справа №489/4972/15-ц
номер провадження 2/489/2367/15
рішення

Іменем україни

02 листопада 2015 року м. Миколаїв

Ленінський районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого судді Коваленка І.В.

секретаря Коденко К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПриватБанк) до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості

встановив:

У липні 2015 року ПриватБанк звернувся до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_1 кредитної заборгованості в сумі 10648,38 грн.

У позові вказано, що 02.06.2006 між сторонами було укладено кредитний договір № DNH4KP22880270, відповідно до умов якого позичальник отримала кредит у розмірі 2975,69 грн. зі сплатою 25,08 відсотків річних за користування кредитом.

Грошові зобов'язання станом на 03.07.2015 відповідач не виконала, внаслідок чого утворилася заборгованість у сумі 10648,38 грн., яка складається із 1801,40 грн. -заборгованості за кредитом, 7863,72 грн. - пені, 500,00 штрафу (фіксована частина) та 483,26 грн. штрафу (процентна складова).

У судове засідання сторони не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Від позивача надійшла письмова заява про розгляд справи за відсутності його представника.

У письмовій заяві відповідач просила відмовити в задоволенні вимог через пропуск позивачем строку позовної давності.

Суд, дослідивши матеріали справи і оцінивши зібрані в ній докази, вважає позов таким, що не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Із матеріалів справи вбачається та встановлено судом, що 02.06.2006 між сторонами було укладено кредитний договір № DNH4KP22880270, відповідно до умов якого позичальник отримала кредит у розмірі у розмірі 2975,69 грн. зі сплатою 25,08 відсотків річних за користування кредитом строком до 02.06.2008.

Надаючи згоду на отримання кредиту відповідач одночасно погодилась із умовами заяви, що заява разом із Умовами надання кредиту фізичним особам «Розстрочка» (далі - Умови) складає кредитний договір.

Розрахунком заборгованості позивач підтвердив, що станом на 03.07.2015 грошові зобов'язання відповідач не виконала, внаслідок чого утворилася заборгованість у сумі 10648,38 грн., яка складається із 1801,40 грн. заборгованості за кредитом, 7863,72 грн. пені, 500,00 штрафу (фіксована частина) та 483,26 грн. штрафу (процентна складова).

З розрахунку видно, що погашення заборгованості по кредитному договору відповідач здійснювала до вересня 2007 року, тобто трирічний строк позовної давності закінчився у вересні 2010 року.

У подальшому погашення заборгованості здійснювалося в жовтні 2011 року. Доказів того чи це добровільна сплата боргу чи безспірне списання коштів банком, наприклад, із зарплатної карти, матеріалами справи не місять.

У письмових запереченнях відповідач вказала на сплив строку позовної давності, оскільки дія кредитного договору закінчилася 02.06.2008.

Пунктом 5.5 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) передбачено, що терміни позовної давності до вимог про стягнення кредиту, процентів за користування ним, винагороди, неустойки - пені, штрафів за договором установлені сторонами тривалістю в п'ять років.

У заяві позичальника від 02.06.2006 домовленості сторін щодо збільшення строку позовної давності немає.

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки.

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом установлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п'ята статті 261 ЦК України).

Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі (частина перша статті 259 ЦК України).

Згідно із частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Виходячи з правового аналізу вказаних норм Умови надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт), пунктом 5.5 яких установлено позовну давність тривалістю в п'ять років, не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, якщо такі Умови не містять підпису позичальника. Крім того, у заяві позичальника домовленості сторін щодо збільшення строку позовної давності немає.

Такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 11.03.2015 по справі № 6-16цс15.

Таким чином, у даному випадку строк позовної давності відносно вказаної в позові заборгованості сплинув, що є підставою для відмови в його задоволенні.

Погашення заборгованості по закінченню трирічного строку позовної давності не поновлює такий строк, а тому не впливає на висновок суду.

Також відсутність позову про визнання кредитного договору недійсним як оспорюваного правочину не може бути перешкодою для неврахування інтересів позичальника при вирішенні справи за позовом банку до позичальника про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Керуючись статтями 10, 11, 60, 88, 212 - 214 ЦПК України, суд -

вирішив:

У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по кредитному договору - відмовити.

ЗРішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, яка може бути подана до апеляційного суду Миколаївської області через Ленінський районний суд м. Миколаєва протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя І.В. Коваленко