Єдиний унікальний номер 235/506/15-ц Номер провадження 22-ц/775/177/2015
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 червня 2015 року м. Артемівськ, Донецької області

Апеляційний суд Донецької області в складі:

Головуючого - судді:ОСОБА_1

суддів: Новікової Г.В., Космачевської Т.В.,

при секретарі Коваленко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок злочину, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Красноармійського міськрайонного суду м. Донецька від 20 травня 2015 року,-

В С Т А Н О В И В:

30 січня 2015 року позивач ОСОБА_2 звернулася з позовом до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок злочину, обґрунтовуючи його наступними обставинами.

17 жовтня 2013 року, близько о 18 годин 30 хвилин, відповідач ОСОБА_3, керуючи технічно справним автомобілем марки «ВАЗ-2106», реєстраційний номер НОМЕР_1, що належав власнику ОСОБА_4, здійснював рух по вулиці Горького з боку вулиці 40 років Жовтня в напрямку вулиці Дніпропетровської міста Красноармійська Донецької області, де в районі перетину з вулицею Лихачова скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_2, яка перетинала поїзну частину вулиці в районі нерегульованого пішохідного переходу.

Внаслідок наїзду ОСОБА_2 отримала тілесні ушкодження: закритий перелом правої сідничної кістки без зміщення, забій, гематома задньо - бічної поверхні правого стегна у верхній третині, гематома правого гомілковостопного суглоба, які утворилися від дії тупого предмету та за ступенем тяжкості тілесних ушкоджень відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості, що викликали тривалий розлад здоров'я строком понад 21 день.

Вироком Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 22 січня 2014 року ОСОБА_3 визнаний винним у вчинені злочину, передбаченого ст. 286 ч. 1 КК України, та йому призначено покарання у вигляді штрафу у розмірі 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Вирок набув законної сили 25 березня 2014 року.

Оскільки після отриманих травм позивачка лікувалась і періодично проводила медичні обстеження стану свого здоровя, на що витрачала власні грошові кошти, то остання просила стягнути з відповідача на її користь грошову компенсацію витрат на лікування в сумі 6 847 грн. 11 коп. та судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп.

Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої в результаті злочину, задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію у розмірі 5 875 грн. 22 коп. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судовий збір в сумі 243 грн. 60 копійок.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, неповне з`ясування обставини, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, відповідач ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу в якій просив рішення суду змінити та стягнути з нього на користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду, завдану ушкодженням здоровя, в сумі 3 476,18 грн., а в задоволенні іншої частини позову ОСОБА_2 - відмовити.

В обґрунтування доводів скарги відповідач зазначив, що ОСОБА_2 не надала доказів, які б підтверджували необхідність придбання деяких ліків на загальну суму 3 370,93 грн., а саме: витрати на медичні препарати (серліфт, пелюшки, серветки, анальгін, кетанов, флуконазол, німєсіл, бісакоділ, екстракт валеріани, лінекс, сітан, омез, тонік, бинт, аркоксия, халат, берет, ємкість, фармацитрон, мінеральна вода, налбуфин, шприц, дискус, коєнзим, траумель, гель), витрати на благодійну допомогу, витрати на бензин, транспортні витрати на оплату квитків на імя матері позивачки - ОСОБА_5 не випливають із історії хвороби позивачки ОСОБА_2 та її медичних призначень і не можуть бути стягнути на користь позивачки.

Відповідач ОСОБА_3 та його представник - адвокат ОСОБА_6 в судове засідання не прибули, але про час та місце розгляду справи повідомлені судовими повістками та телефонограмами (а.с.67, 68, 69). Останній надіслав до апеляційного суду заяву, в якій просив розглянути справу у його відсутності (а.с.71).

Позивачка ОСОБА_2 та її представник адвокат ОСОБА_7 в судове засідання не прибули, але про час та місце розгляду справи також повідомлені судовими повістками та телефонограмами (а.с.67, 70).

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи в межах апеляційного оскарження, та обговоривши доводи апеляційної скарги в межах апеляційного оскарження, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_3 слід задовольнити, а рішення суду необхідно змінити в частині стягнення матеріальної шкоди, виходячи з наступних підстав.

Як зазначено в ст. 303 ч.1 ЦПК України, апеляційний суд під час розгляду справи в апеляційному порядку перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до статей 10 і 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог та зазначених і доведених обставин.

Підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення, відповідно до положень п. п. 1, 3 та 4 ч.1 ст. 309 ЦПК України, є неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Частиною 2 ст. 309 ЦПК України передбачено, що норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

Відповідно до ч. 3 ст. 309 ЦПК України, порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення привело до неправильного вирішення справи.

Частиною 2 ст. 309 ЦПК України передбачено, що норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

Відповідно до ч.3 ст.309 ЦПК, порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення привело до неправильного вирішення справи.

Судом встановлено, що 17 жовтня 2013 року, близько 18 год. 30 хв., в темний час доби, відповідач, керуючи технічно справним автомобілем НОМЕР_2, здійснював рух по проїзній частині вулиці Горького з боку вулиці 40 років Жовтня в напрямку вулиці Дніпропетровської міста Красноармійська Донецької області та скоїв наїзд на позивачку.

Внаслідок цього їй було заподіяно тілесні ушкодження: закритий перелом правої сідничної кістки без зміщення, забій, гематома задньо - бічної поверхні правого стегна у верхній третині, гематома правого гомілковостопного суглоба, які утворилися від дії тупого предмета, і за ступенем тяжкості тілесних ушкоджень відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості, які викликали тривалий розлад здоров'я, строком понад 21 день.

Вироком Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 22 січня 2014 року відповідач ОСОБА_3 визнаний винним у вчинені злочину, передбаченого ст. 286 ч. 1 КК України та йому призначено покарання у вигляді штрафу у розмірі 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Вирок набув законної сили 25 березня 2014 року.

Задовольняючи частково позовні вимоги, та стягуючи з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 затрати на лікування і послуги з транспортування в розмірі 5875,22 грн., суд виходив із доведеності позову в цій частині.

Проте з такими висновками суду не можна повністю погодитись, оскільки суд дійшов їх без повного, всебічного та обєктивного зясування обставин справи, прав та обовязків сторін у цих правовідносинах, неправильно застосувавши норми матеріального і процесуального права, а тому рішення суду не може бути залишено без змін.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до розяснень, які наведені в п.8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», ухвалене у справі рішення має бути гранично повним, ясним, чітким, викладеним у послідовності, встановленій статтею 215 ЦПК.

Згідно з п.13 цієї ж постанови, резолютивна частина повинна мати вичерпні, чіткі, безумовні й такі, що випливають зі встановлених фактичних обставин, висновки по суті розглянутих вимог і залежно від характеру справи давати відповіді на інші питання, зазначені у статтях 215 217 ЦПК.

У ній, зокрема, має бути зазначено висновок суду по суті позовних вимог: які саме права позивача визнано або поновлено; конкретно дії, які відповідач повинен вчинити та на чию користь, або інший передбачений законом спосіб захисту порушеного права.

Рішення суду першої інстанції не відповідає вказаним вимогам закону.

Так, відповідно до ч. 2 ст.1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

В частині 5 цієї ж статті ЦК України зазначено, що особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Згідно абзацу 2 п.4 Постанови Пленуму Верховного суду України від 27.03.1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо).

Таким чином, цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу ОСОБА_3 передбачена ст.1187 ЦК України, а його вина у скоєні наїзду на позивачку ОСОБА_2 доведена вироком суду (а.с. 4 - 6).

Положенням ч. 1 ст. 1195 ЦК України передбачено, що фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я фізичній особі, зобов'язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

В п.п. «в» п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» № 6 від 27 березня 1992 року передбачено, що розмір витрат на ліки, лікування, протезування (крім протезів із дорогоцінних металів), предмети догляду за потерпілим визначається на підставі виданих лікарями рецептів, довідок або рахунків про їх вартість.

У разі необхідності супроводжувати потерпілого особі, яка це робить, компенсуються витрати на проїзд і житло відповідно до законодавства про службові відрядження;

Аналізуючи наявні у справі докази, апеляційний суд дійшов висновку, що належним чином доведеними є наступні витрати на лікування позивачки:

Так, витрати позивача на проходження томографічного дослідження підтверджуються: квитанціями від 28 лютого 2014 року № 28-1565981 на суму 1143,53 грн. та № 28-1565982 на суму 11,44 грн. і чеком № 14238 - 60 грн. на придбання термоплівки для томографічного обстеження, а необхідність проходження вказаної процедури випливає із висновків консультації лікаря відділення ортопедії №1 Донецької обласної травматологічної лікарні від 24 лютого 2014 року (а.с.7).

Витрати на придбання медичного препарату для лікування долобене - гелю підтверджуються чеками на суму: 45,20 грн.; 76,20 грн. та 77,52 грн., а необхідність придбання цього препарату випливає із консультації лікаря відділення ортопедії №1 Донецької обласної травматологічної лікарні від 28 лютого 2014 року (а.с. 8).

Витрати на придбання компресійних колгот підтверджуються чеком на суму 807,04 грн. від 26 січня 2015 року, що рекомендовано лікарем, згідно відповідної консультації від 26 січня 2015 року (а.с. 12).

Витрати на придбання милиць підтверджуються чеками на суму 206,40 грн. від 29 жовтня 2014 року та 29 грн. від 24 жовтня 2014 року. Оплата за придбання еластичного бинтування підтверджуються чеком на суму 59,60 грн. від 24 жовтня 2014 року, а таке призначення рекомендовано лікарем, згідно з історією хвороби стаціонарного хворого ОСОБА_2 № 524011 (а.с. 10, 11, 13).

З виписки з історії хвороби позивачки від 03 листопада 2014 року також вбачається, що їй було проведене оперативне лікування, тому витрати на медпрепарати, придбані за квитанцією № 3403 (3402) від 22 жовтня 2014 року на суму 259,20 грн. є доведеними (а.с. 10, 14).

Також доведеними є витрати на проїзд позивачки потягом до міст Києва та Константиновки, Донецької області а також витрати, що повязані з проїздом від Красноармійська до Константиновки Донецької області (а.с. 16-19).

Таким чином, загальна сума витрат, обґрунтованих наведеними доказами, складає 3476,18 грн.

Інші ж витрати, які зазначені в позові на суму 3 370,93 грн., а саме: витрати на медичні препарати (серліфт, пелюшки, серветки, анальгін, кетанов, флуконазол, німєсіл, бісакоділ, екстракт валеріани, лінекс (а.с. 11), сітан, омез, тонік, бинт, аркоксия, халат, берет, ємкість, фармацитрон, мінеральна вода, налбуфин, шприц,(а.с. 13), дискус, коєнзим, траумель, гель (а.с. 14), витрати на благодійну допомогу (а.с.13-14), на бензин (а.с. 21), транспортні витрати на оплату проїзних квитків на імя матері позивачки - ОСОБА_5 - не випливають із історії хвороби позивачки, її медичних призначень та не можуть бути стягнути з відповідача.

Оскільки при ухваленні рішення суд першої інстанції припустився помилки в частині спору про розмір стягнення матеріальної шкоди, завданої в результаті злочину, то відповідно до вимог ст.309 ч.1 п.п. 1, 3 та 4 ЦПК України рішення суду в цій частині слід змінити і стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 3476 грн. 80 коп. у відшкодування матеріальної шкоди, завданої в результаті злочину, що складають підтверджені витрати на лікування позивачки, задовольнивши апеляційну скаргу відповідача.

В іншій частині рішення суду слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 309, 316 ЦПК України, апеляційний суд, -

В И Р І Ш И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 20 травня 2015 року змінити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної в результаті злочину, в сумі 3 476 (три тисячі чотириста сімдесят шість) грн. 80 коп.

В іншій частині рішення суду - залишити без змін.

Рішення набирає чинності з моменту його проголошення, може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двох місяців з дня набрання ним законної сили.

Судді: