Справа № 209/2683/15-ц
Провадження № 2/209/1326/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2015 року Дніпровський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Решетник Т.О.,

при секретарі Погрібній О.В.,

за участю позивача ОСОБА_1, адвоката ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Дніпродзержинську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, треті особи: Дніпровський районний відділ у м. Дніпродзержинську Головного управління Департаменту міграційної служби України в Дніпропетровській області, Товариство з обмеженою відповідальністю Абонент ХХІ про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в якому просить визнати ОСОБА_3 та її малолітню доньку ОСОБА_4 такими, що втратили право користування житлом у квартирі за адресою: АДРЕСА_1, належної їй на праві власності, з подальшим зобовязанням ГУ ДМС України Дніпровського РВ м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області зняти ОСОБА_3 та її малолітню доньку ОСОБА_4 з реєстрації в квартирі за адресою: АДРЕСА_2.

На обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначає, що в 1993 році її сім'ї у складі її, чоловіка ОСОБА_5, доньки ОСОБА_6 була виділена двокімнатна квартира за адресою АДРЕСА_3 за рішенням виконкому Заводського району м. Дніпродзержинська. Її чоловік ОСОБА_5 та донька ОСОБА_6 померли. В 1995 та 1997 роках вони були зняті з реєстрації у спірній квартирі. Онук ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, який був зареєстрований в квартирі, був знятий з реєстрації в 1997 році. Відповідно свідоцтва про право власності на житло, виданого Фондом комунальної власності м. Дніпродзержинська згідно з розпорядженням Фонду комунальної власності м. Дніпродзержинська від 20.03.2001 року /№ 5п/426-р/ вона є єдиним власником квартири за адресою: АДРЕСА_4. Квартира складається з двох кімнат, житлова площа 39,4 м кв., загальна площа 52,4 м кв. Відповідачка ОСОБА_3 є її онукою. В 2008 році її донька, ОСОБА_8, попросила зареєструвати свою доньку ОСОБА_9 в її квартирі, з метою проживання в зазначеній квартирі після її смерті, а до того часу вона буде продовжувати проживати за місцем свого постійного проживання: ІНФОРМАЦІЯ_2, де вона була зареєстрована. Готуючи документи для позову, вона дізналась, що в квартирі без її дозволу в серпні 2012 року була зареєстрована донька її онуки - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3 На протязі всього часу своєї реєстрації у спірній квартирі відповідачка з її малолітньою донькою ніколи не проживала. Відповідачка проживає за місцем своєї попередньої реєстрації за адресою: АДРЕСА_5. Відповідачка ніколи не намагалась вселитися в її квартиру, а вона не перешкоджала відповідачці разом з її малолітньої донькою проживати в квартирі. ОСОБА_3, формально член її сім'ї, разом зі своєю малолітньою донькою ОСОБА_4 відсутні без поважних причин у її власній квартирі на протязі 7 років. Між ними не було укладено ніяких угод відносно зберігання за відповідачкою та її донькою права користування житлом у випадку їх відсутності у ньому.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, надала пояснення, аналогічні обґрунтуванню позову.

Представник позивача адвокат ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, надала пояснення, аналогічні обґрунтуванню позову.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та просила суд відмовити в задоволенні позову повністю. Під час судового розгляду відповідач ОСОБА_3 надала письмові заперечення на позовну заяву, а також в судовому засіданні пояснила, що з моменту її реєстрації у спірній квартирі, вона туди фактично не вселялася. З травня 2012 року вона проживала в орендованій квартирі за адресою: м.Дніпродзержинськ, пр. 50 років СРСР, 18-34. У 2013 році вона переїхала до квартири своїх батьків за адресою: м.Дніпродзержинськ, пр. Перемоги, 37-43, де проживає і на теперішній час. Ключі від спірної квартири вона має. Зараз вона має намір проживати у спірній квартирі, так як бабуся потребує догляду. Комунальні платежі вона не сплачує, угоду про безоплатне користування квартирою вона з позивачкою не укладала. Іншого житла у власності вона не має, а лише користується квартирою, що належить її батькам.

Представник третьої особи - Дніпровського районного відділу у м. Дніпродзержинську Головного управління Департаменту міграційної служби України в Дніпропетровській області, в судове засідання не зявився, надали до суду заяву про розгляд справи без присутності їх представника, заперечень проти позову не надали.

Представник третьої особи Товариства з обмеженою відповідальністю Абонент ХХІ, в судове засідання не зявився, надали до суду заяву про розгляд справи без присутності їх представника, заперечень проти позову не мають.

Вислухавши позивача, його представника та відповідача, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

У судовому засіданні встановлено, що 02 грудня 1993 року Виконавчий комітет Заводської ради народних депутатів видав на імя ОСОБА_1 ордер на житлове приміщення № 832 на родину з 3 чоловік ОСОБА_1, ОСОБА_5, ОСОБА_6 на право зайняття 2-кімнатної квартири № 122, по вул. Інтернаціоналістів, буд. № 14 у м. Дніпродзержинську (а.с.7).

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_5, який був чоловіком позивачки, 15.07.2002 року помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с.16). ОСОБА_6, яка була дочкою позивачки, 30.10.2008 року померла, що підтверджується копією свідоцтва про поховання (а.с.17).

Крім того, судом встановлено, що право власності на квартиру АДРЕСА_6 зареєстровано за ОСОБА_1 Дніпродзержинським бюро технічної інвентаризації за реєстровим номером № 22158кн.152, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло, виданим Фондом комунальної власності м.Дніпродзержинська 20.03.2001 року (а.с.9).

У вищевказаній квартирі АДРЕСА_6, крім власника ОСОБА_1, зареєстровані онука позивача ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, та правнучка позивача ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, що підтверджується особовим рахунком № 4480122 від 25.05.2015 року, виданим ТОВ Абонент ХХІ (а.с.8).

Проте, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не проживають за місцем своєї реєстрації, що підтверджується актом про не проживання від 25.05.2015 року, який затверджений начальником дільниці № 2 ТОВ Крона ОСОБА_10, і згідно якого відповідач зі своєю дочкою в спірній квартирі не проживає з 2008 року по теперішній час (а.с.12).

Як встановлено судом та підтверджено відповідачем у судовому засіданні, відповідач ОСОБА_3 у спірній квартирі не проживає з 2008 року, проживає на даний час разом із своєю дочкою за адресою: м.Дніпродзержинську, пр. Перемоги, 37-43.

З матеріалів справи вбачається, що місцем проживання малолітньої доньки відповідачки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5, визначено місце проживання її матері ОСОБА_3 за адресою: м.Дніпродзержинськ, пр..ПеремогиАДРЕСА_7, що підтверджується рішенням Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська від 24.03.2014 року по цивільній справі № 209/6257/13-ц, яке набрало законної сили 04.04.2014 року (а.с.48-51).

Згідно пояснень, наданих представником позивача в судовому засіданні, сплату за спожиті житлово-комунальні послуги здійснює особисто позивач в повному обсязі.

З матеріалів справи вбачається, що згідно бази даних Управління інформаційно-аналітичного забезпечення ГУМВС України в Дніпропетровській області: ОСОБА_3, з заявами та повідомленнями про перешкоджання їй та її неповнолітній дочці ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, у користуванні житловим приміщення, розташованим за адресою: АДРЕСА_8 в період з 01.01.2014 р. по 07.06.2015 р. не зверталась, що підтверджується листом Дніпровського РВ Дніпродзержинського МУ ГУМВС України в Дніпропетровській області від 08.06.2015 р. № 12651 (а.с.13).

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_3 на протязі 2014-2015 р. не зверталась до ТОВ Абонент ХХІ з заявами про перешкоджання їй та її неповнолітній доньці ОСОБА_4, 2012 р.н у проживанні в квартирі за вищевказаною адресою, що підтверджується довідкою від 04.06.2015 року № 237, виданою начальником ЛВОН ТОВ Абонент ХХІ (а.с.14).

Згідно ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК Української РСР члени сім'ї власника будинку, які проживають разом з ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Відповідно до ч.4 ст.156 ЖК України припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Таким чином, суд дійшов до висновку, що відповідач ОСОБА_3, яка була зареєстрована в квартирі з 2008 року, хоч і набула права користування цією квартирою, але цим правом фактично не користується з 2008 року, тобто більше ніж один рік без поважних причин. Відсутність у відповідача інтересу до спірної квартири, як до приміщення, що потрібне їй для проживання, відсутність фактів створення відповідачу з боку позивача перешкод у проживанні в цій квартирі, достовірно встановлені судом у судовому засіданні.

Враховуючи зазначені вище обставини та положення закону, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 в частині визнання ОСОБА_3 та її малолітню дочку ОСОБА_4 такими, що втратили право користування жилим приміщенням за адресою: АДРЕСА_9 є обґрунтованими і підлягають задоволенню.

Вирішуючи позовні вимоги в частині зняття відповідача та її малолітньої доньки ОСОБА_4 з реєстрації, суд виходить з того, що згідно ст. 7 Закону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні, зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється, зокрема на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення; інших документів, які свідчать про припинення: підстав для перебування на території України іноземців та осіб без громадянства; підстав для проживання або перебування особи у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту; підстав на право користування житловим приміщенням.

Визнання відповідача та її малолітньої доньки ОСОБА_4 такими, що втратили право користування житлом у квартирі, вже є достатньою підставою для зняття її з реєстрації місця проживання в такому жилому приміщенні в порядку ст. 7 Закону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні.

За наведених обставин у задоволенні позовних вимог в цій частині слід відмовити.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат та враховуючи волевиявлення позивача щодо відсутності необхідності стягувати з відповідача сплачений позивачем судовий збір, суд приходить до висновку, що судові витрати у справі відшкодування не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 8, 10, 11, 57-61, 88, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3, треті особи: Дніпровський районний відділ у м. Дніпродзержинську Головного управління Департаменту міграційної служби України в Дніпропетровській області, Товариство з обмеженою відповідальністю Абонент ХХІ про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_3 та її малолітню доньку ОСОБА_4 такими, що втратили право користування житлом у квартирі за адресою: АДРЕСА_10.

У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги до апеляційного суду Дніпропетровської області через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя Т.О. Решетник