Справа № 266/91/15-ц
Провадженя№ 2/266/232/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.06.2015 м. Маріуполь

Приморський районний суд міста Маріуполя Донецької області в складі:

головуючого судді Курбанової Н.М.,

при секретарі Жирковій М.В.,

розглянув у судовому засідання в місті Маріуполі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 установи «Санаторій Металург» про стягнення заборгованості по заробітній платі, -

В С Т А Н О В И В:

12 січня 2015 року позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 установи «Санаторій Металург» про стягнення заборгованості по заробітній платі. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що вона з 14.01.2003 р. по 27.11.2014 р. перебувала у трудових правовідносинах із ОСОБА_2 установою «Санаторій «Металург», який є правонаступником ТОВ ПСП «Азовінтекс» та отримувала заробітну плату у розмірі згідно із штатним розкладом підприємства. 27.11.2014 р. за згодою сторін вона була звільнена з ОСОБА_2 установи «Санаторій «Металург». Вважає, що приватна установа «Санаторій «Металург» була зобов'язана в день звільнення видати їй належним чином заповнену трудову книжку та виплатити розрахункові кошти, сума яких, згідно довідки про заборгованість на момент її звільнення складала 4839,22 грн. 30.12.2014 року їй було виплачено частину заборгованості у розмірі 875,45 грн. Незважаючи на свій обов'язок, відповідач не здійснив повний розрахунок по заробітній платі, у зв'язку із чим у нього наявна заборгованість по заробітній платі перед нею в розмірі 3963,77 грн. Згідно довідки про середню заробітну плату, наданою їй посадовими особами ОСОБА_2 установи «Санаторій «Металург» її середньо денна заробітна плата становить 65,71 грн. Отже, окрім прямої заборгованості , відповідач повинен сплатити їй компенсацію за затримку в розмірі 65,71 грн. за кожен день після її звільнення по день фактичного розрахунку. Вважає, що заборгованість відповідача суми компенсації за несвоєчасну оплату заборгованості на день подачі позовної заяви складає 2628,40 грн. Також, внаслідок бездіяльності посадових осіб, зі сторони відповідача, щодо своєчасної виплати їй заробітної плати, їй була нанесена моральна шкода. Виходячи з вищенаведеного нанесену їй моральну шкоду оцінює в 5000,00 грн. Позивач просить суд зобов'язати ОСОБА_2 установу «Санаторій «Металург» сплатити їй суму заборгованості по заробітній платі у розмірі 3963,77 грн., суму компенсації за прострочену виплату їй заробітної плати у розмірі 2628,40 грн., компенсацію нанесеної їй моральної шкоди у розмірі 5000,00 грн., що в загальному розмірі складає 11592,17 грн.

В ході слухання справи позивачкою було неодноразово уточнено позовні вимоги, які в остаточній редакції зводяться до наступного, позивачка просить суд стягнути з ОСОБА_2 установи «Санаторій «Металург» на її користь заборгованість по заробітній платі у розмірі 3963,77 грн., суму відшкодування збитків за затримку виплати заробітної плати у розмірі 2328,40 грн., середній заробіток за весь час затримки у розмірі 4468,28 грн., компенсацію морального збитку у розмірі 5000,00 грн., що в загальному розмірі складає 16060,45 грн.

Позивачка ОСОБА_1 в судовому засіданні надала пояснення, аналогічні викладеним у позові, просила його задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_2 установи «Санаторій «Металург», що діє на підставі довіреності ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, а саме просив задовольнити позов в частині стягнення заробітної плати у розмірі 3963,77 грн., в іншій частині відмовити, посилаючись на необгрунтованість вимог та їх недоведеність.

Суд, допитавши сторони, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 27.11.2014 р. була звільнена з ОСОБА_2 установи «Санаторій «Металург» за згодою сторін на підставі ст.36 п.1 КЗпП України, що підтверджується відповідними записами в трудовій книжці (а.с.4).

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про оплату праці" заробітною платою є винагорода у грошовому виразі, яку за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану роботу.

Відповідно до довідки № 310 від 19.12.2014 року, наданої відповідачем, заборгованість за підприємством по заробітній платі перед ОСОБА_1 за вересень-грудень 2014 року станом на 01.12.2014 року становить 4839,22 грн. (а.с.7).

Відповідно до розрахунку ціни позовної заяви ОСОБА_1 до ПУ «Санаторій Металург» частина заборгованості була виплачена позивачці відповідачем 30.12.2014 року у розмірі 875,45 грн. (а.с.5).

Таким чином, заборгованість за підприємством по заробітній платі перед ОСОБА_1 за вересень-грудень 2014 року станом на 01.12.2014 року становить 4839,22 грн. -875,45 грн.=3963,77 грн.

Відповідно до ст. 115 КЗпП України, заробітна плата виплачується робітникам регулярно в робочі дні в строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погоджені з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Згідно ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Частиною 2 статті 233 КЗпП України передбачено, що в разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Таким чином, судом встановлено, що відповідачем при звільненні ОСОБА_1 не була виплачена заборгованість по заробітній платі за вересень-грудень 2014 року в розмірі 3963,77 грн. та ця сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

На підставі ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Визначаючи розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, суд керується наступним.

Відповідно до п. 20 Постанови від 24 грудня 1999 року № 13 Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» зазначено, що встановивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведені його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. У разі не проведення розрахунку у зв'язку із виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню у повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. При частковому задоволенні позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку той мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи.

Так, позивачем заявлено позовні вимоги щодо стягнення на його користь середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з 27.11.2014 року по день винесення судом рішення.

Кількість робочих днів починаючи з 27.11.2014 року (наступна дати після звільнення) по день винесення судом рішення складає 136.

З матеріалів справи вбачається, що розмір середньоденної заробітної плати ОСОБА_1 складає 65,71 грн., що не заперечується сторонами по справі.

Відповідно до «Порядку обчислення середньої заробітної плати», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100, згідно пункту 8 якого нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин.

Таким чином, розмір середнього заробітку за період з 27.11.2014 року по 16.06.2015 року складає: 136 робочих днів х 65,71 грн. = 8936,56 грн.

В той самий час суд відмовляє у задоволені позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивачки суми збитків, які на думку позивачки утворились від знецінення гривні відносно до долару США, бо дані вимоги не обгрунтовані на законі.

Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

За змістом вказаного положення, законною підставою для відшкодування моральної шкоди згідно із ст. 237-1 КЗпП України є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У відповідності із п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року із змінами внесеними Постановою Пленуму Верховного Суду України № 5 від 25 травня 2001 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань фізичних, душевних, психічних та з урахування інших обставин.

У п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Таким чином, судом встановлено, що внаслідок не виплати відповідачем позивачці частини заробітної плати їй було заподіяно моральну шкоду, бо відсутність належних до виплати коштів потребувала від позивачка додаткових зусиль для організації свого життя, між тим, розмір визначений позивачем у 5000,00 грн. є завищеним.

Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд враховує конкретні обставини справи, характер порушення прав позивача, істотність вимушених змін у її житті через тривалу невиплату заробітної плати та зусиль, вжитих для відновлення трудових прав, приходить до висновку, що достатньою і справедливою буде компенсація моральної шкоди в розмірі 500,00 грн.

У зв,язку із частковим задоволенням позовних вимог позивачки, відповідно до ст.88 ЦПК України, з відповідача підлягають стягненню на користь держави судові витрати у вигляді судового збору в сумі 243,60 грн. за вимоги майнового характеру та 243,60 грн. за вимоги немайнового характеру, що загалом складає 487,20 грн.

Керуючись ст..ст. 10, 60, 88, 212-215 ЦПК України, суд ,-

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 установи «Санаторій Металург» - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 установи «Санаторій Металург» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі у розмірі 3963,77 грн., компенсацію за прострочену виплату заробітної плати у розмірі 8936,56 грн. та моральну шкоду у розмірі 500,00 грн., а всього 13400,33 грн. (тринадцять тисяч чотириста грн. 33 коп.).

В задоволенні решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 установи «Санаторій Металург» на користь держави судовий збір у розмірі 243,60 грн. за вимоги майнового характеру та судовий збір у розмірі 243,60 грн. за вимоги немайнового характеру, а усього 487,20 грн.(чотириста вісімдесят сім грн. 20 коп.).

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду Донецької області шляхом подачі до Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: Курбанова Н. М.