У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

1 квітня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Євтушенко О.І.,

суддів: Гвоздика П.О., Завгородньої І.М.,

Іваненко Ю.Г., Ситнік О.М.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ТМ Авто», Товариства з обмеженою відповідальністю «Адіс-Авто», Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «NIKO», «Mitsubishi Motors Corporation», «Mitsubishi Motors Europe B.V.», третя особа - Головне Одеське обласне управління по справах захисту прав споживачів, про захист прав споживачів,

за касаційною скаргою ОСОБА_3, поданою представником ОСОБА_4, на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 23 липня 2014 року та рішення апеляційного суду Одеської області від 18 листопада 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2010 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ТМ Авто» (далі - ТОВ «ТМ Авто»), Товариства з обмеженою відповідальністю «Адіс-Авто» (далі - ТОВ «Адіс-Авто»), Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «NIKO» (далі - ТОВ «Торговий дім «NIKO»), «Mitsubishi Motors Corporation», «Mitsubishi Motors Europe B.V.», третя особа - Головне Одеське обласне управління по справах захисту прав споживачів, про захист прав споживачів.

На обґрунтування позовних вимог зазначав, що у 2008 році за договором купівлі-продажу у ТОВ «ТМ Авто», офіційного дилера Mitsubishi Motors в Одесі й Одеській області, придбав автомобіль Mitsubishi Pajero Wagon 3,8 AT, на який встановлено гарантійний строк 3 роки або

10 000 км пробігу. Під час гарантійного строку в автомобілі виникла поломка двигуна і з 22 березня по 14 травня 2010 року на автомобілі були проведені сервісним центром ТОВ «ТМ Авто» гарантійні роботи з заміни блоку циліндрів у зборі, після чого 14 травня 2010 року він виявив ще один недолік, а саме: машина завелася з третього разу. Вказаний недолік, незважаючи на його неодноразові звернення, не було усунено протягом тривалого часу ні ТОВ «ТМ Авто», яке з червня 2010 року перестало бути офіційним дилером Mitsubishi Motors в Одесі й Одеській області, ні ТОВ «Адіс-Авто», ні іншим офіційним дилером Mitsubishi Motors в Одесі, до якого він звернувся в подальшому. Не дали ніякого результату і звернення до ТОВ «Торговий дім «NIKO», офіційного імпортера автомобілів Mitsubishi Motors в Україні, до Mitsubishi Motors Corporation (Японія), Mitsubishi Motors Europe B.V. (Європа) протягом травня-липня 2010 року. Не виконали відповідачі і його вимоги щодо заміни його автомобіля на автомобіль такої ж моделі.

Зазначав, що відповідачами йому завдано моральну шкоду в розмірі 400 000 грн, з яких бездіяльністю, неповажним відношенням до нього, як споживача продукції Mitsubishi, що спричинило собою погіршення його здоров'я, постійний нервовий стан, який вплинув на його родину (внаслідок постійних сварок він розлучився з дружиною), завдано йому та його родині з боку ТОВ «Адіс-Авто» у розмірі 200 000 грн, а бездіяльністю з боку

ТОВ «ТМ Авто», ТОВ «Торговий дім «NIKO», «Mitsubishi Motors Corporation», «Mitsubishi Motors Europe B.V.» йому завдано моральну шкоду, що полягає в порушенні нормального життєвого ритму його родини та його, зневірі в те, що Україна є правовою державою, та його права як громадянина захищені, яку він оцінює у розмірі 200 000 грн.

Після остаточних уточнень з посиланням на положення Закону України «Про захист прав споживачів», ст. ст. 23, 526, 675, 680, 708, 1167 ЦК України, Порядку гарантійного ремонту (обслуговування) або гарантійної заміни дорожніх транспортних засобів, затвердженого наказом Міністерства промислової політики України від 29 грудня 2004 року, договору купівлі-продажу автомобіля від 23 червня 2008 року, укладеного між позивачем та ТОВ «ТМ Авто», просив визнати протиправною бездіяльність ТОВ «ТМ Авто», ТОВ «Адіс-Авто», ТОВ «Торговий дім «NIKO», «Mitsubishi Motors Corporation», «Mitsubishi Motors Europe B.V.», зобов'язати солідарно ТОВ «ТМ Авто», ТОВ «Торговий дім «NIKO», «Mitsubishi Motors Corporation», «Mitsubishi Motors Europe B.V.» замінити автомобіль Mitsubishi Pajero Wagon 3,8 AT, номер кузова НОМЕР_1, на такий самий автомобіль Mitsubishi Pajero Wagon 3,8 AT, комплектація S63, колір кузова х24, салон 66Е, стягнути з ТОВ «Адіс-Авто» на користь ОСОБА_3 моральну шкоду у розмірі 200 000 грн, стягнути солідарно з ТОВ «ТМ Авто», ТОВ «Торговий дім «NIKO», «Mitsubishi Motors Corporation», «Mitsubishi Motors Europe B.V.» моральну шкоду у розмірі 200 000 грн, стягнути солідарно з ТОВ «ТМ Авто», ТОВ «Торговий дім «NIKO», «Mitsubishi Motors Corporation», «Mitsubishi Motors Europe B.V.» витрати на укомплектування автотранспортного засобу Mitsubishi Pajero Wagon 3,8 AT, номер кузова НОМЕР_1, у розмірі 31 693 грн 73 коп., стягнути солідарно з ТОВ «ТМ Авто»,

ТОВ «Торговий дім «NIKO», «Mitsubishi Motors Corporation», «Mitsubishi Motors Europe B.V.» витрати на проведення судової експертизи в розмірі 1 721 грн 42 коп., стягнути солідарно з ТОВ «ТМ Авто», ТОВ «Торговий дім «NIKO», «Mitsubishi Motors Corporation», «Mitsubishi Motors Europe B.V.» витрати на проведення контрольних випробовувань у розмірі 800 грн, стягнути солідарно з ТОВ «ТМ Авто», ТОВ «Торговий дім «NIKO», «Mitsubishi Motors Corporation», «Mitsubishi Motors Europe B.V.» витрати на правову допомогу у розмірі 8 316 грн, стягнути солідарно з ТОВ «ТМ Авто», ТОВ «Торговий дім «NIKO», «Mitsubishi Motors Corporation», «Mitsubishi Motors Europe B.V.» витрати на досудове врегулювання спору, а саме: листування з «Mitsubishi Motors Corporation», «Mitsubishi Motors Europe B.V.» у розмірі 2 356 грн 42 коп.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 23 липня

2014 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ТОВ «ТМ Авто», ТОВ «Адіс-Авто», ТОВ «Торговий дім «NIKO», «Mitsubishi Motors Corporation», «Mitsubishi Motors Europe B.V.», третя особа - Головне Одеське обласне управління по справах захисту прав споживачів, про захист прав споживачів відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 18 листопада

2014 року мотивувальну частину рішення Суворовського районного суду

м. Одеси від 23 липня 2014 року змінено. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4 просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги, мотивуючи свої вимоги неправильним застосуванням судом норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із положень ст. ст. 4, 8 Закону України «Про захист прав споживачів», ст. 23 ЦК України, ст. 1 Закону України «Про відповідальність за шкоду, завдану внаслідок дефекту в продукції» та відсутності підстав для задоволення позову, зокрема недоведеності позовних вимог і відсутності належних доказів наявності недоліку автомобіля, вказаного позивачем.

Змінюючи рішення суду першої інстанції в частині мотивів відмови в задоволенні позовних вимог, суд апеляційної інстанції виходив із того, що використання автомобіля позивачем повʼязане із здійсненням ним своїх посадових обовʼязків та діяльністю очолюваного ним підприємства, а тому в межах зазначених у позовній заяві спірних правових відносин останній не є споживачем в розумінні Закону України «Про захист прав споживачів» і на нього не поширюється цей Закон.

Проте з такими висновками апеляційного суду погодитися не можна, оскільки суд дійшов їх без повного, всебічного та об'єктивного з'ясування обставин справи, прав і обов'язків сторін у цих правовідносинах, неправильно застосувавши норми матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення апеляційного суду зазначеним вимогам закону не відповідає.

Судом встановлено, що 23 червня 2008 року згідно з договором № 976 позивач придбав у ТОВ «ТМ Авто» спірний автомобіль. Відповідно до п. 3.4 договору право власності на товар (спірний автомобіль) виникає у покупця з моменту передачі йому товару продавцем (ТОВ «ТМ Авто»). У випадку придбання автомобіля продавцем за рахунок отриманих в банківській установі кредитних коштів право власності на товар переходить покупцю з моменту оформлення органами ДАІ свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу на ім'я покупця. Прийом-передача товару оформлюється відповідним актом, що підписується представниками сторін у двох примірниках за кількістю і комплектністю, а також за якістю - відповідно до сертифіката відповідності, виданого Держстандартом України (система сертифікації УкрСЕПРО). Продавець гарантує, що якість товару відповідає стандартам, визначеним у сертифікаті відповідності, виданому Держстандартом України (система сертифікації УкрСЕПРО).

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу спірний автомобіль зареєстровано на праві власності за позивачем.

Відповідно до п. 8.3 вищевказаного договору № 976 гарантія становить три роки або 100 000 км з дати передачі товару покупцю. Відповідно до відомостей, заповнених у сервісній книжці на спірний автомобіль, дата початку гарантії розпочалась з 24 червня 2008 року.

14 травня 2010 року позивач при спробі запуску «холодного» двигуна виявив, що двигун запустився з третьої спроби. Запуск прогрітого двигуна відбувся з першого разу. У зв'язку із цим 17 травня 2010 року позивач звернувся до ТОВ «ТМ Авто» з вимогою безоплатно та якісно відремонтувати автомобіль у термін 14 днів.

18 травня 2010 року позивач звернувся до ТОВ «Адіс-Авто» з аналогічною вимогою стосовно ремонту автомобіля. 1 червня 2010 року після проведення ходових випробувань автомобіля позивачем на станції технічного обслуговування представником ТОВ «Адіс-Авто» був проведений пуск двигуна, який запустився з другого разу. На думку позивача, несправності двигуна не були усунені.

7 липня 2010 року позивач направив листа президенту «Mitsubishi Motors Corporation» з копією листа на «Mitsubishi Motors Europe B.V.» з вимогами: безоплатно якісно відремонтувати автомобіль у термін 14 днів; безоплатно замінити порваний шкіряний чохол сидіння водія в автомобілі; вжити заходів стосовно виконання ТОВ «ТМ Авто» та ТОВ «Адіс-Авто» гарантійних зобов'язань, застосувати відповідні санкції до осіб, винних у невиконанні гарантійних зобов'язань.

Листом від 20 липня 2010 року відповідач «Mitsubishi Motors Corporation» повідомив позивача про те, що в Україні усі питання клієнтів як під час продажу, так і після продажу, уповноважений вирішувати офіційний дистриб'ютор автомобілів Mitsubishi Motors в Україні компанія «Торговельний дім «NIKO». Також позивача було повідомлено, що його звернення направлене офіційному дистриб'ютору, оскільки «Mitsubishi Motors Corporation» не уповноважена безпосередньо втручатись у вирішення цього питання.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 11 березня 2011 року за клопотанням було призначено судову експертизу (Т. 1, а.с. 275-277). Згідно з висновком комплексної комісійної судової автотехнічної експертизи дослідження запуску двигуна автомобіля № 3559 від 5 серпня 2011 року запуск двигуна через 60 та 120 хв. після його зупинки не відповідає вимогам ОСТ 37.001.052-87, що є, на думку експертів, недоліком автомобіля. Водночас, експертам не видалось можливим встановити чи є цей недолік істотним, чи відповідає запуск двигуна нормативним документам виробника та чи підлягає автомобіль гарантійному ремонту в порядку, передбаченому законодавством (Т. 2, а.с. 28-32).

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 7 грудня 2013 року у справі було призначено повторну автотехнічну експертизу.

14 травня 2015 року до суду надійшло повідомлення про неможливість надання висновку від 30 квітня 2014 року вих. №108/14-52/109/14-54, в якому зазначено, що проведення повторної судової експертизи виявилось неможливим з огляду на обставини, викладені у повідомленні: «15 квітня 2014 року до Київського НДІСЕ надійшов лист від 17 березня 2014 року № 6647 за підписом судді Гудіної Н.І., яким повідомлялося, що компанії Mitsubishi Motors Europe B.V. (Європа) та ТОВ «Адіс-Авто» готові забезпечити належні умови для проведення дослідження автомобіля Mitsubishi Pajero Wagon 3,8 AT, номер кузова НОМЕР_1 в умовах спеціалізованої СТО ТОВ «Форвард-Авто» (вул. М.Грушевського, 39-б м. Одеса). В той же час вказані компанії повідомили, що не мають можливості забезпечити доступ до самого об'єкта дослідження, оскільки він не перебуває у їх власності. До цього часу позивач по справі - ОСОБА_3 до КНДІСЕ з приводу надання для експертного дослідження зазначеного вище ТЗ не звертався. Враховуючи викладене вище та керуючись ст. 53 ЦПК України судові експерти повідомляють про неможливість надання висновку».

Відповідно до відповіді ДП «Державний автотранспортний науково-дослідний і проектний інститут» від 21 травня 2014 року вих. № 1.04.-11/1968 вимоги ОСТ «не поширюються на автомобільні бензинові двигуни з розподіленою системою впорскування палива (інжекторні бензинові двигуни)».

Згідно з п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від

30 травня 1997 року № 8 «Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах» при перевірці й оцінці експертного висновку суд повинен з'ясувати, чи було додержано вимоги законодавства при призначенні та проведенні експертизи.

Відповідно до п. 1.4 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень (затверджених наказом Міністерства юстиції України від 8 січня 1998 року № 53/5 з наступними змінами) під час проведення експертиз (експертних досліджень) з метою виконання певного експертного завдання експертами застосовуються відповідні методи дослідження, методики проведення судових експертиз, а також нормативно-правові акти та нормативні документи (міжнародні, національні та галузеві стандарти, технічні умови, правила, норми, положення, інструкції, рекомендації, переліки, настановні документи Держспоживстандарту України), а також чинні республіканські стандарти колишньої УРСР та державні класифікатори, галузеві стандарти та технічні умови колишнього СРСР, науково-технічна, довідкова література, програмні продукти тощо.

Згідно з інформаційними даними цей стандарт затверджений наказом по Головному технічному управлінню Міністерства автомобільної промисловості СРСР від 19 березня 1987 року № 30. Відповідно до п. 10 Переліку галузевих стандартів колишнього СРСР, дія яких продовжена до 1 січня 2010 року, затвердженого наказом Міністерства транспорту та зв'язку України «Про внесення змін у додаток № 4 до наказу Мінтрансу України від 30 серпня 2002 року № 612», дія ОСТ була продовжена лише до 1 січня 2010 року.

Згідно зі ст. 59 ЦПК України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що при проведенні первинної судової експертизи було застосовано ОСТ, який не застосовується до інжекторного двигуна спірного автомобіля та втратив чинність станом на дату проведення випробувань та експертизи, що ставить під сумнів результати зазначеної експертизи, а тому висновок суду щодо доводів позивача про наявність істотного недоліку в спірному автомобілі не підтверджується експертним шляхом та не ґрунтується на вимогах будь-яких нормативних чи технічних документів та не випливає із умов договору № 976 чи будь-яких інших гарантійних зобов'язань відповідачів, ґрунтується на наявних в матеріалах справи доказах.

Згідно із абз. 2 ч. 1 ст. 8 Закону України «Про захист прав споживачів», у разі виявлення протягом встановленого гарантійного строку істотних недоліків, які виникли з вини виробника товару (продавця, виконавця), або фальсифікації товару, підтверджених за необхідності висновком експертизи, споживач, в порядку та у строки, що встановлені законодавством і на підставі обов'язкових для сторін правил чи договору, має право за своїм вибором вимагати від продавця або виробника: розірвання договору та повернення сплаченої за товар грошової суми; вимагати заміни товару на такий же товар або на аналогічний, з числа наявних у продавця (виробника), товар.

Частиною 13 ст. 8 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що вимоги, встановлені частиною першою цієї статті щодо товарів, виготовлених за межами України, задовольняються за рахунок продавця (імпортера).

За змістом п. 5 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на: відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Згідно із ч. 2 цієї ж ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно з роз'ясненнями викладеними у п. п. 4, 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до ст. 137 ЦПК у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Крім того, згідно з п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1996 року № 5 «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» при вирішенні вимог споживачів про відшкодування на підставі ст. 24 Закону моральної шкоди суди повинні виходити з роз'яснень, які Пленум Верховного Суду України дав у постанові від 31 березня 1995 р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди». Зокрема, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру, яких споживач зазнав унаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, що настали через незаконні винні дії продавця, виготівника, виконавця або через їх бездіяльність. Розмір відшкодування моральної шкоди встановлюється судом і визначення його не ставиться в залежність від наявності матеріальної шкоди, вартості товару (робіт, послуг), суми неустойки, а має ґрунтуватися на характері й обсязі моральних і фізичних страждань, заподіяних споживачеві у кожному конкретному випадку.

За змістом п. 5 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про відповідальність за шкоду, завдану внаслідок дефекту в продукції» від 19 травня 2011 року № 3390-VI шкода - завдані внаслідок дефекту в продукції каліцтво, інше ушкодження здоров'я або смерть особи, пошкодження або знищення будь-якого об'єкта права власності, за винятком самої продукції, що має дефект.

Таким чином, суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини справи, дослідивши наявні в матеріалах справи докази (ст. 212 ЦПК України), дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог за недоведеністю.

За таких обставин, ураховуючи викладене та те, що апеляційним судом помилково змінено частково рішення суду першої інстанції, ухвалене згідно із законом, рішення апеляційного суду на підставі ст. 339 ЦПК України підлягає скасуванню із залишенням у силі рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 339, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3, подану представником ОСОБА_4, задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Одеської області від 18 листопада

2014 року, яким частково змінено рішення Суворовського районного суду

м. Одеси від 23 липня 2014 року, скасувати, залишити в силі рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 23 липня 2014 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.І. Євтушенко
Судді:П.О. Гвоздик І.М. Завгородня Ю.Г. Іваненко О.М. Ситнік