Справа № 740/350/15 Провадження № 22-ц/795/981/2015 Категорія -цивільнаГоловуючий у I інстанції -Ковальова Т. Г. Доповідач - Боброва І. О.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 липня 2015 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіБобрової І.О.,
суддів:Євстафіїва О.К., Висоцької Н.В.,
при секретарі:Зіньковець О.О.,
за участю:представника позивача ОСОБА_5 - адвоката Луєнка Ю.В., відповідача ОСОБА_7,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 02 квітня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_8, ОСОБА_9, Публічного акціонерного товариства «Банк «Демарк», Відділу державної виконавчої служби Ніжинського міськрайонного управління юстиції, Приватного підприємства «Нива-В.Ш.» філія 25 та ОСОБА_7 про визнання недійсними іпотечного договору, договору купівлі-продажу житлового будинку, укладеного за результатами прилюдних торгів, протоколу проведення прилюдних торгів з реалізації нерухомого майна, акта державного виконавця про реалізацію предмета іпотеки та свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів,

треті особи , які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору - Ніжинська міська державна нотаріальна контора Чернігівської області, Приватний нотаріус Ніжинського міського нотаріального округу Кізуб Т.Є., орган опіки та піклування в особі виконавчого комітету Ніжинської міської ради Чернігівської області,

в с т а н о в и в:

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 просить рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 02 квітня 2015 року скасувати і ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Оскаржуваним рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 02 квітня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що рішення суду ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, при неповному з'ясуванні обставин, що мають значення для справи, має місце невідповідність висновків суду обставинам справи. Так, апелянт посилається на те, що судом не надано належну оцінку наявним в матеріалах справи письмовим доказам, не відобразив ці докази та результати їх оцінки у своєму рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відмови у прийнятті; показам свідків судом також не надано ніякої належної оцінки. Також, судом не взято до уваги п.44 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин». Апелянт вважає, що з урахуванням вимог ст.160 СК України, ст.156 ЖК України, ст.17 ЗУ «Про охорону дитинства», ст.12 ЗУ «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей», іпотечний договір від 29.08.2007 року укладений в порушення вимог ч.6 ст.203 ЦК України, а тому має бути визнаний недійсним. Також, апелянт зазначає, що станом на час організації та проведення прилюдних торгів з реалізації предмета іпотеки її місце проживання у спірному будинку зареєстроване не було, оскільки вона була зареєстрована з 30.09.2011 року в гуртожитку в м. Києві. Апелянт звертає увагу на те, що виконавче провадження з виконання виконавчого листа про звернення стягнення на предмет іпотеки перебувало у відділі ДВС Ніжинського МРУЮ з 05.07.2010 року і було завершено вже в 2013 році після реалізації будинку на прилюдних торгах 16.09.2013 року, у цей період апелянт проживала у спірному будинку і мала право користування ним. Для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Проте, державний виконавець не звертався до такого органу за отриманням дозволу. На думку апелянта оскаржуване рішення суду створює суспільно-небезпечний прецедент, наслідком якого може стати повне ігнорування органами ДВС приписів п.4.5.9 Інструкції з організації примусового виконання рішень, ст..12 ЗУ «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей». Також, апелянт звертає увагу суду, що відповідачі позов визнали, представник служби у справах дітей виконкому Ніжинської міської ради - підтримала.

В судовому засіданні представник апелянта підтримав доводи апеляційної скарги і просив її задовольнити.

Відповідач ОСОБА_7 послалася на безпідставність апеляційної скарги, просила в її задоволенні відмовити.

Відповідач ПАТ «Банк «Демарк» належним чином був повідомлений про час розгляду справи, про що свідчить розписка від 29.05.2015, проте свого представника до суду не направив, надавши письмове заперечення (а.с.40 т.2), в якому просить рішення суду залишити без змін.

Відповідачі ОСОБА_8, ОСОБА_9, представники ВДВС Ніжинського МУЮ, ПП «Нива-В.Ш.» філія 25, а також представники третіх осіб в судове засідання не з'явилися. Про час розгляду справи були повідомлені належним чином, про що свідчать повідомлення про вручення поштових відправлень.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Розглядаючи дану справу та відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позов є безпідставним.

З таким висновком погоджується колегія суддів, враховуючи наступне.

По справі встановлено, що 23 серпня 2007 року між ВАТ «Банк «Демарк», правонаступником якого є ПАТ «Банк «Демарк», та ТОВ «Ніжинбуд», засновником та директором якого була відповідач ОСОБА_9, був укладений кредитний договір № 23-054 про одержання позичальником кредиту з максимальним лімітом заборгованості 2 500 000 грн. 00 коп. строком до 31.12.2008 року, до якого були внесені зміни додатковими договорами № 1 від 11.10.2007 року, № 2 від 07.11.2007 року, № 3 від 01.04.2008 року, № 4 від 03.04.2008 року, № 5 від 08.05.2008 року, № 6 від 26.12.2008 року, згідно з якими розмір максимального ліміту кредитної лінії збільшився до 3 112 000 грн. 00 коп., а строк повернення - до 01.04.2009 року (а.с.38-41, т.1).

Для забезпечення зобов'язання TOB «Ніжинбуд», між ВАТ «Банк «Демарк» та майновим поручителем ОСОБА_8 29 серпня 2007 року був укладений іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Ніжинського міського нотаріального округу Кізуб Т.Є. та зареєстрований в реєстрі за № 2745 зі змінами, внесеними додатковими договорами до нього від 06.11.2007 року за реєстровим № 3668, від 18.07.2008 року за реєстровим № 2214 та від 28.01.2009 року за реєстровим № 81 (а.с.43-47, том1).

Рішенням апеляційного суду Чернігівській області від 09.06.2010 у справі № 2-110/2010, у зв'язку з невиконанням TOB «Ніжинбуд» свого зобов'язання, було звернуто стягнення заборгованості на користь ПАТ «Банк «Демарк» за кредитним договором № 23-054 від 23 серпня 2007 року в сумі 4529860 грн. 86 коп. на предмет іпотеки в межах його вартості: житловий будинок АДРЕСА_1.

У зв'язку з винесенням рішення 23 липня 2010 року Ніжинським міськрайонним судом, яким за ОСОБА_9 визнано право власності на 1/2 частку вказаного будинку як на частку в спільному сумісному майні чоловіка та жінки, які проживають однією сім'єю без реєстрації шлюбу, та відповідно до ухвали Ніжинського міськрайонного суду від 03 лютого 2012 року головним державним виконавцем ВДВС Романченко Ю.В. 20 квітня 2012 року винесено постанову, якою замінено сторону виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-110/2010 року, виданого 05 липня 2010 року Ніжинським міськрайонним судом Чернігівської області в частині звернення стягнення заборгованості на користь ПАТ «Банк «Демарк» за кредитним договором № 23-054 від 23 серпня 2007 року в сумі 4 529 860 грн. 86 коп. на 1/2 частину предмета іпотеки в межах його вартості: житлового будинку АДРЕСА_1 - ОСОБА_8 на ОСОБА_9.

Рішенням Ніжинського міськрайонного суду від 30.12.2010, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Чернігівської області від 18.03.2011 (а.с.35-37, том 1) відмовлено в задоволені позову ОСОБА_9 до ОСОБА_8 та ПАТ «Банк «Демарк» про визнання недійсним іпотечного договору від 29.08.2007 без застосування наслідків недійсності.

16 вересня 2013 року відбулися прилюдні торги уповноваженим Приватним підприємством «Нива-В.Ш.» та відповідно до протоколу №2513175/1 про проведення прилюдних торгів, переможцем стала ОСОБА_7, яка запропонувала ціну в розмірі 493 703 грн. 49 коп. (а.с.51, том 1). На підставі даного протоколу 30 вересня 2013 року в.о. начальника відділу ДВС Ніжинського МУЮ складений акт державного виконавця про реалізацію предмета іпотеки (а.с.52, том 1).

13.01.2014 ОСОБА_7 отримала свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів, яке було видане державним нотаріусом Ніжинської міської державної нотаріальної контори Чернігівської області Чумак А.В. та зареєстроване в реєстрі за № 1-1 (а.с.53, том1).

Звертаючись з даним позовом, ОСОБА_5 просила визнати недійсними: іпотечний договір, укладений 29 серпня 2007 року між ОСОБА_8 і ВАТ «Банк «Демарк», правонаступником якого є ПАТ «Банк «Демарк», договір купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_1, укладеного на прилюдних торгах, проведених 16 вересня 2013 року та оформленого протоколом № 2513175/1 проведення прилюдних торгів з реалізації нерухомого майна (предмета іпотеки) від 16 вересня 2013 року, актом державного виконавця про реалізацію предмета іпотеки від 30 вересня 2013 року, свідоцтвом, виданим 13 січня 2014 року про придбання ОСОБА_7 майна з прилюдних торгів, визнати недійсними протокол № 2513175/1 проведення прилюдних торгів з реалізації нерухомого майна (предмета іпотеки) від 16 вересня 2013 року, акт державного виконавця про реалізацію предмета іпотеки від 30 вересня 2013 року, свідоцтво, видане 13 січня 2014 року про придбання ОСОБА_7 майна з прилюдних торгів, обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що зазначеними вище іпотечним договором від 29.08.2007 року та угодою купівлі-продажу предмета іпотеки з прилюдних торгів від 16.09.2013 року були порушені її права як малолітньої та згодом неповнолітньої дитини. Порушення, допущені при вчиненні вказаних правочинів, на її думку, є підставою для визнання їх недійсними.

Проте, як було встановлено в суді першої інстанції, позивач ОСОБА_5, яка була неповнолітньою на час укладення оскаржуваних договорів, майнових прав щодо забезпеченої договором іпотеки житлового будинку не мала, відтак, для укладання цього договору дозвіл органу опіки і піклування законом не вимагається.

Так, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 була прописана разом з батьками по АДРЕСА_2. Батьки позивача - ОСОБА_8 та ОСОБА_9 - були прописані за цією адресою з 04.05.1998 та 14.05.1998 року відповідно. Домова книга цього будинку не містить даних щодо дати зняття ОСОБА_5 з реєстрації в цьому будинку. В Домовій книзі є лише штамп «выписана» навпроти запису «ОСОБА_5» (а.с.155, том 1). Представнику позивача колегією суддів апеляційного суду пропонувалося надати для огляду суду талон вибуття дитини, з метою з'ясування часу вибуття та місця куди вибуває дитина, проте цей документ суду наданий не був. З домової книги житлового будинку АДРЕСА_1 слідує, що за цією адресою ОСОБА_5 була зареєстрована з 28.03.2009 по 24.09.2011 (а.с.21, том 1). З копії паспорту позивача вбачається, що з 30.09.2011 позивач зареєстрована по АДРЕСА_3 (а.с.16).

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд вважає, що позивач не довела того факту, що на час укладення договору іпотеки від 29.08.2007, вона мала право користування житловим приміщенням в житловому будинку АДРЕСА_1. Посилання апелянта на докази, які на її думку не були взяті до уваги судом першої інстанції, не є підставою для скасування законного рішення. Так, показання свідків ОСОБА_14, ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , а також довідка Ніжинської гімназії №3 з копією класного журналу (а.с.132-134, том1) спростовуються довідкою №2125 від 22.08.2007 виконавчого комітету Ніжинської міської ради, що підписана головою вуличного комітету, відповідно до якої в житловому будинку АДРЕСА_1 ніхто не мешкає та не зареєстрований (а.с.75, том 1). Слід також зазначити, що інформація до класного журналу щодо місця проживання дитини вноситься на підставі усного повідомлення батьків. Крім того, навчальний 2006-2007 рік закінчився в травні 2007 року, а договір іпотеки укладений в серпні цього року.

Відповідно до роз'яснень, викладених в п.44 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», суди повинні виходити із того, чи мала дитина право власності на предмет іпотеки чи право користування предметом іпотеки на момент укладення договору іпотеки. Будь-які дії, вчинені без згоди іпотекодержателя після укладення договору іпотеки (наприклад, реєстрація неповнолітньої дитини в житловому будинку, народження дитини після укладення договору іпотеки) не є підставою для визнання такого договору недійсним із підстави невиконання вимог закону про отримання згоди органу опіки та піклування. Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України, особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Виходячи з аналізу правових норм, що регулюють спірні правовідносини, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що оскільки позивач не довела порушення свого права укладеним договором іпотеки, суд першої інстанції вірно відмовив їй в задоволенні позову в зазначеній частині. Визнання договору іпотеки від 29.08.2007 з підстав, що зазначені позивачем - відсутні.

В іншій частині рішення суду також є законним та обґрунтованим.

Порядок реалізації арештованого майна передбачено Законом України «Про виконавче провадження», Інструкцією про проведення виконавчих дій, затвердженою наказом Міністерства юстиції України від 21 квітня 2005 року, а також Тимчасовим положенням про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 27 жовтня 1999 року № 68/5.

Закон України «Про виконавче провадження» та Інструкція про проведення виконавчих дій не встановлюють порядку та правил проведення аукціону, а лише закріплюють таким спосіб реалізації майна, як його продаж на аукціоні. Державний виконавець здійснює лише підготовчі дії з метою проведення аукціону, а сам аукціон з реалізації майна організовують і проводять спеціалізовані організації, з якими державною виконавчою службою укладається відповідний договір.

Оскільки угоди, що укладаються на прилюдних торгах фактично є угодами про продаж майна, що оформлюється відповідними документами, то за своєю природою це є правочином, який за певних умов може бути визнаний недійсним.

Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України, підставами недійсності укладеного за результатами прилюдних торгів правочину є недодержання вимог закону в момент його укладення, тобто безпосередньо за результатами прилюдних торгів, то підставами для визнання прилюдних торгів недійсними є порушення встановлених законодавством правил проведення торгів, визначених саме Тимчасовим положенням.

Однак, порушення зазначених правових норм судом при проведенні публічних торгів 16.09.2013 не встановлено.

Дії державного виконавця у встановленому порядку не оскаржувалися, відсутні данні і про подачу ОСОБА_5 відповідного позову до відділу ДВС.

Таким чином, як під час розгляду справи в суді першої інстанції, так і під час апеляційного перегляду справи, не встановлено підстав для задоволення позову.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив правовідносини, які склалися між сторонами по справі, дав їм належну правову оцінку, а також дослідив надані сторонами докази і відповідно їх оцінив.

Розглядаючи справу відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України, тобто в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що доводи викладені в апеляційній скарзі обґрунтованості судових висновків не спростовують, тому підстави для її задоволення відсутні.

Керуючись ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 02 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів

Головуючий:Судді: