МАЛИНОВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Справа № 2-2379/2010
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2010 року м. Одеса

Малиновський районний суд міста Одеси в складі:

головуючого судді - Жуган Л.В.

при секретарі - Повалій М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Державної адміністрації залізничного транспорту України «Укрзалізниця», Державного територіально-галузевого об'єднання «Львівська залізниця» про захист права споживача, стягнення моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

До Малиновського районного суду 26.10.2009 року звернувся ОСОБА_2 із позовом до Державної адміністрації залізничного транспорту України «Укрзалізниця» про захист права споживача, стягнення моральної шкоди. Обґрунтовуючи свої вимоги позивач зазначив, що 20.08.2009 року, поїздом № 84 він здійснював поїздку з м. Ковель в м. Одесу. Санітарно-технічний стан вагону №12, за ствердженням позивача, було незадовільним, у вагоні було брудно, стояв сморід, були наявні таргани. В зв'язку з чим позивач декілька разів викликав начальника поїзду та вимушений був їхати до Одеси у зазначеному вагоні, в результаті чого йому завдана моральна шкода, у вигляді важких душевних страждань. На підставі наведеного, позивач вказав, що надана йому послуга з перевезення є неналежною, тому просив стягнути з відповідача суму коштів, оплачених за квиток для проїзду з м. Ковель до м. Одеси, у розмірі 127 грн. 74 коп., відшкодування за спричинену моральну шкоду в розмірі 1500 грн., зобов'язати Державну адміністрацію залізничного транспорту України принести йому вибачення у письмовій формі.

В попередньому судовому засіданні судом з'ясовано, що спірне перевезення здійснювалося Державним територіально-галузевим об'єднанням «Львівська залізниця», яке за ухвалою суду в порядку ст. 33 ЦПК України було залучено до участі у справі в якості співвідповідача.

У судовому засіданні позивач та його представник за довіреністю ОСОБА_3 позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити в повному обсязі, в якості доказу надали суду фотографії.

Представник відповідача - Державної адміністрації залізничного транспорту України «Укрзалізниця», за довіреністю Онопрієнко О.П. у попередньому судовому засіданні позовні вимоги не визнавав надав суду письмові заперечення, в судове засідання призначене на 03.06.2010р. не з'явився, про час та місце розгляду справи належним чином повідомлявся, подав до суду телеграму згідно якої просив визнати «Укрзалізницю» неналежним відповідачем та виключити зі складу відповідачів.

Представник співвідповідача - Державного територіально-галузевого об'єднання «Львівська залізниця», за довіреністю - Масюк М.В. позовні вимоги не визнав, надав письмові заперечення, посилаючись на безпідставність вимог позивача, оскільки стан вагону відповідав санітарним нормам, підстави для відшкодування моральної шкоди відсутні, у зв'язку з недоведеністю факту її спричинення.

Вислухавши пояснення учасників судового процесу, свідка ОСОБА_6, дослідивши матеріали справи, надавши оцінку доказам, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

В судовому засіданні встановлено, що позивач ОСОБА_2 20.08.2010 року здійснював поїздку на поїзді №084 з м. Ковель в м. Одесу, що підтверджується доданим до матеріалів справи проїзним документом серії НШ №897715, поясненнями свідка ОСОБА_6, а також не заперечувалось сторонами по справі.

Згідно ст. 910 ЦК України за договором перевезення пасажира одна сторона (перевізник) зобов'язується перевезти другу сторону (пасажира) до пункту призначення, а в разі здавання багажу - також доставити багаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання багажу, а пасажир зобов'язується сплатити встановлену плату за проїзд, а у разі здавання багажу - також за його провезення.

Укладення договору перевезення пасажира та багажу підтверджується видачею відповідно квитка та багажної квитанції, форми яких встановлюються відповідно до транспортних кодексів (статутів).

Судом встановлено, що після проїзду за вказаним напрямком позивач звернувся зі скаргою до Міністерства транспорту та зв'язку України з приводу незадовільного стану вагону в якому він їхав, а також у зв'язку з грубою поведінкою начальника поїзду. У відповіді Міністерства транспорту та зв'язку України від 01.10.2009 року, на скаргу ОСОБА_2 вказано, що перед відправленням поїзду в рейс 20.08.2009 р. якість підготовки вагонів перевірялася постійно діючою комісією за участю фахівців санітарно-епідеміологічної станції, зауважень до якості їх підготовки не було. На вимогу скаржника при огляді купе №5, в якому ОСОБА_2 здійснював поїздку наявності тарганів не виявлено. Скарг від інших пасажирів цього купе на наявність тарганів не надходило. Крім цього, 17.09.2009 р. поїзд №84 Ковель-Одеса на шляху прямування перевірявся комісією під головуванням фахівців Мінтрансзв'язку, комах та суттєвих недоліків у підготовці поїзда в рейс не виявлено.

Згідно Акту перевірки дотримання санітарного законодавства від 20.08.2009 року, підтверджено належний санітарно-технічний стан поїзду №84, в графі «наявність шкідників у вагонах» зазначено, - «не виявлено, скарг не надходило».

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_6 показав суду, що він в одному вагоні та купе спільно із ОСОБА_2 20.08.2009 р. здійснював поїздку з м. Ковеля в м. Одесу, в нічний темний період часу у вагоні були таргани, які сфотографовані ним безпосередньо.

Оцінюючи подані в якості доказів, пояснення свідка, фотографії та їх зображення на дисковому носії, суд виходить насамперед з принципу належності доказів, в зв'язку з чим вважає, що не має можливості дійти висновку відповідності фотографій саме вагону №12 поїзду №82 «Ковель-Одеса», та купе в якому 20.08.2009р. здійснював поїздку позивач ОСОБА_2

Відповідно до ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Так, з наданих фотографії не вбачається, що вони здійснені саме в день здійснення позивачем поїздки та інші обставини, що можуть підтвердити належність, відповідність вказаних доказів.

Тому суд не має можливості дійти висновку щодо підтвердження наведених в позовній заяві обставин здійснення поїздки тільки на підставі усних пояснень свідка.

Учасникам процесу судом роз'яснювалось положення ст. 60 ЦПК України щодо обов'язку доказування та подання доказів, при цьому позивач, його представник, та представник відповідача зазначили, що всі доказ ними подані, та на їх думку є достатніми щодо заявлених обґрунтувань.

В судовому засіданні, згідно пояснень позивача встановлено, що він фактично скористався послугою перевезення з м. Ковеля до м. Одеси, згідно придбаного квитка, в зв'язку з чим суд доходить до висновку, що вимоги позивача щодо стягнення коштів за неякісну послугу перевезення не підлягають задоволенню, оскільки положення, визначені частиною 3 ст. 10 «Про захист прав споживачів» не передбачають повне повернення вартості наданої послуги.

Аналіз ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» свідчить про те, що розірвання договору щодо надання послуг можливо лише в тому випадку, якщо послугу ще не спожито в повному обсязі.

Відповідно до п.17 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» послуга - діяльність виконавця з надання споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб.

Відповідно до ст. 920 ЦК України у разі порушення зобов'язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

Дослідивши вимоги позивача частині стягнення компенсації за спричинення моральних страждань, суд вважає, що зазначені вимоги також не підлягають задоволенню.

Вирішуючи спір, суд керується принципом пріоритету правозастосування спеціальної норми над загальною, та вважає що до спірних правовідносин застосуванню підлягає положення Закону України «Про захист прав споживачів».

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що відшкодування моральної (немайнової) шкоди можливе лише у разі, якщо така шкода заподіяна небезпечною для життя і здоров'ю людей продукцією.

Поданими позивачем до матеріалів справи доказами не підтверджується, що надана послуга перевезення була небезпечною для його життя та здоров'я, в зв'язку з чим суд вважає, що відсутні законодавчо визначені підстави для відшкодування йому як споживачу моральної шкоди.

В зв'язку з тим, що не знайшли свого підтвердження наведені ОСОБА_2 обставини, щодо надання послуг перевезення, суд вважає, що відсутні підстави задоволення позовних вимог щодо зобов'язання Державної адміністрації залізничного транспорту України «Укрзалізниця» принести йому вибачення у письмовій формі, а також зокрема тому, як вказані вимоги не є способом захисту цивільних прав та інтересів судом, згідно діючої ст. 16 ЦК України.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212-215, 218 ЦПК України, ст.ст. 16, 23, 280, 297, 908, 910, 920, 1167 ЦК України, ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволені позовних вимог ОСОБА_2 до Державної адміністрації залізничного транспорту України «Укрзалізниця», Державне територіально-галузеве об'єднання «Львівська залізниця» про захист права споживача, стягнення моральної шкоди - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього протягом 20 днів апеляційної скарги або в порядку ч. 4 ст. 295 ЦПК України.

Суддя Л.В. Жуган