Апеляційний суд Житомирської області
Справа №285/2297/15-ц Головуючий у 1-й інст. Помогаєв А. В.
Категорія 53 Доповідач Павицька Т. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого Павицької Т.М.,

суддів Заполовського В.Й., Широкової Л.В.,

при секретарі судового

засідання ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Новоград-Волинського промислово-економічного технікуму про визнання незаконним наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, за час затримки видачі трудової книжки, моральної шкоди, зобовязання провести розрахунок, притягнення посадових осіб до матеріальної відповідальності, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 08 вересня 2015 року,-

в с т а н о в и л а :

У червні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Новоград-Волинського промислово-економічного технікуму (далі - НВПЕТ) про визнання незаконним наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, за час затримки видачі трудової книжки, моральної шкоди, зобовязання провести розрахунок, притягнення посадових осіб до матеріальної відповідальності. В обґрунтування позову посилалась на те, що він з 31.08.10978 року працював викладачем спеціальних дисциплін у НВПЕТ. У звязку з конфліктом з директором НВПЕТ він з листопада 2012 року по травень 2015 року не працював, оскільки були створені неналежні умови для праці, мало місце порушення прав та гідності з боку директора. 18.05.2015 року наказом директора №52-к його звільнено з роботи відповідно до п.4 ст.40 КЗпП України, як такого, що тривалий час без поважних причин не зявляється на роботі з 01.11.2012 року. Вважає даний наказ такий, що суперечить чинному законодавству України. Враховуючи вищевикладене, просив визнати незаконним наказ №52-к від 18.05.2015 року про його звільнення, поновити його на роботі в НВПЕТ; стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу та за час затримки видачі трудової книжки (з листопада 2012 року по травень 2015 року), стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 30 000 грн.; зобовязати відповідача провести з ним розрахунок із зазначених в наказі №52-к від 18.05.2015 року сум, з урахуванням індексації за несвоєчасну виплату; притягнути до матеріальної відповідальності посадових осіб НВПЕТ, винних у його незаконному звільненні.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції ОСОБА_2 зменшив позовні вимоги та просив стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час затримки видачі трудової книжки за період з 01.11.2012 року по 22.05.2015 року, середній заробіток за час затримки розрахунку за цей же період, зобов'язати відповідача провести йому виплату грошової винагороди та лікарняних за 2012 рік в сумі 521 грн. 24 коп., відшкодувати моральну шкоду в розмірі 30 000 грн., відшкодувати матеріальну шкоду заподіяну за час вимушеного прогулу.

Рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 08 вересня 2015 року відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_2

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_2 перебував в трудових відносинах з відповідачем та займав посаду викладача.

Відповідно до ст. 139 КЗпП України працівники зобов'язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 з листопада 2012 року з власної ініціативи припинив виконувати покладені на нього за трудовим договором обовязки викладача НВПЕТ.

У звязку з припиненням виконання трудових функції відповідач наказом №101-к від 13.11.2012 року призупинив нарахування та виплату позивачу заробітної плати з листопада 2012 року.

Підстави припинення трудового договору визначені ст. 36 КЗпП України.

Відповідно до п. 4 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випаду прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Наказом № 52-к від 18.05.2015 року ОСОБА_2 звільнено з займаної посади на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України з 01.11.2012 року.

01.07.2015 року спірний наказ скасовано наказом №63-к, одночасно звільнено ОСОБА_2 з займаної посади.

Вимог щодо оскарження наказу про звільнення № 63-к від 01.07.2015 року позивачем не заявлено.

Згідно ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку.

Відповідно до п.4.2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 року N 58, якщо працівник відсутній на роботі в день звільнення, то власник або уповноважений ним орган в цей день надсилає йому поштове повідомлення із вказівкою про необхідність отримання трудової книжки. Пересилання трудової книжки поштою з доставкою на зазначену адресу допускається тільки за письмовою згодою працівника.

27 квітня 2015 року ОСОБА_2 звернувся до відповідача із заявою про направлення йому трудової книжки на адресу його проживання. В той час наказу про звільнення з роботи позивача не було.

Частиною 5 ст. 235 КЗпП України встановлено, що у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.

Трудова книжка направлена позивачу на його заяву поштою та отримана 22.05.2015 року. До дня видачі наказу №63-к від 01.07.2015 року про звільнення з роботи ОСОБА_2 не повертав трудову книжку відповідачу, що не заперечується сторонами. Оригінал трудової книжки був оглянутий в судовому засіданні.

Оскільки факт затримки видачі трудової книжки відсутній, а тому суд першої інстанції обгрунтовано відмовив у задоволенні вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки видачі трудової книжки.

Правильним є рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні вимог про зобовязання відповідача провести виплату грошової винагороди та лікарняних за 2012 рік у сумі 521 грн. 24 коп.

Відповідачем визнано, що позивачу нараховано у грудні 2012 року грошову винагороду за підсумками року в сумі 171 грн. 11 коп., а в січні 2013 року донараховано лікарняні в сумі 350 грн. 13 коп. З пояснень сторін вбачається, що заборгованість виникла внаслідок того, що у НВПЕТ відсутня посада касира і готівкові касові розрахунки закладом не проводяться. Адміністрація НВП неодноразово пропонувала позивачу повідомити банківські реквізити особового рахунку для перерахування належної до виплати суми або вжити заходів для відкриття банківського рахунку якщо позивач його не має. Зі свого боку позивач категорично заперечує проти отримання коштів у безготівковій формі. Зазначені обставини підтверджуються листуванням сторін та визнані позивачем.

У звязку з вищевикладеними обставинами, НВПЕТ депонував належні до сплати, ОСОБА_2 кошти на банківському рахунку АТ «Ощадбанк», які були повернуті технікуму через відсутність запиту з боку отримувача.

28.08.2015 року належні до сплати кошти повторно депоновані відповідачем на банківський рахунок у ЖОУ АТ «Ощадбанк», що підтверджується копією платіжного доручення №1 від 27.08.2015 року.

Відповідач листом від 31.08.2015 року повідомив позивача про можливість отримання коштів в АТ «Ощадбанк».

Врахувавши обставини ухилення позивача від отримання належних до сплати коштів, за наявності можливості безперешкодно отримати їх в установі банку, суд обґрунтованого відмовив у задоволенні вимог .

Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства, установи, організації проводиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Встановлено, що у день звільнення та тривалий час перед звільненням позивач не виконував посадові обовязки, у звязку з чим заробітна плата йому не нараховувалась.

Крім депонованої в установі банку на імя позивача суми 521 грн. 24 коп., відповідач не мав перед ОСОБА_2 грошових зобовязань.

Тому суд першої інстанції правильно вважав, що відсутні підстави для задоволення вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку за період з 01.11.2012 року по 22.05.2015 року.

Крім того, суд першої інстанції обгрунтовано відмовив у задоволенні вимог про відшкодування моральної шкоди.

З огляду на наведене, суд першої інстанції ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, дійшов вказаного висновку при повному, всебічному та об'єктивному з'ясуванні обставин справи, прав і обов'язків сторін у даних правовідносинах, перевірив належним чином доводи сторін, з'ясував характер та суть заявлених позивачем вимог, норм права, якими вони регулюються, дав належну правову оцінку зібраним у справі доказам.

Тому, колегія суддів приходить до переконання, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду та не впливають на правильність прийнятого рішення, оскільки суду не було надано інших доказів, на які апелянт посилається на підтвердження обставин, крім тих, на які суд послався в своєму рішенні.

Рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 304, 307, 308, 313, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 08 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді