АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №667/780/15-ц Головуючий в І інстанції Скорик С.А.
Номер провадження №22-ц/791/1638/2015 Доповідач: Лісова Г.Є.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2015 року червня місяця 23 дня колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Херсонської області в складі:

Головуючого:ОСОБА_1
Суддів:ОСОБА_2
ОСОБА_3
При секретарі:ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Комсомольського районного суду м. Херсона від 07 травня 2015 року за позовом ОСОБА_5 до публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про повернення банківського вкладу (депозиту)

В С Т А Н О В И Л А:

4.02.2015 року ОСОБА_5 звернулася в суд з позовом до ПАТ КБ «Приватбанк» про повернення банківського вкладу (депозиту), посилаючись на те, що 13 листопада 2013 року уклала з ПАТ КБ «ПриватБанк» договір банківського вкладу (депозиту) «Стандарт» в національній валюті №SAMDN0171, відповідно до умов якого внесла на рахунок за банківським вкладом 161600 грн. на строк 366 днів, тобто до 13 листопада 2014 року з виплатою за користування грошовими коштами 18% річних, які були виплачені банком за період з 14 .11.2013 року по 14.03.2014 року.

З березня 2014 року відповідач у порушення умов договору припинив виплату процентів по договору банківського вкладу та не повернув суму вкладу по закінченню строку дії договору, не дивлячись на те, що в заяві від 6.11.2014 року вона порушувала питання про повернення суми строкового вкладу та відсутність наміру його продовжувати на умовах укладеного договору.

14.11.2014 року відділенням ПАТ КБ «ПриватБанк» у Херсонській області їй відмовлено у поверненні вкладу, а тому просила стягнути з ПАТ КБ «ПриватБанк»161600 грн. вкладу; 25500,80 грн. процентів на суму вкладу; 8705,06 грн. суму інфляції та 1296,49 грн. 3% річних від простроченої суми, а всього 197102,35 грн.

Оскільки відповідач своїми діями порушив умови зобовязання, наслідком якого є відшкодування моральної шкоди, а особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, то просила одночасно із задоволенням її вимог як споживача стягнути з ПАТ КБ «ПриватБанк» на відшкодування завданої моральної шкоди 5000 грн.

Рішенням Комсомольського районного суду м. Херсона від 7 травня 2015 року стягнено з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_5 суму вкладу за договором банківського вкладу №SAMDN0171 від 13/11/2013 року в розмірі 161600 грн., проценти за депозитним вкладом в розмірі 25500,80 грн., суму інфляції в розмірі 8705,06 грн., 3% річних в розмірі 1296,49 грн., а всього 197102,35 грн.

В стягненні моральної шкоди відмовлено.

В апеляційній скарзі на рішення суду ПАТ КБ «ПриватБанк» просить його скасувати в частині задоволених позовних вимог і ухвалити в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позову про повернення вкладу відмовити. В іншій частині рішення залишити без змін. Апелянт посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального і процесуального права.

У судовому засіданні представник ПАТ КБ «ПриватБанк» апеляційну скаргу підтримав з підстав викладених у ній, вважає, що рішення суду в оскаржуваній частині підлягає скасуванню як незаконне.

Представник позивачки апеляційну скаргу не визнав, просить її відхилити як безпідставну.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід відхилити з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом 13.11.2013 року ОСОБА_5 оформила в ПАТ КБ «ПриватБанк» депозитний вклад «Стандарт на 12 місяців» та внесла на рахунок за цим вкладом №SAMDN0171 грошові кошти в розмірі 161600 грн. на строк 366 днів по 13 листопада 2014 року включно під 18% річних.

Внесення ОСОБА_5 грошових коштів в сумі 161600 грн. на рахунок за банківським вкладом №SAMDN0171 через касу ПАТ КБ «ПриватБанк» підтверджується копією квитанції виданої касиром Севастопольської філії, відділення №1 ОСОБА_6 13.11.2013 року, яка відповідає вимогам пункту 2.9 глави 2 розділу ІУ Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою Правління Національного банку України 12.11.2003 року №492 та зареєстрованій в Мінюсті України 17.12.2003 року за №1172/8493.

Оригінал квитанції було надано для огляду як суду першої так і суду апеляційної інстанції (а.с.15,106).

Відповідно до ст.1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобовязується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Згідно з ч.1 ст.1059 ЦК України договір банківського вкладу укладається у письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

Пунктом 1.4 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними та фізичними особами, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 3 грудня 2003 року №516 передбачено, що залучення банком вкладів (депозитів) юридичних і фізичних осіб підтверджується договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадної книжки; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадного (депозитного) сертифіката; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею іншого документа, що підтверджує внесення грошової суми або банківських металів і відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами та звичаями ділового обороту.

Банк (філія, відділення) зобовязаний видати клієнту після завершення приймання готівки квитанцію (другий примірник прибуткового касового ордера) або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі.

Отже, виходячи з положень ст.1059 ЦК України, п.1.4 Положення, п.2.9 глави 2 розділу ІУ Інструкції письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам встановленим законом, іншим нормативно-правовим актам у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту, а тому доводи апелянта про те, що надана позивачкою заява № SAMDN0171 від 13.11.2013 року на оформлення вкладу «Стандарт на 12 місяців» не є належним доказом на підтвердження укладеного договору банківського вкладу не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зазначена заява є документом, що відповідає нормативно-правовим актам, банківським правилам та умовам договору банківського вкладу.

Оригінал заяви на оформлення вкладу оглядався в судовому засіданні.

Не можуть бути прийняті до уваги і доводи апелянта про те, що позивачкою не доведено факт внесення коштів на рахунок вкладника, оскільки квитанція є належним доказам підтвердження про внесення готівки ОСОБА_5 у ПАТ КБ «ПриватБанк» згідно договору № SAMDN0171.

Крім того, банк не спростував належними та допустимими доказами наявність депозитних зобовязань перед позивачкою за заявою № SAMDN0171 від 13.11.2013 року на оформлення вкладу «Стандарт на 12 місяців», не спростував наявність платіжного документа про внесення вкладу позивачкою на суму 161600 грн., а також відомостей про відкриття за цим договором особового рахунку по вкладу та рахунку для зарахування процентів по вкладу 737954, які зараховувалися банком на цей рахунок позивачки із грудня 2013 року по березень 2014 року включно саме за цим договором № SAMDN0171, що вбачається із виписки наданої банком, а не іншими договорами, як стверджувала в судовому засіданні представник банку.

Доводи банку про те, що відокремлений структурний підрозділ ПАТ КБ «ПриватБанк» не мав правових підстав та можливості здійснювати банківську діяльність на окупованій території АРК та міста Севастополя, його діяльність припинена, не можуть бути підставою для скасування ухваленого у справі рішення, оскільки відповідно до ст.1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території» тимчасово окупована територія України є невідємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України.

Стороною договору банківського вкладу, укладеного з ОСОБА_5 13.11.2013 року є ПАТ КБ «ПриватБанк», який повинен виконувати зобовязання відповідно до вимог закону, що регулюють ці правовідносини, як юридична особа, а не філія банку розташована на території Криму. Ліквідація філії або припинення у будь-який спосіб її діяльності не звільняє відповідача від виконання обовязків по укладених і дійсних договорах.

Відповідно до ст.2 Закону України «Про банки і банківську діяльність банк це юридична особа, яка на підставі банківської ліцензії має виключне право надавати банківські послуги, відомості про яку внесені до Державного реєстру банків.

Надання послуг передбачених ст.47 цього Закону, зокрема з розміщення вкладу (депозиту) здійснює саме банк як юридична особа, а не його структурні одиниці (відділення, філії). Проте, якщо структурній одиниці надано відповідні повноваження (згідно з положенням, статутом, довіреністю) то вона має право укладати договори від імені банку. Стороною за договором у таких випадках є банк, а не його структурна одиниця, а тому саме банк, а не його структурна одиниця, має відповідати за зобовязаннями по банківському вкладу.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч.1 ст.1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад).

Договір банківського вкладу ОСОБА_5 був укладений з ПАТ КБ «ПриватБанк» на строк до 13 листопада 2014 року включно.

6.11.2014 року ОСОБА_5 звернулася до відповідача із заявою про повернення банківського вкладу по спливу встановленого договором строку, однак відповідач не виконав свої зобовязання за договором, вклад та відсотки не повернув, а тому суд обґрунтовано прийшов до висновку щодо задоволення позовних вимог про повернення суми вкладу та процентів на неї.

Як передбачено ч.1 ст.1061 ЦК України банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу.

Згідно зі ст. 611 цього Кодексу у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки відповідач прострочив виконання зобовязання за банківським вкладом, то суд підставно задовольнив позовні вимоги і в частині стягнення нарахованих інфляційних сум за час прострочення та три процента річних від простроченої суми.

Отже рішення судом постановлено з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому підстав для його скасування не має.

Керуючись ст. ст. 303, 307,308 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» відхилити.

Рішення Комсомольського районного суду м. Херсона від 07 травня 2015 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий

Судді