1968/2015
Головуючий у 1 інстанції Пастернак І. А.
Суддя-доповідач Соколовський В.М.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2015 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Соколовського В.М.,

суддів: Беркій О.Ю., Пнівчук О.В.,

секретаря Турів О.М.,

з участю: апелянта ОСОБА_2, її представника ОСОБА_3, представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_6 про звернення стягнення на предмет іпотеки,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Івано-Франківського міського суду від 26 вересня 2014 року, -

в с т а н о в и л а :

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 26 вересня 2014 року позов ОСОБА_4 до ОСОБА_6 про звернення стягнення на предмет іпотеки задоволено.

В рахунок погашення заборгованості ОСОБА_6 перед ОСОБА_4 за договором позики грошових коштів від 08.11.2013 року, посвідченого нотаріально приватним нотаріусом Івано-Франківського МНО Кочан М.В. за реєстровим №2058 в розмірі 100000 грн., звернуто стягнення на предмет іпотеки згідно договору іпотеки від 08.11.2013 року, посвідченого нотаріально приватним нотаріусом Івано-Франківського МНО Кочан М.В., за реєстровим № 2059, а саме:

- квартиру АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_6 на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 31.10.2013 року приватним нотаріусом Івано-Франківського МНО Кочан М.В. за реєстровим № 1983;

- земельну ділянку площею 0,0237 га, яка розташована по АДРЕСА_1, кадастровий номер НОМЕР_1, яка належить ОСОБА_6 на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки, посвідченого 31.10.2013 року приватним нотаріусом Івано-Франківського МНО Кочан М.В. за реєстровим № 1985 шляхом визнання за ОСОБА_4 права власності на зазначену квартиру та земельну ділянку.

Стягнуто із ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 сплачений судовий збір в розмірі 1000 грн.

На дане рішення ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, оскільки вважає, що рішення підлягає скасуванню.

Зазначає, що 27 грудня 2012 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України, вчиненого ОСОБА_8 та ОСОБА_9 15.03 2013 року ухвалою слідчого судді Івано-Франківського міського суду накладено арешт на майно підозрюваного ОСОБА_9, в тому числі на квартиру та земельну ділянку, що розташовані в АДРЕСА_1. Жодного рішення про скасування арешту вищезазначеного майна - квартири не виносилось. Проте обвинуваченими ОСОБА_8 та ОСОБА_9 на протязі досудового та судового слідства постійно вчинялися протиправні дії по відчуженню та перереєстрації свого майна третім особам. Так, 22 липня 2013 року рішенням Івано-Франківського міського суду задоволено позов ОСОБА_10 до ОСОБА_8 про визнання права власності на нерухоме майно - квартиру та земельну ділянку, що знаходяться за адресою в АДРЕСА_1. на підставі ухвали Господарського суду Івано-Франківської області від 18.04.2013 року. В подальшому, з метою утруднення в майбутньому виконання рішення суду по відновленню порушених прав потерпілих щодо даного майна, були вчинені формально наступні протиправні дії по його відчуженню: 31 жовтня 2013 року ОСОБА_10 згідно договорів купівлі-продажу квартири та земельної ділянки відчужив вищезазначене майно ОСОБА_11; 08 листопада 2013 року ОСОБА_11 передав вищезазначене майно в іпотеку ОСОБА_4; 26 вересня 2014 року заочним рішенням Івано-Франківського міського суду позов ОСОБА_4 до ОСОБА_6 про звернення стягнення на предмет іпотеки було задоволено.

Апелянт звертає увагу суду на те, що ухвалу Господарського суду Івано-Франківської області від 18.04.2013 року, згідно якої між підприємцем ОСОБА_10 та підприємцем ОСОБА_8 було затверджено мирову угоду, п.3 якої визначено, що після набрання законної сили даної ухвали приватний підприємець ОСОБА_10 набуває та за ним визнається право власності на житлове приміщення - квартиру, яка знаходиться за адресою в АДРЕСА_1, та земельну ділянку площею 0,0236 га за тією ж за адресою, було скасовано.

06 березня 2014 року рішенням Апеляційного суду Івано-Франківської області було скасоване рішення Івано-Франківського міського суду від 22 липня 2013 року про визнання права власності на вищезазначене нерухоме майно та ухвалено нове рішення, згідно якого в задоволенні позову ОСОБА_10 до ОСОБА_8 про визнання права власності на вищевказане майно - відмовлено.

При скасуванні рішень місцевих судів, за якими ОСОБА_10 набув право власності на вищевказане нерухоме майно, судами вищих інстанцій було встановлено, що позовні вимоги ОСОБА_10 про визнання за ним права власності на нерухоме майно - квартиру по АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 0,0236 га, яка розташована за тією ж адресою, не грунтуються на вимогах закону, поскільки дане майно не перебувало у власності підозрюваної ОСОБА_12, а належало ОСОБА_9 та було предметом арешту для забезпечення цивільних позовів на загальну суму 7 083 974.84 грн., а відтак, суд не міг вчиняти будь-які дії щодо даної квартири та земельної ділянки. Рішенням господарського суду Івано-Франківської області від 28.01.2014 року було встановлено, що при поданні до суду проекту мирової угоди була надана недостовірна інформація стосовно обтяження майна.

Апелянт зазначає, що вона є однією з потерпілих по зазначеній кримінальній справі, а майно, що є предметом даного спору, перебуває під арештом та є заходом забезпечення кримінального провадження, яке забезпечить їй та іншим потерпілим відшкодування завданої злочином шкоди, рішення, які стали підставою для визнання права власності на нерухоме майно за ОСОБА_10, - скасовані.

З цих підстав просила рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

В засіданні суду апеляційної інстанції ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_3 доводи апеляційної скарги підтримали з мотивів, викладених у ній.

Представник позивача ОСОБА_4 - ОСОБА_5 заперечив проти задоволення апеляційної скарги та просив її відхилити, вважаючи рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим.

Відповідач ОСОБА_13 у судове засідання не з'явився, хоча про час та місце розгляду справи були повідомлений належним чином, що відповідно до ч.2 ст.305 ЦПК України не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши суддю-доповідача, осіб, що беруть участь у справі, з'ясувавши обставини справи та перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Судом встановлено, що 08.11.2013 року між сторонами по справі укладено договір позики грошових коштів, за яким позикодавець ОСОБА_4 надав, а позичальник ОСОБА_6 отримав позику в сумі 100000 гривень та зобов'язався повернути кошти до 08.11.2023 року. Договір посвідчений приватним нотаріусом Івано-Франківського МНО Кочан М.В. за реєстровим №2058. У разі неповернення суми боргу у встановлений строк, Позичальник сплачує Позикоавцеві штраф у розмірі 15% від суми боргу (а.с.3).

28.02.2014 року між сторонами був укладений договір про внесення змін до Договору позики, згідно якого Позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві суму 100 000 грн. готівкою в строк до 08.11.2023 року. Повернення коштів має відбуватися в наступному порядку: кошти в сумі 5 150 грн. повернути в строк до 01.03.2014 року; кошти в сумі 5 150 грн. повернути в строк до 01.04.2014 року; решту коштів в сумі 89 700 грн. позичальник повертає рівними частинами в сум 2300 грн. щоквартально (а.с.4).

В забезпечення виконання договору позики від 08.11.2013 року між позивачем та відповідачем 08.11.2013 року укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Івано-Франківського МНО Кочан М.В., за реєстровим № 2059, згідно п.2 якого відповідач передав в іпотеку позивачу нерухоме майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1, яка належить Іпотекодавцеві на підставі Договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 31.10.2013 року Кочан М.В., приватним нотаріусом Іване Франківського МНО за реєстровим №1983 та земельну ділянку площею 0,0237 га, яка розташована по АДРЕСА_1, кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_1, яка належить Іпотекодавцеві на підставі Договору купівлі-продажу земельної ділянки, посвідченого 31.10.2013 року Кочан М..B., приватним нотаріусом Івані Франківського МНО за реєстровим №1985. Заставна вартість предмета іпотеки визначається сторонами в сумі 121025 грн. (п.4 договору) (а.с.5-7).

28.02.2014 року між сторонами був укладений договір про внесення змін до Договору іпотеки від 08.11.2013 року, згідно якого, у разі порушення умов сплати суми основного боргу Іпотекодержатель має право звернути стягнення на майно Іпотекодавця, яке передане для забезпечення боргових зобов'язань по вищевказаному договору позики в порядку, визначеному діючим законодавством України (а.с.8).

Встановивши, що відповідач умов договору позики належним чином не виконував, суд першої інстанції дійшов висновку про задоволення позову шляхом звернення стягнення не предмет іпотеки шляхом визнання за позивачем права власності на предмет іпотеки.

Однак, такого висновку суд дійшов з порушенням норм процесуального права, тому воно підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову з наступних підстав.

Право апеляційного оскарження судового рішення апелянт обґрунтовує порушенням її права вимоги, поскільки вона є потерпілою у кримінальному провадженні, за яким в результаті кримінального правопорушення їй завдано майнової шкоди і нею подано до підозрюваного і відповідача в даній справі цивільний позов.

ОСОБА_2 участі у розгляді даної цивільної справи не брала, у зв'язку з чим була позбавлена права подати свої заперечення та докази на їх підтвердження у суді першої інстанції, тому апеляційний суд бере до уваги долучені нею до апеляційної скарги документи, із яких вбачається наступне.

27 грудня 2012 року в рамках кримінального провадження слідчим СУ УМУВСУ в області Винником Ю.Г. було внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000244 відомості за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, вчиненого ОСОБА_8 та ОСОБА_9

Постановою слідчого від 29 березня 2012 року ОСОБА_2 визнано потерпілою по вказаній кримінальній справі. Також із даної постанови вбачається заподіяння ОСОБА_2 матеріальної шкоди на суму 491 934,64 грн. (а.с.60).

Ухвалою слідчого судді Івано-Франківського міського суду Ковалюк І.П. від 15.04.2013р. по справі №344/5580/13-к було задоволено клопотання слідчого Винника Ю.Г. про накладення арешту на майно підозрюваного ОСОБА_9, в тому числі і на квартиру, що розташована в АДРЕСА_1, яка належить на праві приватної власності підозрюваному ОСОБА_9 (а.с.61).

Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 29.11.2013р. про закінчення підготовчого провадження і призначення судового розгляду застосування заходів забезпечення кримінального провадження було продовжено (а.с.62).

Рішення про скасування арешту квартири, що розташована в АДРЕСА_1 не постановлялося.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 22 липня 2013р. було задоволено позов ОСОБА_10 до ОСОБА_8 про визнання права власності на нерухоме майно - квартиру, яка знаходиться за адресою в АДРЕСА_1, земельну ділянку площею 0,0236 га, за адресою в АДРЕСА_1, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер НОМЕР_2. Позов задоволено на підставі ухвали Господарського суду Івано-Франківської області від 18.04.2013р. про затвердження мирової угоди, згідно якої за підприємцем ОСОБА_10 визнається право власності на вищевказані квартиру та земельну ділянку (а.с.69-70).

31 жовтня 2013р. ОСОБА_10 згідно договорів купівлі-продажу квартири та земельної ділянки відчужив вищезазначене майно ОСОБА_6 - відповідачу по даній справі, що підтверджується копіями відповідних договорів (а.с.73-74).

08 листопада 2013р. ОСОБА_6 передав вищезазначене майно в іпотеку ОСОБА_4 - позивачу по даній справі, що підтверджується копією договору іпотеки (а.с.77-78).

Оскаржуваним заочним рішенням Івано-Франківського міського суду від 26 вересня 2014р. позов ОСОБА_4 до ОСОБА_6 про звернення стягнення на предмет іпотеки було задоволено.

Ухвалу Господарського суду Івано-Франківської області від 18.04.2013р., згідно якої між підприємцем ОСОБА_10 та підприємцем ОСОБА_8 було затверджено мирову угоду, пунктом 3 якої визначено, що після набрання законної сили даної Ухвали приватний підприємець ОСОБА_10 набуває та за ним визнається право власності на житлове приміщення - квартиру, яка знаходиться за адресою в АДРЕСА_1, та земельну ділянку площею 0,0236 га за тією ж а адресою, було скасовано Постановою Львівського Апеляційного господарського суду від 17 вересня 2013р. (а.с.63-64), яка залишена без змін Постановою Вищого господарського суду України від 04 грудня 2013р. (а.с.65-66).

Рішенням Апеляційного суду Івано-Франківської області від 06 березня 2014р. було скасовано рішення Івано-Франківського міського суду від 22 липня 2013р. про визнання права власності на вищезазначене нерухоме майно (квартиру та земельну ділянку) та ухвалено нове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_10 до ОСОБА_8 про визнання права власності на майно відмовлено (а.с.71-72).

Скасовуючи рішення місцевих судів, за якими ОСОБА_10 набув та за ним було визнано право власності на вищевказане нерухоме майно, суди вищих інстанцій встановили, що позовні вимоги ОСОБА_10 про визнання за ним права власності на квартиру по АДРЕСА_1 не грунтуються на вимогах закону, поскільки дане майно не перебувало у власності підозрюваної ОСОБА_12, а належало ОСОБА_9 та було предметом арешту для забезпечення цивільного позову і арешт не було скасовано чи відмінено.

Рішенням господарського суду Івано-Франківської області від 28.01.2014р. було встановлено, що при поданні до суду проекту мирової угоди була надана недостовірна інформація стосовно обтяження майна.

Отже, із наведеного, апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_2 є однією з потерпілих по кримінальній справі за обвинуваченням ОСОБА_8 та ОСОБА_9 у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст. 190 КК України, а нерухоме майно, яке є предметом розгляду даного спору, перебуває під арештом та є заходом забезпечення кримінального провадження, яке повинно забезпечити їй та іншим потерпілим відшкодування завданої злочином шкоди. Рішення, якими за ОСОБА_10 визнано право власності на квартиру по АДРЕСА_1 та земельну ділянку за цією ж адресою, скасовані.

З огляду на це, суд першої інстанції порушив права апелянта ОСОБА_2, яку слід було залучити до участі у справі як третю особу, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору (ст.35 ЦПК України).

В абзаці 5 п.13 постанови від 18 грудня 2009 року №14 "Про судове рішення у цивільній справі" Пленум Верховного Суду України роз'яснив, що суд не має права вирішувати питання про права та обов'язки осіб, не залучених до участі у справі, оскільки це є порушенням норм процесуального права, які тягнуть за собою безумовне скасування рішення суду.

Оскаржуване рішення порушує права ОСОБА_2, яка не була залучена до участі в справі, проте права та інтереси якої були порушені, на що суд першої інстанції уваги не звернув та з цього приводу доказів не встановлював.

За таких обставин колегія суддів вважає, що враховуючи те, що суд першої інстанції розглянув справу без участі апелянта, чим порушено її права та інтереси, та без урахування вищезазначених рішень судів, якими встановлено обставини, які безпосередньо впливають на розгляд даної справи, в тому числі на права та обов'язхки апелянта, зважаючи на неможливість усунення даного порушення апеляційним судом під час розгляду справи в апеляційному порядку, рішення суду першої інстанції не може залишатись в силі, тому відповідно до ст.309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст.307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Заочне рішення Івано-Франківського міського суду від 26 вересня 2014 року скасувати та ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_6 про звернення стягнення на предмет іпотеки відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий В.М. Соколовський

Судді: О.Ю. Беркій

О.В. Пнівчук