Справа №705/1809/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 червня 2015 року м. Умань

Уманський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючої - судді МазуренкоЮ.В.

при секретарі Щербаковій Л.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Умань цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 міської ради Черкаської області, треті особи - ОСОБА_3, управління Держземагенства в ОСОБА_2 районі Черкаської області про скасування рішення ОСОБА_2 міської ради, визнання недійсним та скасування Державного акту на право приватної власності на землю, скасування державної реєстрації Державного акту на право приватної власності на землю,-

В С Т А Н О В И В:

В березні 2015 року позивач звернувся до Уманського міськрайонного суду Черкаської області з позовною заявою до ОСОБА_2 міської ради Черкаської області, третя особа - ОСОБА_3, про скасування рішення ОСОБА_2 міської ради, визнання недійсним та скасування Державного акту на право приватної власності на землю, скасування державної реєстрації Державного акту на право приватної власності на землю. Ухвалою суду від 19.05.2015 року до участі в розгляді справи в якості третьої особи без самостійних вимог було залучено управління Держземагенства в ОСОБА_2 районі Черкаської області. В позовній заяві позивач вказує, що відповідно до договору купівлі-продажу від 14.06.1978 року він є власником ? частини житлового будинку №33 по вул. Більшовицькій в м. Умані Черкаської області, який розташований на земельній ділянці площею 1 292 кв.м. Право власності позивача на ? частину зазначеного житлового будинку зареєстровано в Державному реєстрі правочинів № 4536751. На момент придбання частини житлового будинку другим співвласником вказаного житлового будинку була ОСОБА_4 Позивач в позові зазначає, що купуючи частину житлового будинку йому було виділено в користування частину земельної ділянки. Після того, як позивач купив частину зазначеного будинку, між ним та власником, на той час, другої половини будинку ОСОБА_4, була домовленість про встановлення порядку користування земельною ділянкою, визначено, які частини ділянки кожен з них використовує для власних потреб, а яка частина знаходиться у спільному користуванні. В послідуючому на підставі договору купівлі-продажу, власником ? частини житлового будинку №33 по вул. Більшовицькій м Умані Черкаської області, який належав ОСОБА_4, стала ОСОБА_3, третя особа у справі. 30.03.2012 року позивачу стало відомо, що ще в 2003 році, без його згоди, було проведено узгодження меж землекористування, про що складено акт узгодження меж, який останнім не підписано. Не погодивши з позивачем питання про встановлення межі між їх земельними ділянками, та не погодивши встановлення меж та розмірів земельної ділянки для спільного користування, ОСОБА_4 приватизувала частину земельної ділянки по вул. Більшовицькій, 33 в м. Умані Черкаської області, про що позивачу стало відомо 13.03.2015 року, після отримання листа управління Держземагенства в ОСОБА_2 районі Черкаської області №29-28-0.2-2479/2-15. З вказаного листа позивач дізнався, що рішенням ОСОБА_2 міської ради від 18.09.2003 року №14-23/24 ОСОБА_4 було передано у власність земельну ділянку по вул. Більшовицькій, 33 в м. Умані Черкаської області, розміром 404 кв. м., наданої для обслуговування житлового будинку по цій адресі, що складався із другої частини будинку ? його частки. Позивач у позові вказує, що під час приватизації земельної ділянки, із-за неузгодження меж з позивачем, без обговорення та встановлення земельної ділянки для загального користування, були грубо порушенні його законні права як землекористувача суміжної земельної ділянки, що крім цього потягло за собою негативні наслідки у спілкуванні із новою власницею частини житлового будинку ОСОБА_3 Позивач в позові вказує, що протягом двох років між позивачем та ОСОБА_3 склалися неприязні стосунки у звязку з тим, що вона йому всіляко перешкоджає користуватися прибудинковою територією, що виражається в загромадженні нею проходу-проїзду від воріт до частки земельної ділянки позивача, проїзду нею до свого сараю в безпосередній близькості від вікон його будинку, оскільки при узгодженні меж та передачі земельної ділянки у власність колишньому власнику не було виділено частину земельної ділянки, необхідної для обслуговування житлового будинку. Після того, як позивач зробив зауваження ОСОБА_3 відносно порушення його прав, вона почала ще більше чинити йому перешкоди в користуванні його земелькою ділянкою, посилаючись на те, що вона є власником даної земельної ділянки. Так, ОСОБА_3 користується тією обставиною, що приватизація земельної ділянки ОСОБА_4 проведена таким чином, що проїзд-прохід до її господарських споруд проходить в безпосередній близькості від вікон позивача, що створює незручності для спокійного проживання в будинку та призводить до псування та забруднення стін будинку із зовнішньої сторони; на проході-проїзді від воріт до частини будинку позивача ОСОБА_3 постійно складає різні будівельні та господарські матеріали, що також призводить до певних незручностей в користуванні житловим будинком та земельною ділянкою. Позивач зазначає, що незаконними діями відповідача та ОСОБА_4 грубо порушуються права позивача на користування земельною ділянкою та на приватизацію земельної ділянки, виділеної позивачу для обслуговування частини житлового будинку. Позивач зазначає, що під час приватизації земельної ділянки не було дотримано вимог законодавства України, яке регулює ці правовідносини, зокрема, не було проведено узгодження меж із суміжними землевласниками, тобто, з позивачем. В даний час позивач вирішив приватизувати земельну ділянку, яка виділена йому у користування для обслуговування житлового будинку, однак, він не згоден із незаконно встановленими межами земельних ділянок, а тому рішення ОСОБА_2 міської ради від 18.09.2003 року №14-23/24 в частині виділення у приватну власність ОСОБА_4 земельної ділянки площею 404 кв.м., розташованої по вул. Більшовицькій, 33 в м. Умань Черкаської області підлягає скасуванню п.7.241, а Державний акт на право власності на земельну ділянку ЧР №118766, зареєстрований за №4645 від 26.04.2004 року повинен бути визнаний недійсним та скасований, а також в позові ставиться питання про скасування державної реєстрації Державного акту на право власності на земельну ділянку ЧР №118766.

В судовому засіданні позивач та його представник адвокат ОСОБА_5 позовні вимоги підтримали повністю та просили визнати незаконним та скасувати п. 7.241 рішення ОСОБА_2 міської ради ХХІV скликання від 18.09.2003 року №14-23/24 «Про розгляд звернень підприємств, установ та громадян з питань землекористування, приватизації земельних ділянок» про передачу у приватну власність ОСОБА_4 земельної ділянки площею 404,0 кв.м., в тому числі площею 64 кв.м. по вул. Більшовицькій, 33 в м. Умані Черкаської області; визнати недійсним та скасувати Державний акт серії ЧР №118766 на право приватної власності на земельну ділянку площею 404,0 кв.м., в тому числі, площею 64 кв.м. по вул. Більшовицькій, 33, м. Умані Черкаської області, виданий ОСОБА_4 на підставі рішення ОСОБА_2 міської ради ХХІV скликання від 18.09.2003 року №14-23/24 «Про розгляд звернень підприємств, установ та громадян з питань землекористування, приватизації земельних ділянок»; скасувати державну реєстрацію державного акту ЧР №118766 на право приватної власності на земельну ділянку площею 404,0 кв.м., в тому числі, площею 64 кв.м. по вул. Більшовицькій, 33 в м. Умані Черкаської області, виданий ОСОБА_4 на підставі рішення ОСОБА_2 міської ради ХХІV скликання від 18.09.2003 року №14-23/24 «Про розгляд звернень підприємств, установ та громадян з питань землекористування, приватизації земельних ділянок» який зареєстрований за №4645 від 26.04.2004 року.

Представник відповідача ОСОБА_2 міської ради Черкаської області належним чином повідомлений про дату, час і місце судового розгляду, в судове засідання не зявився. На адресу суду подав письмові заперечення на позовну заяву, згідно яких рішення ОСОБА_2 міської ради від 18.09.2003 року №14-23/24 вважає правомірним, прийнятим виключно на підставі діючого на час його прийняття законодавства, а тому підстав для його скасування не вбачає. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог у звязку з їх безпідставністю та необґрунтованістю. Справу просять слухати без участі представника відповідача.

Третя особа ОСОБА_3 та її представник по дорученню ОСОБА_6 в судовому засіданні вказували на відсутність підстав для задоволення позову, оскільки під час проведення приватизації земельної ділянки попереднім власником будинку були дотримані вимоги законодавства України, яким врегульовані відповідні питання, в тому числі представник вказував, що в акті узгодження меж землекористування міститься підпис позивача , з посиланням на його паспортні дані.

Представник третьої особи управління Держземагенства в ОСОБА_2 районі Черкаської області, в судовому засіданні вказував на відсутність підстав для задоволення позову.

Суд, вислухавши пояснення представника позивача і позивача та представників третіх осіб, беручи до уваги процесуальну позицію відповідача і третіх осіб по справі, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов до задоволення не підлягає, з огляду на наступне.

Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що відповідно договору купівлі-продажу від 14.06.1978 року ОСОБА_1 придбав у власність 1/2 частину жилого будинку №33 по вулиці Більшовицькій в м. Умані Черкаської області. В договорі вказано. що даний будинок розташований на присадибній земельній ділянці розміром 1292 кв.м. (а.с. 6).

Згідно рішення ОСОБА_2 міської ради від 18.09.2003 року №14-23/24 ОСОБА_4 передано у приватну власність земельну ділянку площею 404 кв.м., в тому числі в спільне користування - площею 64 кв.м. по вул. Більшовицький, 33 в м. Умані (а.с. 19).

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_7 пояснила, що вона є дружиною позивача і вони разом проживають в частині житлового будинку за адресою м. Умань вул.. Більшовицька , 33. Вказану частину житлового будинку вони купили і їх сусідкою раніше була ОСОБА_4 Потім певний період часу вони не проживали у цьому будинку, оскільки купили кооператив і проживали в квартирі за адресою АДРЕСА_1. В той період часу вони користувались лише городом. В 2008 року вони знову стали жити в цьому будинку, однак у них є проблеми з приводу розподілу землі біля будинку із сусідами, які купили у попереднього власника частину будинку.. Їм нічого не було відомо з приводу проведення приватизації землі попереднім власником будинку. З теперішніми власниками у них виникають постійно непорозуміння і сварки із-за землі. І вони лише в 2012 році дізналися про приватизацію землі біля будинку ОСОБА_4

Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до вимог цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Статтею 10 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях

Відповідно до ст. 14 Конституції України землі є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Згідно п. п. а, б ч. 1 ст. 12 ЗК України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить розпорядження землями територіальних громад; передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу.

Згідно ст. 78 ЗК України, право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них.

Відповідно до ч. 2 ст. 116 ЗК України набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Тобто, за змістом статей 78, 116 Земельного кодексу України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішеннями органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Частиною 1 статті 126 ЗК України передбачено, що право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, крім випадків, визначених частиною другою цієї статті. Право власності на земельну ділянку, набуту у власність, із земель приватної власності без зміни її меж, цільового призначення, посвідчується: а) цивільно-правовою угодою, шодо відчуження земельної ділянки, укладеною в порядку, встановленому законом, у разі набуття права власності на земельну ділянку за такою угодою; б) свідоцтвом про право на спадщину.

Відповідно до Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право приватної власності на землю, право колективної власності на землю, право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) та договорів оренди землі - Державний акт на право власності на землю виготовляється на підставі - виписки з рішення відповідної ради або державної адміністрації про передачу у власність земельної ділянки, договір відчуження земельної ділянки (договір купівлі-продажу, дарування, міни, інші цивільно-правові угоди), рішення суду.

Статтею 152 ЗК України передбачено, що держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю.

Частиною 1 ст. 155 ЗК України встановлено, що у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

За Постановою Пленуму Верховного Суду України, від 16.04.2004, № 7 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" ( з наступними змінами ) п.8. - рішення органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування перерозподілити землю інакше після встановлення меж земельних ділянок у натурі (на місцевості), одержання власником або землекористувачем документів, що посвідчують право на них, та державної реєстрації, не може бути підставою для припинення права власності на земельну ділянку або права користування земельною ділянкою як повністю, так і частково, оскільки визначений статтями 140, 141 ЗК перелік підстав для цього є вичерпним.

Відповідно до ст. 56 Закону України «Про землеустрій» технічна документація із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку, включає в тому числі матеріали польових геодезичних робіт і план земельної ділянки, складений за результатами кадастрової зйомки та кадастровий план земельної ділянки.

За змістом статей 11, 33 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до договору купівлі-продажу від 14.06.1978 року ОСОБА_1 придбав у власність 1/2 частину жилого будинку №33 по вулиці Більшовицькій в м. Умані Черкаської області.

Пунктом 7.241 рішення ОСОБА_2 міської ради від 18.09.2003 № 14-23/24 «Про розгляд звернень підприємств, установ та громадян з питань землекористування, приватизації земельних ділянок» у приватну власність ОСОБА_4 була передана земельна ділянка площею 404 кв.м., в т.ч. спільне користування площею 64 кв.м. по вул. Більшовицькій, 33.

Документів, які б містили відомості про правовий статус та характеристику частини земельної ділянки по вул. Більшовицькій, 33 в м. Умані, землекористувачем якої був би позивач ОСОБА_1 суду не було надано і позивачем чи його представником не ставилось питання про їх витребування, на підтвердження відповідних обставин на які посилається позивач у позові, як на підставу його позовних вимог у зв»язку з порушенням його прав. Позивач ОСОБА_1 обґрунтував свої позовні вимоги посиланням на те, що грубо порушенні його законні права як землекористувача суміжної земельної ділянки, що потягло за собою негативні наслідки у спілкуванні із новою власницею частини житлового будинку ОСОБА_3, третьою особою у справі, яка всіляко перешкоджає користуватися прибудинковою територією, оскільки при узгодженні меж та передачі земельної ділянки у власність колишньому власнику ОСОБА_4 не було виділено частину земельної ділянки, необхідної для обслуговування житлового будинку.

Під час судового розгляду позивачем не доведено, що прийняття оспорюваного рішення ОСОБА_2 міської ради та оформлення, видача та державна реєстрація Державного акта на право приватної власності на земельну ділянку ОСОБА_4 яким-небудь чином порушує його права як суміжного землекористувача.

Частиною 2 ст. 152 Земельного кодексу України передбачено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Таким чином, позивачем ОСОБА_1 в суді на підставі належних та допустимих доказів не доведено, що він є землекористувачем частини земельної ділянки по вул. Більшовицькій, 33 в м. Умань Черкаської області, що його право чи інтереси були порушені п. п. 7.241 рішення ОСОБА_2 міської ради від 18.09.2003 року № 14-23/24; що оспорюване рішення було прийняте органом місцевого самоврядування з порушенням вимог діючого на той час законодавства України, тому позовна вимога про визнання незаконним та скасування пункту рішення ОСОБА_2 міської ради є необґрунтованою і задоволенню не підлягає.

Оскільки зазначена вище позовна вимога судом визнана такою, що не підлягає задоволенню, то всі послідуючі позовні вимоги, які є похідними, а саме про визнання недійсним та скасування Державного акта на право приватної власності на земельну ділянку площею; про скасування державної реєстрації державного акта на право власності на земельну ділянку також не підлягають задоволенню, в тому числі із врахуванням компетенції ОСОБА_2 міської ради, що визначена чинним законодавством України, яка лише одна вказана відповідачем у позові. У даному випадку, позивачем не взято до уваги ту обставину, що позовні вимоги щодо визнання недійсним та скасування державного акту на право приватної власності на земельну ділянку та скасування державної реєстрації державного акту - взагалі не можуть бути предявлені до залученого до участі в розгляді даної справи відповідача.

Тобто, відповідно до вимог ч. 3 ст. 10, ч. ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

На позивача покладений обовязок з врахуванням предмету і підстав позову довести в суді ті обставини на які він посилається, як на підставу своїх позовних вимог і відповідно, що є підстави до застосування до спірних правовідносин відповідних положень Цивільного кодексу України та Земельного кодексу України . Тобто, відповідно до вимог ст. 10 ЦПК України - позивач повинен був довести за допомогою належних та допустимих доказів, з урахуванням положень ст. ст. 57-59 ЦПК України, зазначені ним обставини. Однак таких доказів він не надав і не ставив питання в судовому засіданні про їх витребування. Таким чином, при викладених обставинах, у звязку з тим, що позивач не довів тих обставин, на які він посилається в своїй позовній заяві позов не підлягає до задоволення.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 57, 59, 60, 66, 208, 209, 212, 214-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позову до ОСОБА_2 міської ради Черкаської області, треті особи - ОСОБА_3, управління Держземагенства в ОСОБА_2 районі Черкаської області про скасування рішення ОСОБА_2 міської ради, визнання недійсним та скасування Державного акту на право приватної власності на землю, скасування державної реєстрації Державного акту на право приватної власності на землю.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Черкаської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, а особами, які беруть участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, протягом 10-ти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Ю.В. Мазуренко