АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
Справа № 686/6261/15-ц
Провадження № 22-ц/792/1791/15
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 вересня 2015 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Апеляційного суду Хмельницької області

в складі: головуючої - судді Карпусь С.А.

суддів: Матковської Л.О., Федорової Н.О.

при секретарі Бондарі О.В., Побережній О.В.

з участю: представника ПАТ «ВіЕйБі Банк» Дмитрасевич Р.В.

ОСОБА_2, адвоката Терлича В.Г.

розглянула у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації Славкіної М.А. на рішення Хмельницького міськрайонного суду від 22 червня 2015 року за позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації Славкіної М.А. про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення зарплати за час вимушеного прогулу та моральної шкоди.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників процесу, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів

в с т а н о в и л а :

В березні 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» (далі ПАТ «ВіЕйБі Банк») в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації Славкіної М.А. про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення зарплати за час вимушеного прогулу та моральної шкоди. Вона вказувала, що з 23 квітня 2014 року працювала на посаді експерта (з продажу, роздрібний бізнес) у Відділенні №6 ПАТ «ВіЕйБі Банк» у місті Хмельницькому. Наказом уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації ПАТ «ВіЕйБі Банк» №93-п від 19.03.2015 року її було звільнено з займаної посади за п. 4 ст. 40 КЗпП України, прогул без поважних причин і виплачено їй як одинокій матері компенсацію за невикористані дні відпустки. Вважає своє звільнення незаконним. 25 лютого 2015 року відповідач повідомив її телеграмою про те, що згідно наказу №66 від 25.02.2015 року з 2 березня 2015 року її переміщено на нове робоче місце за адресою м. Київ, проспект

________________________________________________________________________________

Головуючий у першій інстанції - Демінська А.А. Провадження № 22-ц/792/1791/15

Доповідач - Карпусь С.А. Категорія № 53.54

Повітрофлотський, 23/26, відділення №67. 27 лютого 2015 року вона повідомила відповідача, що перебуває на лікарняному, є одинокою матір'ю та на її утриманні перебуває малолітній син ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, тому переведення на іншу роботу в іншу місцевість без її згоди є незаконним. Посилаючись на те, що звільнення відбулось з порушенням вимог ч.3 ст. 184 КЗпП України, яка передбачає гарантії одиноким матерям у разі їх звільнення з ініціативи власника або уповноваженого ним органу, просила визнати наказ №93-п від 19.03.2015 року незаконним, поновити її на посаді експерта (з продажу, роздрібний бізнес) ПАТ «ВіЕйБі Банк», стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу з урахуванням усіх обов'язкових платежів і внесків, відшкодувати з відповідача на її користь 3 тис. грн. моральної шкоди та 3 тис. грн. витрат на правову допомогу.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 22 червня 2015 року позов ОСОБА_2 задоволено частково. Поновлено ОСОБА_2 на посаді експерта (з продажу, роздрібний бізнес) ПАТ «ВіЕйБі Банк». Стягнуто з ПАТ «ВіЕйБі Банк» на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 7472,50 грн., з яких підлягають вирахуванню обов'язкові платежі та внески. Стягнуто з ПАТ «ВіЕйБі Банк» на користь ОСОБА_2 1000 грн. на відшкодування моральної шкоди. Вирішено питання про судові витрати. В решті позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ «ВіЕйБі Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації Славкіної М.А. вважає рішення суду незаконним та необґрунтованим, просить його скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин справи, невідповідність його висновків обставинам справи, порушення норм матеріального права. Зазначається, що у зв'язку з початком процедури ліквідації ПАТ «ВіЕйБі Банк» та закриття у зв'язку з цим Відділення №6 у місті Хмельницькому, пунктом 11 наказу №83 від 03.02.2015 року з метою дотримання вимог трудового законодавства вирішено перемістити усіх працівників даного Відділення до найбільш територіально наближеного Відділення №67, яке знаходиться в м. Київ, при цьому умови та оплата праці працівників не зазнали змін. Враховуючи те, що ОСОБА_2 встановлено нове робоче місце у відділенні №67 (м.Київ), а з 16.03.2015 року - у відділенні №78 (м.Київ), остання неодноразово повідомлялась телеграмами і листами про необхідність з'явитись на нове робоче місце. У зв'язку з відсутнітю на робочому місці в період з 10.03.2015 року по 19.03.2015 року, що підтверджується відповідними актами, останню правомірно звільнено за п.4 ст. 40 КЗпП України. Про необхідність отримання належно оформленої трудової книжки позивач повідомлялась рекомендованими листами від 19.03.2015 року №04/1-4374 та від 22.04.2015 року №04-7879. Під час здійснення розрахунку середнього заробітку судом не перевірено, чи отримує ОСОБА_2 заробіток за місцем нової роботи або допомогу по безробіттю, що впливає на розмір розрахунку за час вимушеного прогулу.

В запереченні на апеляційну скаргу ОСОБА_2, посилаючись на законність та обґрунтованість судового рішення, просила її відхилити.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних мотивів.

Відповідно до ч.1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом правильно встановлені обставини справи, визначено характер спірних правовідносин та застосовано норми матеріального і процесуального права.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 з 23 квітня 2014 року працювала експертом (з продажу, роздрібний бізнес) у Відділенні № 6 в м. Хмельницькому публічного акціонерного товариства «ВіЕйБі Банк».

З 21 листопада 2014 року віднесено ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» до категорії неплатоспроможних та введено тимчасову адміністрацію. Призначено з цієї дати уповноваженою особою Фонду на здійснення тимчасової адміністрації у публічному акціонерному товаристві «Всеукраїнський акціонерний банк» Банку Славкіну М.А..

Наказом № 83 від 3 лютого 2015 року, виданого цією уповноваженою особою Фонду, з 5 лютого 2015 року зупинено діяльність Відділення №6 і з метою дотримання трудового законодавства переміщено працівників цього Відділення з м. Хмельницького до Відділення №67 ПАТ «ВіЕйБі Банк» , що розташоване в м. Київ.

Наказом №66-п від 25 лютого 2015 року ОСОБА_2 переміщено та встановлено робоче місце з 2 березня 2015 року у Відділенні №67 в м. Київ.

З таким наказом про фактичне переведення на роботу в іншу місцевість ОСОБА_2 не погодилась, про що свічить копія листа на адресу Уповноваженої особи Славкіної М.А. від 27 лютого 2015 року(а.с. 9).

Про переведення на робоче місце у Відділення №78 в м. Київ позивач не попереджувалась і з таким наказом не була ознайомлена.

ОСОБА_2 є матір'ю малолітнього ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, батько якого ОСОБА_9 помер ІНФОРМАЦІЯ_2. Шлюб між ними розірваний. Вихованням дитини займається лише мати ОСОБА_2 і дитина перебуває на її утриманні. Про ці обставини свідчать копії свідоцтва про народження ОСОБА_8 від 10 січня 2007 року, свідоцтва про смерть ОСОБА_9 від 22 лютого 2013 року та про розлучення від 26 серпня 2010 року, довідка НВО №1 «Школа-дитячий садок» від 30.03.2015 року, в якій навчається син позивача.

Сам роботодавець визнавав позивачку одинокою матір'ю, нарахувавши їй компенсацію за дні невикористаної додаткової відпустки належні їй як одинокій матері.

Наведеним підтверджується статус позивача як одинокої матері.

Визначення "одинокої матері" наведено у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами трудових спорів" від 06 листопада 1992 року №9 та п. 5 ч. 12 ст. 10 Закону України "Про відпустки".

Так згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України одинокою матір'ю слід вважати жінку, яка не перебуває у шлюбі і у свідоцтві про народження дитини якої відсутній запис про батька дитини або запис про батька зроблено у встановленому порядку за вказівкою матері; вдову; іншу жінку, яка виховує і утримує дитину сама.

В силу ч. 3 ст. 184 КЗпП України звільнення вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років (до шести років - ч. 6 ст. 179), одиноких матерів при наявності дитини віком до чотирнадцяти років або дитини-інваліда з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не допускається, крім випадків повної ліквідації підприємства, установи, організації, коли допускається звільнення з обов'язковим працевлаштуванням. Обов'язкове працевлаштування зазначених жінок здійснюється також у випадках їх звільнення після закінчення строкового трудового договору. На період працевлаштування за ними зберігається середня заробітна плата, але не більше трьох місяців з дня закінчення строкового трудового договору.

Крім того, ст. 32 КЗпП України встановлено, що переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, а також переведення в іншу місцевість, хоча б разом з підприємством, установою, організацією допускається тільки за згодою працівника, за винятком окремих випадків передбачених законодавством.

Уповноважена особа Фонду, видавши наказ про переміщення позивача на роботу в іншу місцевість, помилково вважала таке переведення переміщенням, яке не потребує згоди працівника ОСОБА_2.

В силу ч.2 ст. 32 цього Кодексу не вважається переведенням на іншу роботу і не потребує згоди працівника переміщення його на тому ж підприємстві, в установі, організації на інше робоче місце, в інший структурний підрозділу у тій же місцевості.

Дійсно позивач не виходила на роботу на новому робочому місці, попереджала роботодавця про причини неможливості виконувати обов'язки на визначеному ним робочому місці. Наказом Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації банку Славкіної М.А. за № 93-п від 19 березня 2015 року ОСОБА_2 звільнено за прогул без поважних причин п.4 ст. 40 КЗпП України.

Давши належну оцінку наведеним доказам в їх сукупності та врахувавши зазначені норми матеріального права, якими встановлені юридичні гарантії забезпечення права одинокої матері при наявності дитини віком до чотирнадцяти років від незаконного звільнення з ініціативи адміністрації за ст.ст. 40,41 КЗпП України, незаконного переведення на роботу в іншу місцевість, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що звільнення ОСОБА_2 проведено з порушенням трудового законодавства, а тому вона підлягає поновленню на раніше займаній посаді з виплатою середнього заробітку за час вимушеного прогулу в розмірі 7472 грн. 50 коп..

Також є правильними висновки суду, що неправомірне звільнення позивача з роботи призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'зків і вимагало від неї додаткових зусиль для організації свого життя, і тому з урахуванням вимог закону та принципів розумності і справедливості правильно визначив розмір морального відшкодування в сумі 1000 грн..

З дотриманням вимог ЗУ «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» стягнуто на користь позивача понесені судові витрати на правову допомогу адвоката.

Також суд обгрунтовано відмовив у задоволенні вимог позивача про скасування наказу №93-п від 19.03.2015 року про звільнення ОСОБА_2 з займаної посади за п. 4 ст. 40 КЗпП України, прогул без поважних причин. При цьому судом правильно застосовано правові позиції Верховного Суду України, викладені в постанові від 21 травня 2014 року (справа № 6-33 цс14).

Доводи апеляційної скарги не містять посилань на докази, які б спростовували висновки суду першої інстанції.

Посилання в апеляційній скарзі на неповноту судового розгляду, не з'ясування судом обставин щодо отримання позивачем заробітку за новим місцем роботи, матеріальної допомоги по безробіттю та інших виплат, які вона мала при присудженні середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 20 березня 2015 року по 22 червня 2015 року, не заслуговують уваги, оскільки такі ґрунтуються на припущеннях. Під час судового розгляду справи судом першої інстанції відповідачем не заявлялось клопотання про витребування доказів щодо цих обставин.

Позивач заперечувала отримання буль-яких коштів в цей період часу. Трудова книжка позивача перебувала в ПАТ «ВіЕйБі Банк», який лише 29 липня 2015 року, тобто після ухвалення оскаржуваного рішення, повернув її позивачеві і тому остання була позбавлена можливості в цей період часу працевлаштуватися на інше місце роботи чи отримувати допомогу по безробіттю.

Не спростовують висновків суду першої інстанції і інші доводи апеляційної скарги.

Відповідно до ч.1 ст. 36 Закону України, від 23.02.2012 року, №4452-VI "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку призупиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Фонд набуває всі повноваження органів управління банку та органів контролю з дня початку тимчасової адміністрації і до її припинення.

Згідно п.1 ч.3. ст. 37 цього Закону Уповноважена особа Фонду діє від імені банку в межах повноважень Фонду. Уповноважена особа Фонду має право:

1) призначати на посаду, звільняти з посади чи переводити на іншу посаду будь-кого з керівників чи працівників банку, переглядати їхні службові обов'язки, змінювати розмір оплати праці з додержанням вимог законодавства про працю.

Проте встановлені судом обставини свідчать про неналежне виконання уповноваженою особою Фонду наданих їй Законом повноважень щодо виконання вимог трудового законодавства при звільненні працівників.

Рішення суду ґрунтується на повно, всебічно досліджених матеріалах справи, постановлено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права і підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313-315, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» в особі тимчасової адміністрації в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації Славкіної М.А. відхилити.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду від 22 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуюча /підпис/ Судді /підписи/

Згідно оригіналу: суддя апеляційного суду С.А. Карпусь