Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/682/15 Головуючий у суді І-ї інстанції Комлач О. Ф.
Доповідач Кіселик С. А.
УХВАЛА

Іменем України

10.03.2015 Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області в складі :

Головуючого : судді Кіселика С.А.

суддів : Авраменко Т.М., Суровицької Л.В.

за участю секретаря судового засідання Кравченко Я.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кіровограді цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про визнання права власності на майно та скасування арешту, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 18 грудня 2014 року та додаткове рішення Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 03.02.2015 року,-

ВСТАНОВИЛА:

В серпні 2014 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3, треті особи ОСОБА_4 та ОСОБА_5 і просив визнати за ним право власності на легковий автомобіль марки «JIANGNAN» модель «JNJ7150MR479Q» реєстраційний номер НОМЕР_1, номер кузова НОМЕР_2 та зняти арешт із зазначеного автомобіля. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що відповідач надавши ОСОБА_4 довіреність на право керування автомобілем та його продажу отримала від нього гроші за спірний автомобіль, тобто фактично продала його ОСОБА_4 Останній, в свою чергу, видав доручення яким передоручив ОСОБА_5 повноваження надані йому ОСОБА_6 щодо користування та розпорядження автомобілем та видав ОСОБА_5 розписку про отримання від нього грошей за проданий автомобіль. Крім того, зазначив, що у 2013 році позивач у ОСОБА_5 придбав спірний автомобіль, отримавши від останнього доручення та розписку, згідно якої ОСОБА_5 отримав від позивача гроші за автомобіль. Позивач більше року користувався придбаним автомобілем. Влітку 2014 року, у зв'язку із невиконанням відповідачем своїх боргових зобов'язань, на автомобіль накладено арешт. Вважає себе власником автомобіля, оскільки сплатив продавцю його вартість.

Рішенням Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 18 грудня 2014 року в задоволенні позову про визнання права власності відмовлено.

Додатковим рішенням Олександрівського районного суду від 03.02.2015 року відмовлено ОСОБА_2 і у задоволені вимоги про зняття арешту з автомобіля.

В апеляційних скаргах ОСОБА_2 ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції та додаткового рішення, у зв'язку з порушенням судом норм матеріального та процесуального права і ухвалення нового про задоволення позовних вимог в повному обсязі. Зазначено, що судом не застосовано положення ч.2 ст. 220, ст.ст.336, 346,347 ЦК України.

Заслухавши доповідача та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах, встановлених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Суд першої інстанції встановив, що відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу власником легкового автомобіля марки «JIANGNAN» модель «JNJ7150MR479Q» реєстраційний номер НОМЕР_1, номер кузова НОМЕР_2 є ОСОБА_3 (а.с. 5). 25 жовтня 2008 року відповідач видала нотаріально посвідчену довіреність, якою уповноважила ОСОБА_4 розпоряджатись належним їй вищезазначеним автомобілем та видала ОСОБА_4 розписку про продажу йому спірного автомобіля та отримання за автомобіль 3000 грн. В свою чергу ОСОБА_4, діючи в інтересах ОСОБА_3, довіреністю від 16.03.2012 року, уповноважив ОСОБА_5 та ОСОБА_7 продати належний ОСОБА_3 автомобіль та керувати ним на території та за межами України з метою доставки за місцем призначення. Крім того, ОСОБА_4 видав ОСОБА_5 розписку, що згаданий автомобіль був ним ОСОБА_5 проданий, за що отримано гроші в сумі 24000 грн. На підставі отриманої довіреності 02 січня 2013 року ОСОБА_5 продав спірний автомобіль ОСОБА_2 та надав останньому розписку про отримання від нього грошей в сумі 20000 грн. за проданий автомобіль. Будь яких договорів купівлі - продажу спірного автомобіля не укладалось. За інформацією начальника центру надання послуг, пов'язаних з використанням автотранспортних засобів та обслуговування міста Лубни, Лубенського та Оржицького районів, від 27 листопада 2014 року, власником спірного автомобіля значиться ОСОБА_3 і з 2008 року реєстраційні операції зі спірним автомобілем не проводились. 16 липня 2014 року на даний автомобіль накладено арешт на виконання рішення суду за виконавчим листом № 2-4053/09 від 12 березня 2010 року, про виконання кредитних зобов'язань ОСОБА_3 перед ВАТ «Банк «Фінанси та кредит» в сумі 188752 грн. 71 коп.

Відмовляючи в позові суд дійшов висновку, що надані позивачем копії розписок про отримання коштів за автомобіль не можуть бути визнані договором, що укладений у письмовій формі, оскільки вони не відповідають вимогам ст. 207 ЦК України. Крім того, ні власником автомобіля, ні довіреними особами не вчинялись дії щодо зняття спірного автомобіля з обліку з метою його продажу та подальшої перереєстрації за новим власником.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції.

Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право власності набувається у порядку, визначеному законом.

Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, визначені у главі 24 Цивільного кодексу України, зокрема із правочинів.

При визначенні моменту набуття права власності слід враховувати як особливості самого майна, так і особливості оформлення права власності, які теж суттєво впливають на визначення моменту виникнення (набуття) права власності.

Згідно пункту 3 частини першої статті 208 ЦК України правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у 20 і більше разів розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян належить вчиняти у письмовій формі.

Постановою Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року № 1388 «Про затвердження Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів», також передбачено письмову форму договору купівлі-продажу автомобілів.

Про необхідність звернення судом уваги на дану обставину зазначив і Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у своєму Інформаційному листі за № 24-150/0/4-13 від 28.01.2013 «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав».

Докази щодо укладення договорів купівлі - продажу автомобіля у письмовій формі, відсутні.

Таким чином суд дійшов правильного висновку щодо правовідносин які виникли між сторонами та правильно застосував норми матеріального права, що їх регулюють.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.

Безпідставним є посилання апелянта на положення ч.2 ст. 220 ЦК України, оскільки правовідносини, що виникли між сторонами не регулюються даною нормою права, так - як відповідно до закону договір купівлі-продажу автомобіля не підлягає обов'язковому нотаріальному посвідченню.

Не є правильним також посилання апелянта на положення ст.ст. 336, 347 ЦК України, якими врегульовано порядок відмови від прав власності та набуття права власності на річ від якої власник відмовився, оскільки відносини, що склались між сторонами не є такими.

За вказаних обставин, рішення суду про визнання права власності на майно та додаткове рішення суду про скасування арешту відповідають обставинам справи та вимогам закону, доводи апеляційної скарги не спростовують правильність рішень суду, а тому підстав для їх скасування немає.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 18 грудня 2014 року та додаткове рішення Олександрівського районного суду від 03 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: