Апеляційний суд Житомирської області
Справа №291/1637/14-ц Головуючий у 1-й інст. Нейло В. М.
Категорія 47 Доповідач Шевчук А. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді: Шевчук А.М.,

суддів: Заполовського В.Й., Талько О.Б.,

з участю секретаря судового засідання: Гарбузюк Ю.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі

цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Вербівської сільської ради, ОСОБА_2 та ОСОБА_3, третя особа - Відділ Держземагенства у Ружинському районі, про скасування рішення виконкому Вербівської сільської ради, визнання недійсним договору дарування та доручення

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_4

на рішення Ружинського районного суду Житомирської області від 29 липня 2015 року,-

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Вербівської сільської ради та ОСОБА_2 Просив скасувати рішення виконавчого комітету Вербівської сільської ради Ружинського району від 09 січня 1999 року; визнати недійсним договір дарування від 07 травня 2002 року, згідно якого ОСОБА_5 подарувала ОСОБА_2 жилий будинок та земельну ділянку по вул. Загребля, 10 в с. Трубіївка Ружинського району; на підставі ч.3 ст.238 ЦК України визнати недійсним доручення від 19 жовтня 2001 року, відповідно до якого ОСОБА_5 уповноважила ОСОБА_3 управляти та розпоряджатися усім належним їй майном та на підставі якого 07 травня 2002 року ОСОБА_3 уклав оспорюваний договір дарування. В обґрунтування позову посилався на те, що оскаржуване рішення Вербівської сільської ради є протиправним, оскільки на його підставі видано державний акт на право власності на земельну ділянку ОСОБА_5 із збільшеною площею, у зв'язку з чим він не може приватизувати земельну ділянку для будівництва та обслуговування належного йому будинку у бажаному розмірі. Про існування договору дарування від 07 травня 2002 року він дізнався у серпні 2010 року. При видачі доручення ОСОБА_3 і укладенні договору дарування, ОСОБА_5 не могла усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними.

Ухвалою Ружинського районного суду Житомирської області від 09 грудня 2014 року до участі у справі в якості третьої особи залучено відділ Держземагенства у Ружинському районі Житомирської області (а.с.57).

Ухвалою Ружинського районного суду Житомирської області від 04 березня 2015 року до участі у справі в якості співвідповідача залучено ОСОБА_3 (а.с.170).

Рішенням Ружинського районного суду Житомирської області від 29 липня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_4 подала апеляційну скаргу. Просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити у повному обсязі. Вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що при оформленні договору дарування від 07 травня 2002 року по довіреності від 19 жовтня 2001 року ОСОБА_3 діяв як у своїх інтересах так і в інтересах своєї дружини ОСОБА_2, тому довіреність має бути скасована, а договір визнано недійсним. У матеріалах справи є експертиза, яка підтверджує, що ОСОБА_5 не могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом установлено, що на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченого Ружинською державною нотаріальною конторою 17 серпня 1984 року за №769, та Свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого десятою Київською державною нотаріальною конторою 22 січня 2002 року за №1н-201, ОСОБА_5 на праві власності належав житловий будинок №10 по вул. Загребля в с. Трубіївка Ружинського району Житомирської області (а.с.203-204 т.1). Реєстрація в Бердичівському БТІ, реєстрова книга №11, р. №413 (а.с.205 т.1).

Із архівної копії рішенням виконкому Вербівської сільської ради від 09 січня 1999 року «Про передачу у приватну власність громадянам земельних ділянок» убачається, що ОСОБА_5 передано безплатно у приватну власність 0,24 (а.с. 32-33 т.1).

Позивачу ОСОБА_6 17 травня 2001 року на випадок своєї смерті заповідала житловий будинок №1, що знаходиться в с. Трубіївка Ружинського району Житомирської області.

Із копії доручення вбачається, що 19 жовтня 2001 року ОСОБА_5 уповноважила ОСОБА_3 розпоряджатися її майном, з чого б воно не складалося та де б воно не знаходилося, укладати всі дозволені законом угоди по розпорядженню майном, зокрема, дарувати (а.с.200 т.1).

Доручення посвідчене приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, зареєстровано в реєстрі за №3356.

У звязку з хворобою та похилим віком ОСОБА_5, доручення посвідчувалося за місцем її знаходження: АДРЕСА_1.

Як убачається з копії договору від 07 травня 2002 року ОСОБА_5, від імені якої на підставі доручення від 19 жовтня 2001 року діяв ОСОБА_3, подарувала, а ОСОБА_2 прийняла у дар житловий будинок та приватизовану земельну ділку розміром 0,2439 га, що знаходяться в с. Трубіївка, вул. Загребля,10, Ружинського району Житомирської області (а.с.198 т.1).

Договір дарування посвідчено Ружинською державною нотаріальною конторою, зареєстровано в реєстрі за №829.

ОСОБА_5 померла 15 лютого 2003 року.

У апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 посилається на те, що є експертиза, яка підтверджує, що ОСОБА_5 не могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

Однак, із акта посмертної судово-психіатричної експертизи №513-2001 від 25 жовтня 2011 року, яка була призначена у іншій цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Вербівської сільської ради про визнання недійсним договору дарування, визнання права на земельну ділянку, зобовязання видати держаний акт на землю та відшкодування моральної шкоди, вбачається, що експертна комісія не підтвердила того, що на момент надання та підписання доручення ОСОБА_5 не усвідомлювала своїх дій та не керувала ними (апеляційний суд витребував та оглянув відповідну справу).

Що ж стосується договору дарування, то дійсно за висновком вищевказаної експертизи на момент укладення цього правочину ОСОБА_5 вже не усвідомлювала значення своїх дій та не керувала ними, але договір дарування вона особисто не укладала та не підписувала, а від її імені діяв за дорученням ОСОБА_3

Відповідно до ч.3 ст.62 ЦК УРСР (1963 року), що діяла на час укладення договору дарування, представник не може укладати угоди від імені особи, яку він представляє, ні у відношенні себе особисто, ні у відношенні другої особи, представником якої він одночасно є.

ОСОБА_3 вчинив договір дарування не на свою користь, а на користь ОСОБА_7 Представником ОСОБА_2 він одночасно не був, а обдарована діяла особисто.

Таким чином, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив позивачу у визнанні доручення та договору дарування недійсними.

Окрім того, позивач є власником ? частини житлового будинку №12 по вул. Загребля в с. Трубіївка Ружинського району, яку успадкував після смерті своїх батьків у 2008 році. ОСОБА_1 заповідано житловий будинок не номер 10, а номер 1 у с. Трубіївка Ружинського району, заповідала не ОСОБА_5, а ОСОБА_6. Отже оскаржуваний договір дарування не стосується спадкових прав позивача і їх не порушує.

Доводи апеляційної скарги щодо висновків суду першої інстанції відносно позовної вимоги про скасування рішення виконкому Вербівської сільської ради Ружинського району від 09 січня 1999 року не потребують додаткового правового обґрунтування, крім того, що рішення Ружинського районного суду від 02 грудня 2011 року про визнання недійсним державного акту на право приватної власності на землю на імя ОСОБА_5 від 09 лютого 1999 року правового значення для розгляду даного спору не має та позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що рішення постійного діючого органу місцевого самоврядування є підробленим.

Доводи позивача відносно продовження пропущеного строку подачі заяви до суду про скасування договору дарування та доручення не ґрунтуються на законі, оскільки суд першої інстанції відмовив у задоволенні даного позову не за спливом позовної давності, а за безпідставністю його вимог, тобто по суті. Якщо йдеться про строк позовної давності, то він з поважних причин може бути поновлений судом, а якщо йдеться про строк, встановлений не законом, а судом, то такий строк у разі його пропущення з поважних причин підлягає продовженню, а не поновленню, судом, у якому належить вчинити процесуальну дію або до якого потрібно подати документ чи доказ (а.с.67 т.2).

Таким чином, суд першої інстанції повно встановив обставини справи, висновки їм відповідають, правильно застосував норми матеріального права при дотриманні норм процесуального права, доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують, а тому рішення суду, згідно ст.308 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду залишає без змін.

Рішення законне та обґрунтоване. Підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст.209,303,304,307,308,313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Ружинського районного суду Житомирської області від 29 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: Судді: