Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 вересня 2015 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Рівненської області в складі:

головуючої судді - Шеремет А.М.,

суддів: Демянчук С.В., Григоренко М.П.

секретар судового засідання: Пиляй І.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рівне апеляційні скарги представника Вищого професійного училища № 29 Печончика Олександра Володимировича та Вищого професійного училища № 29 на рішення Володимирецького районного суду від 13 травня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 до Вищого професійного училища № 29, Міністерства освіти і науки України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Реєстраційна служба Володимирецького районного управління юстиції в Рівненській області про визнання права власності за набувальною давністю,-

в с т а н о в и л а :

Рішенням Володимирецького районного суду Рівненської області від 13 травня 2015 року позов ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 частково задоволено.

Визнано право власності за ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_1 за набувальною давністю.

Зобов'язано Реєстраційну службу Володимирецького районного Управління юстиції в Рівненській області провести державну реєстрацію права власності за ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_1.

В решті заявлених вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, представник Вищого професійного училища № 29 Печончик О.В. та Вище професійне училище № 29 подали апеляційні скарги в яких доводять про незаконність та необґрунтованість вказаного рішення через порушення норм матеріального та процесуального права.

Представник Вищого професійного училища № 29 Печончик О.В. в апеляційній скарзі вказує, що в мотивувальній частині оскаржуваного рішення відсутня будь-яка належна мотивація про прийняття чи відхилення, наданих відповідачем документів, доводів та аргументів, а саме витягу з Єдиного реєстру об'єктів державної власності щодо державного майна Міністерства освіти і науки України, рішення Володимирецької селищної ради №167 від 04.10.2012 року, державний акт на право постійного користування земельною ділянкою від 08.09.2008 року серії НОМЕР_4, технічного паспорту на громадський будинок АДРЕСА_1 та довідки №01-35/881 від 15.12.2014 року про сплату позивачами за проживання в даному гуртожитку платежів.

Крім того, суд першої інстанції не звернув увагу на те, що спірне майно є гуртожитком, пославшись на норми ЖК України та на два ордери, однак не дав належну оцінку другому ордеру, який по суті є незаконним, оскільки ордер не видається повторно.

Просить рішення скасувати та закрити провадження у даній справі.

Вище професійне училище № 29 в своїй апеляційній скарзі зазначає, що положення ст. 344 ЦК України, на яку посилаються позивачі, не розповсюджується на державне майно пов'язане з навчальним та науковим процесом.

Вказуючи на невідповідність рішення суду обставинам справи, просить рішення скасувати.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі і з'явились в судове засідання, перевіривши подані докази та доводи сторін, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено що, з 1997 року ОСОБА_2 заселився в АДРЕСА_1 на підставі ордеру, який був змінений 19.09.2007 року №06, виданого ВПУ №29 (а.с. 64).

Відповідно до інформації №16/408 від 24.04.2015 року, наданої Володимирецьким РС УДМС України в Рівненській області, ОСОБА_2 зареєстрований за зазначеною адресою.

З матеріалів справи вбачається, що дана будівля гуртожитку АДРЕСА_1, 34300, належить Державі Україна в особі Міністерства освіти і науки України та перебуває в господарському віданні ВПУ №29 смт. Володимирець відповідно до Рішення Виконавчого комітету Володимирецької селищної ради від 04.10.2012 №167, відповідно до листа Фонду державного майна України №10-15-3068 року від 26.02.2015 року «Щодо надання витягу про майно Вищого професійного училища №29 смт. Володимирець» та Технічного паспорту на будівлю гуртожитку (а.с. 19), Державного акту на право постійного користування земельною ділянкою від 09.09.2008 року серія НОМЕР_3 (а.с. 80), Свідоцтва про право власності на нерухоме майно серія НОМЕР_2 від 15.04.2015 року адреса об'єкта: 34300, АДРЕСА_1 (а.с. 110), об'єкт нерухомого майна будівля, Гуртожиток, та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності серії НОМЕР_1 адреса АДРЕСА_1.

Отже, згідно матеріалів справи, вказаний будинок має статус учнівського гуртожитку, належить на праві власності державі в особі Міністерства освіти і науки України та перебуває в оперативному віданні ВПУ-29.

Згідно зі ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ч.1 ст.344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває права власності на це майно ( набувальна власність ), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.

Відповідно до п. 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України правила статті 344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. Оскільки ЦК набрав чинності з 01 січня 2004 року, норми ст. 344 ЦК України поширюються на правовідносини, що виникли з 01 січня 2001 року.

Відповідно до роз'яснень п.9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" № 5 від 7 лютого 2014 року, володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності.

Згідно з роз'ясненнями п.6 узагальнення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ „Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав" № 24-150/0/4-13 від 28.01.2013 року, добросовісність, як одна із загальних засад цивільного судочинства, означає фактичну чесність суб'єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов'язків. При вирішенні спорів про набувальну давність суд має врахувати добросовісність саме на момент передачі позивачу майна (речі), тобто на початковий момент, який буде включатися в повний строк давності володіння, визначений законом. Позивач, як незаконний володілець, протягом всього часу володіння майном повинен бути впевнений, що на це майно не претендують інші особи, і він отримав це майно з підстав, достатніх для того, щоб мати право власності на нього.

За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено.

При вирішенні спорів, пов'язаних із виникненням і припиненням права власності, судам слід мати на увазі, що норми статті 344 ЦК України про набувальну давність не підлягають застосуванню у випадках, коли володіння майном протягом тривалого часу здійснювалось на підставі договірних зобов'язань (договорів оренди, зберігання, безоплатного користування, оперативного управління тощо), оскільки право власності у володільця за давністю виникає поза волею і незалежно від волі колишнього власника.

Таким чином, як встановлено колегією суддів та стверджується матеріалами справи та поясненнями сторін, останні перебувають між собою фактично в договірних відносинах з приводу найму ОСОБА_2 спірного службового житла, наданого їй та її сім'ї на час роботи у ВПУ № 29, за користування яким позивачка сплачує квартирну плату відповідачу (а.с. 67-69).

Отже, посилання позивачів на добросовісність, відкритість, давність володіння цим житлом та на вимоги ст. 344 ЦК України, є безпідставними, оскільки поселення в квартиру та проживання у ній позивачів відбулося у порядку, встановленому законом, зокрема, нормами ЖК України, тобто, випливає із житлових прав квартиронаймача службового житла та не породжує підстав для набуття права власності на належне Державі України в особі Міністерства освіти і науки України нерухоме майно, незалежно від давності користування ним.

Не є підставами для задоволення позову ОСОБА_2 і доводи останнього про проведення ним ремонту спірної квартири та відсутність укладеного між сторонами договору найму цього приміщення.

Є також незаконним та ухваленим з порушенням правил юрисдикції, рішення суду першої інстанції в частині зобов'язання Реєстраційної служби Володимирецького районного управління юстиції в Рівненській області провести державну реєстрацію права власності за ОСОБА_2 на спірну квартиру, яка приймала участь у справі в якості третьої особи та будь-яких прав позивача не порушила.

З огляду на вище наведене, судова колегія приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення у справі - про відмову в позові.

Керуючись п. 2 ч. 1 ст. 307, п. п. 1, 2, 4 ч. 1 ст. 309, ст. ст. 314, 316 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а :

Апеляційні скарги Вищого професійного училища № 29 смт. Володимирець та представника Вищого професійного училища № 29 смт. Володимирець - Печончика Олександра Володимировича задовольнити.

Рішення Володимирецького районного суду від 13 травня 2015 року в частині визнанання права власності за ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_1 за набувальною давністю та зобов'язанання Реєстраційної служби Володимирецького районного Управління юстиції в Рівненській області провести державну реєстрацію права власності за ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_1, скасувати.

В задоволені позову в цій частині відмовити

В решті рішення залишити без змін.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий Шеремет А.М.

Судді : Демянчук С.В.,

Григоренко М.П.