Справа №484/445/15-ц 06.04.2015 06.04.2015 06.04.2015
Провадження №22-ц/784/737/15
Провадження №22-ц/784/737/15 Головуючий у першій інстанції Паньков Д.А.
Доповідач в апеляційній інстанції Серебрякова Т.В.
УХВАЛА

Іменем України

06 квітня 2015 року місто Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого - Серебрякової Т.В.,

суддів - Галущенка О.І., Лисенка П.П.,

з секретарем судового засідання Орельською Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою

Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк»

на ухвалу судді Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 06 лютого 2015 року про відкриття провадження у справі

за позовом

ОСОБА_3

до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк»

про повернення банківського вкладу,

ВСТАНОВИЛА:

05 лютого 2015 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк») про повернення банківського вкладу.

В обґрунтування позовних вимог зазначала, що 04 листопада 2014 року вона уклала у простій письмовій формі договір банківського вкладу (депозиту) №6176 з ПАТ «Дельта Банк», на виконання якого розмістила в банку на вкладному (депозитному) рахунку грошові кошти в сумі 6 000 (шість тисяч) грн. 00 коп. строком по 04 грудня 2014 року, з процентною ставкою на суму вкладу, яка становить 21,5% річних.

Термін строкового договору по залученню внесків (вкладів) на депозитний рахунок закінчився. Вона звернулась з вимогою повернути належні їй грошові кошти, проте кошти так і не отримала.

У зв'язку з викладеним, вона вимушена звернутися з позовом до відповідача про повернення строкового банківського вкладу (депозиту).

06 лютого 2015 року ухвалою судді Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області відкрито провадження у даній цивільній справі та справу призначено до судового розгляду.

На вказану ухвалу ПАТ «Дельта Банк» подало апеляційну скаргу, в якій просило її скасувати та постановити нову, якою направити справу за територіальністю до суду першої інстанції - Печерського районного суду міста Києва за місцезнаходженням відповідача.

В обґрунтування скарги посилалося на те, що висновок суду про підсудність даної справи Первомайському міськрайонному суду Миколаївської області суперечить положенням чинного процесуального законодавства, оскільки позови до юридичних осіб пред'являються до суду за їх місцезнаходженням.

Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, виходячи з наступного.

Так, відкриваючи провадження у справі на підставі позовної заяви ОСОБА_3 суддя вважав, що позов підсудний Первомайському міськрайонному суду Миколаївської області, оскільки саме на його території зареєстрована ОСОБА_3

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області, в межах доводів апеляційної скарги, погоджується з таким висновком міськрайнного суду, вважає його вірним, обґрунтованим й законним.

За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, ст.1 Першого протоколу до Конвенції кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до ст.ст.1,3 ЦК України, ст.ст.1,3-4,10-11,303 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення, в порядку позовного, наказного та окремого провадження, цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.

Відповідно до положень ст.ст.55,124 Конституції України та ст.3 ЦПК України, а також постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суд повинен виходити з того, що згідно зі ст.124 Конституції України юрисдикція загальних судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі, а за частинами першою і другою ст.15 ЦПК України у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ за Кодексом адміністративного судочинства України (ст.17) або Господарським процесуальним кодексом України (ст.ст.1,12) віднесено до компетенції адміністративних чи господарських судів. Законом може бути передбачено розгляд інших справ за правилами цивільного судочинства.

В силу ст.107 ЦПК України всі справи, що підлягають вирішенню в порядку цивільного судочинства, розглядаються судом першої інстанції, якими є районні, районні у містах, міські та міськрайонні суди. Законодавчі акти, які по-іншому визначають суди першої інстанції щодо певних цивільних справ, відповідно до частини третьої ст.2 ЦПК України не можуть бути застосовані.

Питання про підсудність справ визначається ЦПК України, зокрема: розділом II - щодо справ наказного провадження; главою 1 розділу III - щодо справ позовного провадження; розділом IV - щодо справ окремого провадження; розділами VI, VII - щодо заяв (скарг) стягувача, боржника, інших учасників виконавчого провадження, заяв (подання) державного виконавця з питань, пов'язаних з виконанням судових рішень; главами 1 і 2 розділу VIII - щодо клопотань про визнання, звернення до виконання рішення іноземних судів; ст.404 - щодо заяв про відновлення втраченого судового провадження; ст.414 - щодо справ за участю іноземних осіб.

Дійсно, за ст.109 ЦПК України, яка носить загальний характер, позови до юридичних осіб пред'являються в суд за їхнім місцезнаходженням.

Альтернативою такому є обставини, виписані у ст.ст.110,111,114 ЦПК України.

При цьому, право вибору між кількома судами, яким підсудна справа, відповідно до ч.14 ст.110 ЦПК України, належить позивачеві. Винятком є справи за позовами, що виникають з приводу нерухомого майна (виключна підсудність), які пред'являються за місцезнаходженням цього майна або основної його частини.

Відповідно до ч.5 ст.110 ЦПК України позови про захист прав споживачів можуть пред'являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування споживача або за місцем виконання договору.

З матеріалів справи слідує, що спір виник між фізичною особою ОСОБА_3 та фінансовою установою - ПАТ «Дельта Банк» з договору банківського вкладу (депозиту) за №6176 від 04 листопада 2014 року.

Відповідно до ч.2 ст.1058 ЦК України договір банківського вкладу з фізичною особою є публічним договором, характер якого визначається положеннями ст.633 ЦК України.

За змістом ст.633 ЦК України та положень ст.2 Закону України «Про банки та банківську діяльність» фізична особа є споживачем послуг банку (клієнт банку), зокрема у сфері залучення коштів на депозитні рахунки.

Згідно преамбули Закону України «Про захист прав споживачів», п.6 ст. 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» та п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 12 квітня 1996 року «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» - Закон України «Про захист прав споживачів» регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг, в тому числі і фінансових, та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності.

Законом також визначено, що фінансовою послугую є операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів (п.5 ч.1 ст.1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», в тому числі залучення фінансових активів із зобов'язанням щодо наступного їх повернення (п.4 ч.1 ст.4 вищевказаного закону).

Судова практика розглядає відносини між фізичною особою - вкладником та комерційним банком, як відносини між споживачем та виконавцем послуг, зокрема, в постанові Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1996 року «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» в п.2 серед інших відносин, які регулює Закон України «Про захист прав споживачів», встановлені відносини, які виникають із договорів про надання фінансово - кредитних послуг для задоволення власних побутових потреб громадян (у тому числі надання кредитів, відкриття й ведення рахунків, проведення розрахункових операцій).

Отже, з системно - логічного аналізу викладених вище обставин, колегія суддів приходить до висновку, що правовідносини, що виникають з договорів банківського вкладу підпадають під дію Закону України «Про захист прав споживачів.

Як вбачається з матеріалів справи, на час звернення до суду, позивач ОСОБА_3 зареєстрована та проживає у місті Первомайську Миколаївської області за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.5,47), що є територією Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області.

У зв'язку з цим, позивач мала право пред'явити позов як за місцем знаходження відповідача, так і за своїм місцем проживання. Вона зробила вибір на користь місця свого проживання і така її воля була для Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області визначальною.

Міськрайонний суд не тільки міг, а і повинен був відкрити провадження у справі.

Оскільки цього ж, з таких же мотивів дійшов і суд першої інстанції, то підстав для задоволення апеляційної скарги ПАТ «Дельта Банк» немає.

Керуючись ст.ст. 307, 312, 315 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» відхилити.

Ухвалу судді Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 06 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення і в касаційному порядку оскарженню не підлягає .

Головуючий Судді: