УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Гвоздика П.О.,

суддів: Горелкіної Н.А., Євграфової Є.П.,

Євтушенко О.І., Іваненко Ю.Г.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, Київської міської ради, ОСОБА_6 про визнання рішення, державного акта та договору купівлі-продажу недійсними і повернення земельної ділянки, за касаційною скаргою ОСОБА_6 та її представника ОСОБА_7 на рішення апеляційного суду міста Києва від 27 травня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2014 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5, Київської міської ради, ОСОБА_6 про визнання рішення, державного акта та договору купівлі-продажу недійсними і повернення земельної ділянки.

На обґрунтування позовних вимог ОСОБА_4 вказувала на те, що підставі рішення сільради мікрорайону Жуляни у м. Києві їй було виділено земельну ділянку для будівництва індивідуального житлового будинку та господарських споруд, на яку було отримано усі необхідні погоджувальні документи, що передують оформленню права власності на земельну ділянку.

Також зазначала, що отримавши у 2009 році новий кадастровий план, їй стало відомо про передачу земельної ділянки ОСОБА_5 згідно з рішенням Київської міської ради від 18 грудня 2008 року та видачу йому державного, у зв'язку із чим, у грудні 2009 року вона звернулася до прокуратури м. Києва, після чого було порушено кримінальну справу за фактом зловживання службовим становищем посадовими особами Київської міської ради та за фактом шахрайства, передбаченого ч. 2 ст. 190 <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_1010/ed_2015_04_09/pravo1/T012341.html?pravo=1>, ч. 1 ст. 364 КК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_909848/ed_2015_04_09/pravo1/T012341.html?pravo=1>.

Оскільки спірна земельна ділянка відведена відповідачу із порушенням «Порядку погодження землеустрою щодо відведення земельної ділянки» та Тимчасового порядку передачі (надання) земельних ділянок у користування або у власність у м. Києві, затвердженого рішенням Київської міської ради від 15 липня 2004 року № 457/1867 (в редакції рішення Київської міської ради від 28 травня 2009 року № 547/1603, а також з порушенням вимог ст. 118 ЗК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_725/ed_2015_02_12/pravo1/T012768.html?pravo=1>, позивачка, уточнивши позовні вимоги, просила визнати незаконним і скасувати рішення Київської міської ради від 18 грудня 2008 року № 922/922 «Про передачу громадянам земельних ділянок для будівництва та обслуговування житлових будинків, господарських будівель та споруд для ведення садівництва у мікрорайоні Жуляни у Солом'янському та Голосіївському районах м. Києва» в частині надання у власність ОСОБА_5 земельної ділянки площею 0, 07 га, за адресою: АДРЕСА_1, визнати недійсним державний акт від 21 грудня 2009 року на право приватної власності ОСОБА_5 на земельну ділянку площею 0,1000 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд за адресою: АДРЕСА_1 та скасувати його реєстрацію, визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки по АДРЕСА_1, укладений 19 березня 2010 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 та повернути спірну земельну ділянку в розпорядження Київської міської ради.

Рішенням Солом'янського районного суду міста Києва від 14 квітня 2015 року, у позові відмовлено.

Рішенням апеляційного суду міста Києва від 27 травня 2015 року, рішення місцевого суду скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов задоволено частково. Визнано незаконним та скасовано рішення Київської міської ради від 18 грудня 2008 року № 922/922 «Про передачу громадянам земельних ділянок для будівництва та обслуговування житлових будинків, господарських будівель і споруд та для ведення садівництва у мікрорайоні Жуляни Солом'янського району міста Києва» в частині надання у власність ОСОБА_5 земельної ділянки площею 0,1000 га по АДРЕСА_1. Визнано недійсним державний акт від 21 грудня 2009 року на право приватної власності ОСОБА_5 на вищевказану земельну ділянку, а в решті вимог відмовлено. Стягнуто із ОСОБА_5, Київської міської ради, ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 по 81 грн 20 коп. сплаченого судового збору з кожного.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 та її представник ОСОБА_7 просять рішення апеляційного суду скасувати, а рішення суду першої інстанції залишити в силі, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи в позові, місцевий суд, дійшов висновку про те, що прийняттям Київською міською радою рішення про надання у власність ОСОБА_5 спірної земельної ділянки порушуються права позивачки, однак, дізнавшись у травні 2010 року про наявність оскаржуваного рішення органу місцевого самоврядування, позивачка, звернувшись до суду із вказаним позовом у березні 2014 року, пропустила визначений ст. 257 ЦК України строк позовної давності та поважності причин пропуску цього строку не навела.

Скасовуючи рішення місцевого суду та ухвалюючи нове рішення про часткове задоволення позову, суд апеляційної інстанції, виходив із того, що ОСОБА_4 не пропущено строк позовної давності, так як про порушення свого права вона дізналася у жовтні 2011 року після закриття кримінальної справи відносно посадової особи постійної комісії із земельних питань Київської міської ради.

Такі висновки апеляційного суду ґрунтуються на матеріалах справи й відповідають вимогам закону.

За змістом ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі, зокрема, одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Згідно ст. 118 ЗК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_725/ed_2015_02_12/pravo1/T012768.html?pravo=1> (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки, проект відведення земельної ділянки погоджується з органом по земельних ресурсах, природоохоронним і санітарно-епідеміологічним органами, органами архітектури і охорони культурної спадщини та подається на розгляд відповідних місцевої державної адміністрації або органу місцевого самоврядування.

Відповідно до ст. 9 Регламенту розгляду питань щодо набуття та реалізації права користування землею в м. Києві, затвердженого рішенням Київської міської ради від 15 липня 2004 року «Про врегулювання процедури передачі в користування земельних ділянок в м. Києві», підставою для розроблення документації із землеустрою є згода Київського міського голови або заступника міського голови - секретаря Київської міської ради та технічне завдання на розробку відповідної документації із землеустрою, погоджене з Головним управлінням земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації). Особи, які отримали відповідно до цього Регламенту згоду на розроблення документації із землеустрою, мають право звертатися із відповідним замовленням до землевпорядних організацій. Умови і терміни розроблення документації із землеустрою визначаються договором, укладеним між замовником і виконавцем цих робіт (землевпорядною організацією).

Згідно ст. 10 Регламенту погоджена документація із землеустрою разом із супроводжувальним листом подається землевпорядною організацією до Головного управління земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради для розгляду, підготовки проекту рішення Київської міської ради та його передачі до Київської міської ради для прийняття відповідного рішення в порядку, визначеному розділом 4 цього Регламенту.

Рішенням Київської міської ради від 14 березня 2002 року затверджено Порядок набуття права на землю юридичними особами та громадянами у м. Києві, де згідно розділу 7 обов'язковою умовою для прийняття Київською міською радою рішення про відведення земельної ділянки є наявність погодженої документації із землеустрою.

Згідно із ч. 1 ст. 21 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843052/ed_2015_05_14/pravo1/T030435.html?pravo=1> суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Відповідно до ч. 1 ст. 155 ЗК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_995/ed_2015_05_14/pravo1/T012768.html?pravo=1> в разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Поряд із цим, ст. 257 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843298/ed_2015_04_07/pravo1/T030435.html?pravo=1> встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки.

Згідно із ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідно до ст. 253 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843293/ed_2015_04_07/pravo1/T030435.html?pravo=1> перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За змістом ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Тобто, початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Перебіг позовної давності щодо вимог про визнання правочинів недійсними обчислюються не з моменту вчинення правочину, а відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843302/ed_2015_04_07/pravo1/T030435.html?pravo=1> - від дня, коли особа довідалася або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила (п. 28 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/ed_2009_11_06/pravo1/VS090583.html?pravo=1>).

Судами встановлено, що відповідно до листа-доручення постійної комісії Київської міської ради з питань містобудування та землекористування від 08 жовтня 2004 року з дозволом на розробку проекту відведення ОСОБА_4 отримала земельну ділянку та зібрала всі необхідні погоджувальні документи для передачі її у власність, зокрема: розроблений проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки, отримані погодження голови Солом'янської райдержадміністрації від 16 квітня 2008 року; Державного підприємства «Інститут генерального плану міста Києва», Головного управління містобудування архітектури та дизайну міського середовища від 17 вересня 2008 року щодо використання земельної ділянки, наявних містобудівних обмежень та умов, які мають враховуватися при розробці проекту відведення земельної ділянки.

На підставі рішення Київської міської ради «Про передачу громадянам земельних ділянок для будівництва та обслуговування житлових будинків, господарських будівель і споруд та для ведення садівництва у мікрорайоні Жуляни у Солом'янському та Голосіївському районах м. Києва» від 18 грудня 2008 року ОСОБА_5 була передана у власність земельна ділянка площею 0,1000 га по АДРЕСА_1, на підставі чого було видано державний акт про право власності на земельну ділянку від 01 грудня 2009 року.

Згідно із договором купівлі-продажу від 09 березня 2010 року, ОСОБА_5 було відчужено спірну земельну ділянку ОСОБА_6

Відповідно до даних Комунальної організації «Центр містобудування та архітектури» матеріали по відведенню ОСОБА_5 спірної земельної ділянки в архівах Головкиївархтектури відсутні.

За інформацією Департаменту земельних ресурсів Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) відомостей щодо надання дозволу відповідачу на розробку проекту відведення земельної ділянки по АДРЕСА_1 та за будь-якими іншими адресами немає.

Як вбачається із постанови Шевченківського районного суду міста Києва від 25 жовтня 2011 року про звільнення від кримінальної відповідальності ОСОБА_8 за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 366 КК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_909904/ed_2015_04_09/pravo1/T012341.html?pravo=1>, на підставі ст. 6 п. 4 КПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_48/ed_2015_04_10/pravo1/T124651.html?pravo=1>, ст. ст. 1 п. в, 6 Закону України «Про амністію в 2011 році» від 08 липня 2011 року <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_5/ed_2011_07_08/pravo1/T113680.html?pravo=1>, останній, працюючи депутатом Київської міської ради та будучи службовою особою, у період із січня 2009 року по серпень 2009 року підписував сторінки відповідного додатку до рішення Київської міської ради від 18 грудня 2008 року «Про передачу громадянам земельних ділянок для будівництва та обслуговування житлових будинків, господарських будівель і споруд та для ведення садівництва у мікрорайоні Жуляни у Солом'янському та Голосіївському районах м. Києва» і як голова постійної комісії Київської міської ради з земельних питань, містобудування та архітектури, на якого відповідно до вищевказаного рішення було покладено контроль за виконанням цього рішення, вносив до офіційних документів неправдиві відомості, а також складав і видавав завідомо неправдиві документи, в один з днів у період із січня 2009 року по серпень 2009 pоку, повторно підписав сторінки відповідного додатку до згаданого рішення органу місцевого самоврядування, у яких містилися завідомо неправдиві відомості.

Відповідно до ст. ст. 335, 337 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення з одних лише формальних міркувань.

За таких обставин, апеляційний суд, на виконання вимог ст. 213 ЦПК України, встановивши на підставі доказів, яким було надано належну оцінку, ті факти, що внаслідок недотримання Київською міською радою встановленого земельним законодавством порядку безоплатної приватизації земельної ділянки та безпідставним набуттям ОСОБА_5 у власність спірної землі із земель комунальної власності, дійшов правильного висновку про те, що позивачку, яка отримала всі необхідні документи для передачі їй земельної ділянки АДРЕСА_1 у власність, незаконно позбавлено такого права.

Також, суд апеляційної інстанції, з'ясувавши те, що позивачка дізналася про порушення свого права, тобто про факти внесення неправдивих відомостей до оскаржуваного рішення органу місцевого самоврядування, лише у жовтні 2011 року, що в розумінні ч. 1 ст. 261 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843302/ed_2015_04_05/pravo1/T030435.html?pravo=1> є моментом початку перебігу строку позовної давності, правильно виходив із того, що ОСОБА_4 не пропущено строку позовної давності.

Встановивши факти та зумовлені ними правовідносини, апеляційний суд правильно застосував правові норми та ухвалив правильне по суті рішення, підстав для скасування якого колегія суддів не знаходить.

Наведені у касаційній скарзі доводи висновків суду апеляційної інстанції не спростовують.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 та її представника ОСОБА_7 відхилити.

Рішення апеляційного суду міста Києва від 27 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий П.О. Гвоздик
Судді: Н.А. Горелкіна
Є.П. Євграфова
О.І. Євтушенко
Ю.Г. Іваненко