30 вересня 2015 року м. Мукачево Справа №303/5688/15-ц
2/303/3114/15 Номер рядка стат. звіту - 45
Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області
в складі: головуючого судді Кость В.В.
при секретарі Прокоп Г.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Мукачево цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2
до відповідача ОСОБА_3
третя особа: Мукачівський міський сектор Головного управління державної міграційної служби
про усунення перешкод у користуванні майном, шляхом реєстрації місця проживання,
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в особі ОСОБА_4 звернулися до суду із позовом до ОСОБА_3 про усунення перешкод у здійсненні нею права користування квартирою №21 в будинку №3 по вул. А. Морозова в м. Мукачево (далі Квартира), шляхом надання ОСОБА_2 права на реєстрацію у Квартирі. в Мукачівському міському відділі Головного управління державної міграційної служби України без згоди співвласника ОСОБА_3
Третьою особою по справі вказано Мукачівський міський сектор Головного управління державної міграційної служби.
Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що сторони по справі є співвласниками Квартири. Незважаючи на це, позивач позбавлена можливості зареєструвати у Квартирі чоловіка ОСОБА_2, із-за відмови відповідача надати таку згоду для Мукачівського міського відділу Головного управління державної міграційної служби України. Оскільки з ОСОБА_2 проживає в зареєстрованому шлюбі більше трьох років у Квартирі, останній є інвалідом третьої групи, внаслідок чого не можуть жити порізно, вважає, що має право на здійснення реєстрації останнього у даній Квартирі. Внаслідок дій відповідача, які вважає неправомірними, змушена звернутися до суду за захистом своїх прав.
Позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_2 та їх представник ОСОБА_4 у судове засідання не зявилися, натомість від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без їх участі. Позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задоволити.
Відповідач та уповноважений представник третьої особи в судове засідання повторно не зявилися, хоча про час і місце розгляду справи повідомлялися належним чином (а.с. 22), про причини неявки суд не повідомили, а тому суд розглянув справу на підставі наявних у ній доказів.
Дослідивши подані по справі доказові матеріали, суд констатує наступне.
На підставі Витягу про державну реєстрацію прав від 03.12.2012 року №36517155 та довідки ММБТІ та ЕО від 03.12.2012 року №3471, Квартира належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_1 (1/2 частки) та ОСОБА_3 (1/2 частки) (а.с. 7, 8).
Як вбачається з матеріалів справи, 16.12.1985 року ОСОБА_1 зареєструвала шлюб з ОСОБА_2 (свідоцтво про укладення шлюбу серії І-ФМ №422671 від 16.12.1985 року, а.с. 9), після чого змінила своє прізвище з «Боричок» на «Турянин».
Відповідно до Акту огляду МСЕК серії 10 ААБ №460270 від 20.05.2013 року, ОСОБА_2 є інвалідом третьої групи, безтерміново (а.с. 10).
Із листа начальника Мукачівського МВ ГУ ДМС України в Закарпатській області від 28.08.2015 року №3957, ОСОБА_1 було відмовлено у реєстрації місця проживання чоловіка ОСОБА_2 в Квартирі, у звязку з відсутністю згоди ОСОБА_3 на реєстрацію місця проживання (а.с. 11).
Приймаючи до уваги вищевказані фактичні обставини справи та вимоги позивача за предметом позову суд виходить з наступного.
При вирішені спору за предметом позову суд виходить з того, що згідно зі ст. 1 Цивільного процесуального кодексу України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Частиною першою ст. 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
За змістом п. 3 частини другої ст. 15 Цивільного кодексу України, одним із способів захисту порушеного права є припинення дії, яка порушує право.
За загальним правилом, у разі порушення цивільного права чи інтересу, у особи виникає право на застосування конкретного способу захисту, який залежить від виду порушення та від наявності між сторонами зобов'язальних правовідносин. Тобто, особа обирає саме той спосіб захисту, який відповідає характеру порушення її права чи інтересу.
Відповідно до ст. 20 Цивільного кодексу України право на захист особа здійснює на свій розсуд.
Згідно з частиною першою ст. 318 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Поряд з цим, за статтю 321 (ч. 1, ч. 2) Цивільного кодексу України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (ст. 391 Цивільного кодексу України).
Таким чином, гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння.
Спірні правовідносини сторін регулюються положеннями частини першої та другої ст. 358 Цивільного кодексу України, яка стосується порядку володіння та користування спірним майном, що є спільною частковою власністю співвласників, яка дозволяє співвласникам користуватися спільним майном за їх згодою.
Стаття 386 Цивільного кодексу України гарантує, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Власник, кий має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.
Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.
Пунктом 33 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних прав № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.
Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача. При цьому суди повинні брати до уваги будь-які фактичні дані (статті 57 - 59 ЦПК), на підставі яких за звичайних умов можна зробити висновок про наявність такої небезпеки.
Позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню незалежно від того, на своїй чи на чужій земельній ділянці або іншому об'єкті нерухомості відповідач вчиняє дії (бездіяльність), що порушують право позивача.
Порядок та процедуру проведення реєстрації на території України врегульовано Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», відповідно до якого реєстрація це внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру про місце проживання або місце перебування особи із зазначенням адреси, за якою з особою може вестися офіційне листування або вручення офіційної кореспонденції.
Згідно з вимогами ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом. Реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.
Відповідно до ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» особа повинна бути зареєстрована за місцем свого фактичного проживання.
Згідно з ст. 11 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" реєстрація місця проживання та місця перебування осіб здійснюється органом реєстрації.
У п. 2.2 «Порядку реєстрації місця проживання та місця перебування фізичних осіб в Україні та зразків необхідних для цього документів», затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ № 1077 від 22.11.2012 року визначається перелік документів, які для реєстрації місця проживання особа або її законний представник подає до територіального підрозділу ДМС України, зокрема, документи, що підтверджують: право на проживання в житлі - ордер, свідоцтво про право власності, договір найму (піднайму, оренди) або інші документи. У разі відсутності зазначених документів реєстрація здійснюється за згодою власника/співвласників житла, наймача та членів його сімї на реєстрацію місця проживання. .
У разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою.
Відповідно до ст. 156 ЖК України та ст. 405 ЦК України право члена сім'ї власника житлового будинку (квартири), який не є його співвласником, на користування жилим приміщенням обумовлено наявністю сімейних відносин із власником і спільним із ним проживанням у цьому будинку
Згідно з вимогами ст. 161 Житлового кодексу України власник квартири має право вселити в займане ним приміщення свою дружину, яка як член сім"ї набуває рівного з іншими членами сім"ї права користування приміщення.
Таким чином, позивачка, як співвласник квартири вправі надати право для проживання та реєстрації позивачеві ОСОБА_2, як її чоловіку, з яким вона перебуває у зареєстрованому шлюбі, без письмової згоди іншого співвласника.
З урахуванням вищевказаних обставин справи, позовні вимоги позивача підлягають задоволенню.
На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 8, 41, 124, 129 Конституції України, ст.ст. 1, 2, 8, 10, 11, 14, 57-60, 88, 169, 212-215, 223, 224-228, 294 Цивільного процесуального кодексу України, суд,
1. Позов задоволити повністю.
2. Усунути перешкоди у здійсненні ОСОБА_1 (16.12.1962 р.н.) правом користування майном, шляхом надання ОСОБА_2 (17.01.1954 р.н.) права на реєстрацію його місця проживання у ІНФОРМАЦІЯ_1, без згоди іншого співвласника квартири - ОСОБА_3 в Мукачівському міському відділі Головного управління державної міграційної служби України.
3. Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
4. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали учать у справі але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом (для позивача).

Суддя В.В. Кость