Ухвала

іменем україни

02 квітня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Ступак О.В., Парінової І.К., Штелик С.П.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за скаргою ОСОБА_4, ОСОБА_5 на дії та рішення державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Рівненській області, за касаційною скаргою ОСОБА_4, ОСОБА_5 на ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 14 листопада 2014 року та ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 23 січня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2014 року ОСОБА_4, ОСОБА_5 звернулися до суду з указаною скаргою на дії та рішення державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Рівненській області. Свої вимоги обґрунтовували тим, що постановою про відкриття виконавчого провадження від 11 червня 2014 року ВП № 43645150 їх зобов'язано у строк до 17 червня 2014 року самостійно виконати судове рішення згідно з виконавчим листом № 2-871/11, виданим Рівненським міським судом 15 травня 2014 року, про стягнення з них солідарно на користь АТ «Банк «Фінанси та Кредит» 164 тис. доларів США заборгованості за кредитом, 132 689,25 доларів США заборгованості за процентами, 1 500 000 грн пені, нарахованої за несвоєчасне повернення кредиту та несвоєчасну сплату процентів, а всього - 3 871 437 грн 17 коп. На підставі заяви стягувача філії Північно-Західного регіонального управління АТ «Банк «Фінанси та Кредит» державний виконавець виніс постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, при цьому арешт накладено на все майно, що належить боржникам, у межах суми звернення стягнення. 13 серпня 2014 року близко 17 години без попереднього повідомлення ОСОБА_6 разом із представником АТ «Банк «Фінанси та Кредит» ОСОБА_7 і двома невідомими особами без дозволу зайшла до будинку АДРЕСА_1 і проти волі склала акт опису та арешту майна, копію якого скаржники отримали 19-20 серпня 2014 року. Зазначили, що постанови державного виконавця про відкриття виконавчого провадження й арешту усього належного майна, акт опису та арешту майна суперечать вимогам Закону України «Про виконавче провадження». Так, в акті опису й арешту майна від 13 серпня 2014 року державним виконавцем зазначено, що описане майно буде передано на реалізацію не раніше 17 серпня 2014 року. Враховуючи вимоги Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», просили заборонити державному виконавцю проводити реалізацію житлового будинку. Зазначали, що оскаржували дії державного виконавця до Головного управління юстиції у Рівненській області та до суду і ухвалою Рівненського міського суду від 10 жовтня 2014 року їх скарга залишена без розгляду у зв'язку з тим, що вони ніби-то не з'явилися в судове засідання на 03 та 10 жовтня 2014 року, що не відповідає дійсності.

Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 14 листопада 2014 року, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду Рівненської області від 23 січня 2015 року, указану скаргу залишено без розгляду у зв'язку з пропущенням строку звернення до суду відповідно до вимог ст. 385 ЦПК України.

У касаційній скарзі заявники просять скасувати ухвали судів першої й апеляційної інстанцій, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Залишаючи без розгляду указану скаргу, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, дослідивши докази у справі і надавши їм належну оцінку в силу вимог ст. ст. 10, 60, 212 ЦПК України, а також врахувавши обставини справи, правильно виходив з наявності підстав, передбачених ст. 385 ЦПК України, оскільки заявниками пропущено строк звернення до суду зі скаргою та не зазначено поважних причин пропущення цього строку, а зазначені у скарзі причини суд обґрунтовано визнав неповажними.

Наведені в касаційній скарзі доводи висновків судів не спростовують, зводяться до переоцінки доказів, отже, ухвали постановлено з додержанням норм процесуального права.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, ОСОБА_5 відхилити.

Ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 14 листопада 2014 року та ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 23 січня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Ступак

І.К. Парінова

С.П. Штелик