Ухвала

іменем україни

01 квітня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Червинської М.Є.,

суддів: Леванчука А.О., Мазур Л.М.,

Парінової І.К., Ступак О.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до Давидівської сільської ради Сторожинецького району Чернівецької області, ОСОБА_4 про визнання права власності на спадкове майно, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 26 листопада 2014 року та ухвалу апеляційного суду Чернівецької області від 15 січня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2014 року ОСОБА_3 звернулася до суду з указаним позовом, у якому просила визнати за нею право власності на Ѕ частини житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами по АДРЕСА_1 та визнати за нею право власності на Ѕ частини вартості автомобіля ВАЗ-21093, державний номерний знак НОМЕР_1, 2009 року випуску.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько ОСОБА_5, спадкоємцями першої черги після його смерті є вона - ОСОБА_3, відповідач ОСОБА_4 - дружина померлого та ОСОБА_6, ОСОБА_3, ОСОБА_7, які відмовилися від спадщини на її користь. Спадкове майно складається з житлового будинку з належними до нього будівлями та спорудами, що розташований по АДРЕСА_1, та автомобіля марки ВАЗ 21093, державний номерний знак НОМЕР_1, 2009 року випуску.

Рішенням Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 26 листопада 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Чернівецької області від 15 січня 2015 року, в задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі позивач просить скасувати судові рішення судів першої й апеляційної інстанцій, задовольнити позов в частині визнання за ним права власності на 4/5 частини спадкового майна у вигляді автомобіля ВАЗ-21093, державний номерний знак НОМЕР_1, 2009 року випуску, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Судові рішення у частині вирішення позову щодо житлового будинку з належними до нього будівлями та спорудами, що розташований по АДРЕСА_1, не оскаржуються.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів, виходячи за межі доводів касаційної скарги в силу вимог ч. 3 ст. 335 ЦПК України, дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з огляду на наступне.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з недоведеності та безпідставності заявлених позовних вимог.

Зокрема, на підставі наявних у матеріалах справи доказів суд встановив, що зазначений житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами (гараж, сарай) побудований самочинно, оскільки будівництво будинку за адресою: АДРЕСА_1, не було завершено і не прийнято до експлуатації, за життя батько позивача у встановленому законом порядку право власності на нього не набув, а тому це майно не може перейти у власність позивача у порядку спадкування.

Щодо спірного автомобіля марки ВАЗ 21093, державний номерний знак НОМЕР_1, 2009 року випуску, то суд виходив з того, що він належить ОСОБА_4, яка проживає у с. Давидівка Сторожинецького району Чернівецької області, проте позивач не довів належними доказами факту, що вказаний автомобіль має статус майна, набутого подружжям під час шлюбу, і входить до складу спадкового майна після смерті ОСОБА_5, а також відсутності доказів на підтвердження обставини про те, коли та у який спосіб набуто цей автомобіль.

Проте з такими висновками погодитися не можна, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя (тобто перелік юридичних фактів, які складають підстави виникнення права спільної сумісної власності на майно подружжя) визначені в ст. 60 СК України.

За змістом цієї норми майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності.

Таким чином, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але і спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна. Тобто, застосовуючи цю норму права (ст. 60 СК України) та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Згідно з п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства

при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Проте на порушення вимог ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд не сприяв всебічному і повному з'ясуванню обставин справи щодо отримання інформації на відповідні запити до державних органів про автомобіль марки ВАЗ 21093, державний номерний знак НОМЕР_1, 2009 року випуску, час, джерело та правову підставу його набуття відповідачем ОСОБА_4

За таких обставин передчасним є висновок суду про відсутність підстав вважати спірний автомобіль спільним сумісним майном подружжя ОСОБА_5 та ОСОБА_4, а також входження його до складу спадкового майна після смерті ОСОБА_5

Переглядаючи справу в апеляційному порядку, апеляційний суд всупереч положенням ст. ст. 303, 304 ЦПК України на зазначені порушення судом першої інстанції норм процесуального права уваги не звернув, доводів апеляційної скарги в достатньому обсязі не перевірив.

Оскільки суди першої й апеляційної інстанцій на порушення вимог ст. ст. 212-215, 303, 315 ЦПК України не дотрималися норм процесуального права, що призвело до неможливості встановити фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, тому колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково, а ухвалені у справі судові рішення судів першої й апеляційної інстанцій в частині вирішення позовних вимог про визнання права власності на спадкове майно у вигляді автомобіля ВАЗ-21093, державний номерний знак НОМЕР_1, 2009 року випуску, - скасуванню з передачею справи в цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції з підстав, передбачених ч. 2 ст. 338 ЦПК України.

Оскільки судові рішення в частині вирішення позовних вимог про визнання права власності на спадкове майно у вигляді житлового будинку з належними до нього будівлями та спорудами, що розташований по АДРЕСА_1, не оскаржуються, тому в касаційному порядку в цій частині не переглядаються.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 26 листопада 2014 року та ухвалу апеляційного суду Чернівецької області від 15 січня 2015 року в частині вирішення позову ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно у вигляді автомобіля ВАЗ-21093, державний номерний знак НОМЕР_1, 2009 року випуску, скасувати, справу в цій частині передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.Є. Червинська

Судді: А.О. Леванчук

Л.М. Мазур

І.К. Парінова

О.В. Ступак