Справа № 346/1099/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2015 року м. Коломия

Коломийський міськрайонний суд Івано-Франківської області в складі:

Головуючого: Обідняк В.Д.

секретаря : Вербіщук О.Д.

прокурора: Ланик А.П.

позивачки: ОСОБА_1

відповідачки: ОСОБА_2

представника : ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Коломия справу за позовом Коломийської міжрайонної прокуратури в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа: Реєстраційна служба Коломийського міськрайонного управління юстиції про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зобов'язання скасувати запис про державну реєстрацію права власності,-

ВСТАНОВИВ:

Коломийська міжрайонна прокуратура в інтересах ОСОБА_2ЮІ. звернулась з даним позивом, який прокурор підтримав в судовому засіданні та пояснив, за результатами розгляду заяви ОСОБА_2 було встановлено, що квартира АДРЕСА_1 належала їй.

13.06.1996 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладеного договір дарування вказаної квартири.

Рішенням апеляційного суду Івано-Франківської області від 10.12.2013 року, яке залишено без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12.02.2014 року вищезазначений договір-дарування визнано недійсним.

Після прийняття рішення апеляційним судом ОСОБА_2 неодноразово зверталась до відповідачки з вимогою звільнити займану нею квартиру, однак остання відмовляється це зробити і на даний час продовжує проживати у ній.

Крім того, ОСОБА_1 знаючи про те, що договір дарування від 13.06.1996 року визнано недійсним, 20.01.2014 року здійснила реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_2, що перешкоджає ОСОБА_2 зареєструвати право власності на квартиру за собою.

Згідно висновку експерта ватрість квартири становить 242 370 грн.

Враховуючи, що ОСОБА_1 на даний час не виконала рішення суду, Коломийська міжрайонна прокуратура в інтересах ОСОБА_2 звернулась до суду з даним позовом про скасування державної реєстрації, скасування запису про державну реєстрацію, визнання права власності на спірну квартиру за ОСОБА_2 та згідно ст.109 ЖК УКраїни виселення ОСОБА_1 із спірного житла. Просить суд позов задовольнити повністю.

Відповідачка у судовому засіданні проти задоволення позову заперечила частково та пояснила, що оскільки між нею та ОСОБА_2 був укладений договір дарування, який рішенням суду визнаний недійсним, вона з позовними вимогами погодилась частково. Однак в частині виселення ОСОБА_1 позов не визнала, оскільки ОСОБА_2 не зареєструвала право власності на спірну квартиту, а тому не може ставити питання про виселення.Просить суд позов задовольнити частково.

Суд вважає, що позов підставний і підлягає до часткового задоволення виходячи з наступних підстав.

Згідно ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Відповідно до ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Статтею 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Судом встановлено, що квартира № 53 по вул. Леонтовича в м.Коломия належала ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право на власність на житло від 02 серпня 1993 року.

13.06.1996 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено договір дарування вказаної квартири, який посвідчений державним нотаріусом Коломийської державної нотаріальної контори та зареєстрований в реєстрі за № Д-964. На підставі договору відповідачка вселилась у квартиру як її власник.

Однак, рішенням Апеляційного суду Івано-Франківської області від 10.12.2013 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1І, ОСОБА_4 про визнання недійсним договору дарування, яке залишено без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12.02.2014 року договір-дарування від 13 червня 1996 року визнано недійсним.

Після прийняття рішення апеляційним судом ОСОБА_2 неодноразово зверталась до ОСОБА_1 з вимогою звільнити займану нею квартиру, однак остання відмовляється звільнити її та на даний час продовжує проживати у ній.

Крім того, відповідачка знаючи про те, що договір дарування згідно рішення визнано недійсним, 20 січня 2014 року здійснила реєстрацію права власності на спірну квартиру, що підтверджується копією рішення про державну реєстрацію № 10090880, де підставою виникнення права власності зазначено договір дарування від 13.06.1996 року, який визнано недійсним згідно рішення апеляційного суду Івано-Франківської області від 10.12.2013 року. Вмщезаначені обставини перешкоджують ОСОБА_2 зареєструвати право власності на квартиру за собою.

Згідно висновку експерта вартість квартири становить 242 370 грн.

Отже, після визнання договору дарування недійсним ОСОБА_1 втратила право володіння, користування та розпорядження спірною квартирою, а також не вправі була реєструвати в реєстраційній службі право власності на спірну квартиру

Таким чином, право власності ОСОБА_2, як власника квартири підлягає ресєтрації, а тому суд приходить до висновку про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 10090880 від 21.01.2014 на квартиру АДРЕСА_3 та зобов'язання Коломийського міськрайонного управління юстиції в особі Реєстраційної служби Коломийського міськрайонного управління юстиції скасування запису про державну ресєтраці. права власності ОСОБА_1 на квартиру, та визнання права власності за ОСОБА_2 на спірну квартиру.

В частині позовних вимог про виселення ОСОБА_1 із спірного житла, суд приходить до висновку про відмову в їх задоволення, оскільки в позовній заяві, а також в судових засіданнях прокурор не змінив позовних вимог і посилається на ст.109 ЖК України. Однак, як вбачається з матеріалів справи між сторонами виникли цивільно-правові відносини, а не житлові. Суд із власної ініціативи суд не вправі сам змінювати позовні вимоги, що є підставою для відмови у позові в цій частині.

Встановлене судом підтверджено рішенням Апеляційного суду від 10.12.2013 року, ухвалою Вищого спеціалізованого суду від 12.02.2014 року, висновком експерта про вартість житла, копією договору дарування та іншими перевіреними в суді доказами.

На підставі ст.ст. 216, 317, 328, 397 ЦК України та керуючись ст.ст. 213-215 ЦПК України,

В И Р І Ш И В:

позов задовольнити частково,

Скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 10090880 від 20.01.2014 року на квартиру АДРЕСА_4 за ОСОБА_1.

Зобов'язати Коломийське міськрайонне управління юстиції в особі Реэстраційної служби Коломийського міськрайонного управління юстиції в Івано-Франківської області скасувати запис про державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_1.

Визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, право власності на квартиру АДРЕСА_2, а в решті позову відмовити за безпідставністю.

Стягнути з ОСОБА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 - 243, 60 грн. судового збору на користь держави.

Рішення суду може бути оскаржене через Коломийський міськрайонний суд до Апеляційного суду Івано-Франківської області протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Обідняк В. Д.