АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/357/15Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 53 ОСОБА_1
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2015 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоОСОБА_2
суддівОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретаріОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 24 грудня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_6 до ТОВ Підприємство з іноземними інвестиціями «Еконія» про скасування незаконних наказів, стягнення належної заробітної плати, оплату вимушеного прогулу, зміну формулювання та дати звільнення, стягнення моральної шкоди.

Вивчивши матеріали справи, вислухавши представника відповідача, який заперечував на доводи апеляційної скарги, судова палата, -

в с т а н о в и л а :

У грудні 2014 року ОСОБА_6 звернувся до суду із позовом до ТОВ Підприємство з іноземними інвестиціями «Еконія» про скасування незаконних наказів, стягнення належної заробітної плати, оплату вимушеного прогулу, зміну формулювання та дати звільнення, стягнення моральної шкоди.

Позивач посилався на те, що 11 червня 2014 року між ним та відповідачем ТОВ Підприємство з іноземними інвестиціями «Еконія» було укладено трудовий договір, згідно якого ОСОБА_6 прийнято на роботу підсобним працівником 2 розряду адміністративно-господарського відділу зі строком випробування до 31 серпня 2014 року.

Через декілька днів позивач підписав наказ № 80/1-К про прийняття його на роботу зі строком випробування 1 місяць на умовах праці неповного шестигодинного робочого дня, але заяви про згоду на неповний робочий день ним не було підписано. ОСОБА_6 працював повний робочий день по 8 годин з дня підписання трудового договору.

Позивач вважає, що умови наказу № 80/1-К є незаконними, що привели до неправильного нарахування йому заробітної плати.

02 липня 2014 року ОСОБА_6 підписав наказ про оплату праці з 01 липня 2014 року по повній тарифній ставці.

11 липня 2014 року на підставі наказу № 99 ОСОБА_6 було звільнено. Позивач вважає, що даному звільненню слугувало його прохання про надання виписки про заробітну плату за період з 11 по 30 червня 2014 року, оскільки ніяких питань щодо його праці з боку керівництва не було.

Вищезазначене прохання задоволене не було, проте почалося переслідування позивача за подання даного звернення у звязку з чим він був змушений не виходити на роботу.

Подальше спілкування з відповідачем відбувалося через поштове листування. 15 липня 2014 року відповідач повідомив ОСОБА_6, що він звільнений 11 липня 2014 року з займаної посади, як такий, що не пройшов випробування, ст. 28 КЗпП України та запропонував з'явитися на підприємство за трудовою книжкою.

ОСОБА_6 отримав копію наказу про звільнення та трудову книжку лише 07 листопада 2014 року, хоча подавав відповідну заяву ще 29 жовтня 2014 року.

Тому, на думку позивача, у зв'язку з затримкою видачі йому трудової книжки необхідно стягнути з ТОВ Підприємство з іноземними інвестиціями «Еконія» середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.

Позивач зазначає, що лише 20 листопада 2014 року він отримав від відповідача розрахунок заробітної плати за період з 11 червня 2014 року по 11 липня 2014 року в результаті чого ТОВ Підприємство з іноземними інвестиціями «Еконія» порушило вимоги ст. 110 КЗпП України. Крім того, відповідачем не надано розрахунку заробітної плати за період його праці з 21 вересня 2012 року по 10 вересня 2013 року.

Також ОСОБА_6 зазначає, що незаконними діями відповідача йому було завдано моральної шкоди. У зв'язку з відсутністю трудової книжки він не мав можливості влаштуватися на роботу, тому був вимушений брати кредит та позичати гроші. Звинувачення в тому, що він не пройшов випробування, переслідування та порушення його законних прав призвело до моральних страждань. Тому, позивач оцінює свою моральну шкоду в розмірі 68 601 грн..

На підставі наведеного, ст. ст. 233, 235, 237-1 КЗпП України, позивач просив суд:

- скасувати накази ТОВ Підприємство з іноземними інвестиціями «Еконія» про прийняття на роботу та звільнення з роботи ОСОБА_6, як такі, що не відповідають законодавству про працю України;

- стягнути з ТОВ Підприємство з іноземними інвестиціями «Еконія» на користь ОСОБА_6 недоплату за період з 11 червня по 09 липня 2014 року - 712,55 грн. та оплату вимушеного прогулу з 09 липня по 07 листопада 2014 року 6688 грн. , а всього 7400,55 грн.;

- визнати формулювання причин звільнення ОСОБА_6 по ст. 28 КЗпП України, як такого, що не витримав випробування, не вірним;

- змінити формулювання звільнення ОСОБА_6, вказавши формулювання: звільнення за згодою сторін, датою звільнення визнати 07 листопада 2014 року;

- визначити дії відповідача, який при кожній виплаті заробітної плати працівнику не надає її розрахунок незаконними та навмисними;

- стягнути з ТОВ Підприємство з іноземними інвестиціями «Еконія» на користь позивача моральну шкоду в сумі 68 601 грн.;

- зобовязати відповідача надати позивачу розрахунки кожної виплати його заробітної плати за період з 21 вересня 2012 року по 10 вересня 2013 року.

Рішенням Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 24 грудня 2014 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу/ Посилаючись на те, що дане рішення незаконне, не відповідає обставинам справи, прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та зобовязати відповідача надати оригінали табелів обліку використання робочого часу на червень і липень 2014 року, наказу від 02 липня про перевід позивача на повний тариф з 01 липня 2014 року, наказу від 08 липня 2014 року про притягнення позивача на атестаційну комісію .

Обговоривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, та вимог, заявлених в суді першої інстанції, судова палата вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

З матеріалів справи встановлено, що позивач ОСОБА_6 був прийнятий на роботу підсобним працівником в господарський відділ Товариства з обмеженою відповідальністю Підприємство з іноземними інвестиціями «Еконія» на період з 11 червня 2014 року до 31 серпня 2014 року за наказом № 80/1-к від 11 червня 2014 року. Згідно останнього позивач прийнятий на роботу за 2 розрядом, неповним шестигодинним робочим днем, тривалістю робочого тижня 30 годин і з строком випробування 1 місяць. В даному наказі зазначено, що працівник ОСОБА_6 з ним ознайомлений 11.06.2014 року, про що свідчить підпис останнього (ар.спр.15).

Необхідно зауважити, що наказ про прийняття на роботу ОСОБА_6 як і інші документи, копії яких є в справі, включаючи особисто виконані заяви позивача про прийняття на роботу, про переведення на повний тариф та інші, включаючи табеля обліку робочого часу за червень і липень 2014 року, акти перевірок були витребувані апеляційним судом у відповідача на виконання клопотання про це апелянта ОСОБА_6, і були оглянуті та вивчені судовою колегією в оригіналі.

Встановлено, що 11.06.2014 року ОСОБА_6 підписав трудовий договір в письмовій формі між ним та відповідачем, в якому вказаний термін його дії з 11.06.2014 р. до 31.08.2014 р. (п.13.1), вказано, що працівникові при прийомі на роботу встановлюється випробувальний термін, обумовлений в наказі про прийом на роботу, згідно Кзпп, який обчислюється з дня підписання наказу про прийом на роботу. У випадку, якщо протягом зазначеного терміну буде встановлена невідповідність працівника вимогам роботодавця працівник буде визнаний таким, що не пройшов випробувальний термін і договір з ним підлягає розірванню по ст. 28 КЗпП України. Збереження трудових стосунків після закінчення випробувального терміну означає, що працівник відповідає вимогам роботодавця і трудові стосунки між сторонами продовжуються на умовах цього договору (п.2.3 договору) (ар.спр.16-19).

В п.14.3 трудового договору також вказано, що він може бути розірваний за ініціативою однієї із сторін в порядку, передбаченому чинним законодавством. А в п.14.4 що договір може бути розірваний за ініціативою роботодавця при разовому грубому порушенні працівником своїх посадових обовязків (ар.спр.19).

З копії заяви ОСОБА_6 на імя виконуючого обовязки директора ТОВ ПП «Еконія» ОСОБА_7 про прийняття на роботу вбачається, що він просив прийняти його на роботу з 11.06.2014 року по 31.08.2014 року на посаду підсобного працівника 2 розряду у господарський відділ на неповний шестигодинний робочий день з оплатою праці згідно штатного розпису, зазначивши також і про те, що з випробувальним терміном та зі стажуванням згоден (ар.спр.14).

Згідно такої заяви ОСОБА_6 і був прийнятий на роботу на визначений ним період, на неповний шестигодинний робочий день з відповідною оплатою праці. Якщо за годину роботи підсобний працівник 2го розряду має отримувати 9,50 грн., працюючи вісім годин в день, то при шестигодинному робочому дні зарплата такого працівника становить 75 % посадового окладу, тобто 7,125 грн. за годину, а враховують 7,30 грн., оскільки згідно з соціальними гарантіями, входячи з мінімальної зарплати 1218,00 грн., оплата за 1 годину не може бути меншою 7,30 грн. (ар.спр.5).

Згідно з табелями обліку використання робочого часу за червень-липень 2014 року ОСОБА_6 працював по 6 годин в день, починаючи з 11.06.2014 року по 8 липня 2014 року, а звільнений був 11 липня 2014 року, хоча за 9,.10 і 11 липня 014 року у нього значаться прогули (ар.спр.20-21).

Тому необґрунтованими є доводи ОСОБА_6 про те, що він працював по 8 годин в день і згоди на неповний робочий день він не давав, заяви про це не писав.

Відповідно до ч.3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Ніяких беззаперечних доказів про те, що він працював по 8 годин в день на підприємстві відповідача і, виходячи з цього, йому мали нараховувати заробітну плату, позивач не надав, не вказавши і на джерела витребування таких даних.

До речі, спростовує його доводи і сама заява ОСОБА_6 на імя директора заводу ТОВ ПП «Еконія» з проханням про переведення його на повний тариф з 01 липня 2014 року (ар.спр.22). Виходить, що до вказаної дати позивач на повному тарифі не був.

Встановлено, що ОСОБА_6 на повний тариф переведений не був. За твердженням представника відповідача, який надав в засідання судової колегії книгу наказів, такий наказ не видавався, і це підтвердив огляд вказаної книги, тому безпідставними слід визнати і доводи позивача про те, що 1 липня 2014 року оплата його праці мала здійснюватися по повній тарифній ставці, про що він, ніби, підписав наказ, вважаючи і стверджуючи про те, що з боку керівництва до нього претензій не було і що випробування він пройшов до 01 липня 2014 року.

Проте, звертає на себе увагу той факт, що саме на вищезгаданій заяві ОСОБА_6 від 01 липня 2014 року з проханням про переведення його на повний тариф є викладена рекомендація начальника адміністративно-господарського відділу ОСОБА_8 від 02.07.2014 р. щодо проведення атестації по результатам випробувального терміну 08.07.2014 року, і є резолюція директора «В наказ, звільнити у звязку з не проходженням іспитового строку з 09.07.2014 року».

І, як видно з матеріалів справи, така атестація мала бути проведена, про що не заперечує позивач (пояснюючи при цьому інші причини такого), але фактично проведена не була через неявку позивача.

Цей факт підтверджується протоколом засідання атестаційної комісії № 1 від 08 липня 2014 року ТОВ ПП «Еконія», в якому зазначено, що ОСОБА_6 відмовився від проведення атестації за результатами ВТ (випробувального терміну), - ар.спр.23.

Встановлено, що 09 липня 2014 року ОСОБА_6 на роботу не зявився, про що підтверджує доповідна записка начальника адміністративно-господарського відділу ОСОБА_8 на імя директора ТОВ ПП «Еконія» від 09.07.2014 року, акт про відсутність працівника на роботі від 09.07.2014 року, оформлений менеджером з персоналу ОСОБА_9, менеджером з реклами ОСОБА_10, начальником охорони ОСОБА_11 та начальником адміністративно-господарського відділу ОСОБА_8 (ар.спр.25).

Встановлено, що вказані в акті особи, крім ОСОБА_8 виїжджали 09 липня 2014 року по місцю проживання ОСОБА_6, - за адресою: АДРЕСА_1, - з метою отримання письмового пояснення про неприбуття працівника на роботу 09.07.2014 року. В ході перевірки було зясовано , що підсобний працівник знаходиться вдома фізично неушкоджений, скарг на здоровя немає. Будь-які пояснення працівник надавати відмовився, про що складений акт від 09.07.2014 року (ар.спр.26).

Цієї ж дати підприємством направлено ОСОБА_6 повідомлення-пропозицію не пізніше двох робочих днів з моменту отримання даного повідомлення надати письмові пояснення щодо причин відсутності на роботі з 09.07.2014 року (ар.спр.27).

ОСОБА_6 надав пояснення (копія якого є на ар.спр.28), яке відповідачем визнано нелогічним і безпідставним, а висловлені працівником підозри щодо погроз з боку посадових осіб товариства про можливість звільнення його, - такими, що не знайшли підтвердження.

Дійсно, на думку судової колегії, логічного і обґрунтованого пояснення щодо поважності причин невихода на роботу 09, 10 та 11 липня 2014 року позивачем не надано.

За таких обставин керівництво компанії прийняло рішення припинити з ОСОБА_6 трудові відносини як з працівником, що не пройшов випробування при прийнятті на роботу, - згідно із ст.28 КЗпП України, що спілкується з умовами укладеного між сторонами трудового договору і вимогами діючого законодавства.

11 липня 2014 року по Товариству з обмеженою відповідальністю ПП «Еконія» був виданий наказ № 99к про звільнення ОСОБА_6, підсобного працівника 2 розряду, адміністративно-господарського відділу з 11 липня 2014 року як такого, що не витримав випробування, ст.28 КЗпП України.

Наказано бухгалтерії виплатити ОСОБА_6 грошову компенсацію за невикористану щорічну основну відпустку 2 календарних дні (ар.спр.39).

Так як в цей день, - 11.07.2014 року, - працівник не був на роботі, йому підприємством було направлено повідомлення 11.07.2014 року про розірвання з ним трудових відносин і запропоновано водночас зявитися на підприємство та забрати трудову книжку (ар.спр.33).

Як свідчить поштове повідомлення, вищевказаний лист-повідомлення ОСОБА_6 отримав 16.07.2014 року, однак, як видно із справи, за трудовою книжкою і розрахунком не зявився, тому відповідачем трудова книжка ОСОБА_6, копія наказу про його звільнення, довідка про доходи № 64 за період роботи з 11.06.2014 року по 11.07.2014 року, розрахунок оплати праці за цей же період були вислані 05.11.2014 року поштою на прохання працівника за адресою його поживання (ар.спр.34-36; 38). І в справі є дані про отримання вказаних документів ОСОБА_6 07.11.2014 року (ар.спр.37).

Аналізуючи матеріали справи в цілому, судова колегія приходить до висновку, що і наказ про прийняття ОСОБА_6 на роботу від 11.06.2014 року за № 80/1к і наказ про його звільнення від 11 липня 2014 року за № 99-к видані ТОВ ПП «Еконія» у відповідності з нормами трудового законодавства і реальними обставинами і підстав для визнання їх незаконними та скасування, - не вбачається.

Звідси неправомірною є й вимога позивача про визнання невірним формулювання причин звільнення його за ст. 28 КЗпП України та зміни такого формулювання звільнення на звільнення за згодою сторін (п1 ст.36 КЗпП України) з датою звільнення 07.11.2014 року, оскільки цілком обґрунтовано позивач звільнений як працівник, що не витримав випробування, так як не зявися по закінченню терміну випробування на атестаційну комісію і на роботу взагалі.

Судом встановлено, що відповідно до довідки-розрахунку та виплати заробітної плати ОСОБА_6 за період з 11.06. по 30.06.2014 року, з 01.07 по 11.07.2014 року позивачу нарахована та виплачена заробітна плата за період роботи у відповідача з урахуванням 75 % посадового окладу за неповний робочий день (ар.спр.5; 7). Остання виплата заробітної плати позивачу за відпрацьований період, в повному обсязі, відбулася 11.07.2014 року, тобто в день звільнення шляхом виплати через клієнт-банк на заробітну карточку працівника, - в сумі 650,63 грн. (ар.спр.5).

Вищенаведене заперечує на доводи позивача щодо неправильного нарахування йому зарплати внаслідок підрахування такої за неповний, не 8-ми годинний робочий день, в звязку з чим виникла перед ним у відповідача заборгованість. ОСОБА_6 не довів обґрунтованості таких своїх заяв.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

В разі спору про розміри сум, працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану суму.

Згідно ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація , повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

По справі встановлено, що в день звільнення 11.07.2014 року ОСОБА_6 не працював, але з ним проведений повний розрахунок, про що вище вказувалось і що свідчить про безпідставність вимог позивача про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Не доведено позивачем і спричинення йому з боку відповідача моральної коди в будь-якому обсязі, тому обґрунтовано залишено судом без задоволення і такі позовні вимоги ОСОБА_6

Виходячи із всього вищевикладеного, судова колегія вважає цілком підставним висновок суду про те, що позивачем не надано жодного доказу щодо доведеності своїх вимог або спростування доводів відповідача, і що по справі не встановлено порушення відповідачем трудового законодавства України або будь-яких прав позивача у справі, в звязку з чим позовні вимоги не підлягають до задоволення в повному обсязі.

Рішення суду відповідає матеріалам справи, вимогам закону і підстав для його скасування та задоволення апеляційної скарги, - не вбачається.

Доводи апеляційної скарги не є суттєвими і висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 315, 317, 218 ЦПК України , судова палата, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 24 грудня 2014 року по даній справі залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 20 днів.

Головуючий :

Судді :