Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" червня 2015 р. суддя Дніпровського районного суду міста Києва Виниченко Л.М., перевіривши виконання вимог ст. ст. 119, 120 ЦПК України, за позовною заявою ОСОБА_1 до Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції в м. Києві про звільнення майна з-під арешту,-

в с т а н о в и в :

До Дніпровського районного суду м. Києва надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції в м. Києві про звільнення майна з-під арешту.

Дослідивши позов та додані до нього матеріали, встановлено, що позовна заява підлягає залишенню без руху, так як вона не відповідає вимогам ст. 119 ЦПК України виходячи з наступного.

За заявленими вимогами позивач просить звільнити з-під арешту та зняти арешт з належного йому автомобіля «Хюндай» д.н.з. НОМЕР_1, накладений ВДВС Дніпровського РУЮ в м. Києві згідно виконавчого листа виданого Іванківським районним судом Київської області.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Разом з тим, згідно матеріалів позову, арешт накладався державним виконавцем в ході примусового виконання рішення суду про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 матеріальної, моральної шкоди та судових витрат.

Отже, позивач являється боржником у виконавчому провадженні, тому вищевказана норма ч. 1 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» на яку посилається позивач, на спірні правовідносини не поширюється.

Позивач зазначає про те, що вищевказане рішення суду ним виконано в повному обсязі, при цьому ним державному виконавцю надавалася квитанція про сплату боргу та останній його завірив, що закриє виконавче провадження та відповідно зніме арешт з автомобіля.

Згідно ст. 383 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Враховуючи зазначене, чинним законодавством визначено порядок вирішення даного спору шляхом подання відповідної скарги на дії (бездіяльність) державного виконавця, оскільки позивач є стороною виконавчого провадження у статусі боржника щодо якого видавався виконавчий лист на виконання рішення суду, при виконанні якого накладався арешт на майно боржника, що є предметом спору.

Також позивачу слід врахувати, що відповідно до положень ч. 2 ст. 384 ЦПК України скарга подається до суду який видав виконавчий лист.

Вищенаведені недоліки позовної заяви унеможливлюють відкриття провадження у справі.

Відповідно до статті 121 Цивільного процесуального кодексу України позовна заява, подана без додержання вимог, викладених у статтях 119 і 120 ЦПК України, або не сплачено судовий збір постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п'яти днів з дня отримання позивачем ухвали.

Оскільки позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у ст. 119 Цивільного процесуального кодексу України, вона підлягає залишенню без руху.

Керуючись статтями 119-121 Цивільного процесуального кодексу України,-

у х в а л и в :

Позовну заяву ОСОБА_1 до Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції в м. Києві про звільнення майна з-під арешту залишити без руху з наданням строку позивачу для усунення недоліків до 30 червня 2015 року, але не більше п'яти днів з дня отримання копії ухвали. У разі невиконання вимог ухвали позовна заява буде вважатися не поданою і повернута позивачеві.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: Л.М. Виниченко