Справа №490/1749/15-ц 26.10.2015 26.10.2015 26.10.2015
Провадження №22-ц/784/2493/15
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 490/1749/15-ц Головуючий І інстанції Гуденко О.А.
Провадження № 22-ц/784/2493/15 Доповідач Темнікова В.І.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2015 року Судова колегія судової палати з цивільних справ апеляційного суду Миколаївської області в складі :

головуючого Темнікової В.І.,

суддів Прокопчук Л.М., Маляренко І.Б.,

при секретарі Харитоновій І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» на заочне рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 29 липня 2015 року по справі за позовом ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості , -

В С Т А Н О В И Л А :

В лютому 2015 року ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1, в якому посилався на те, що 10.07.2007 року позивач та ОСОБА_1 уклали кредитний договір № NKH3AN1031326A, згідно якого Банк надав відповідачу кредит у розмірі 49315,50 грн. на термін до 09.07.2014 року. Відповідно до договору, погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, відповідач повинен надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно кредитного договору. Згідно договору, у випадку порушення зобовязань за кредитним договором, відповідач сплачує Банку відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі на місяць, нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом. ОСОБА_1 не надавав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за Кредитом, відсотками, комісією, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором № NКН3АN1031326А. У зв'язку з порушеннями зобов'язань за кредитним договором, станом на 02.02.2015 року ОСОБА_1 має заборгованість 166410,16 грн., яка складається з : 35407,06 грн. - заборгованість за кредитом; 41199,35 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 2761,60 грн. - заборгованість по комісії за користуванням кредитом; 87042.15 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором. У звязку із вищезазначеним, позивач просив суд стягнути із ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість у розмірі 166410,16 грн. за кредитним договором № NKH3AN1031326A від 10.07.2007 р., а також судові витрати.

Заочним рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 29 липня 2015 року позов ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість за договором в сумі 89 368 грн. 01 коп., з якої: заборгованість за кредитом 35407,06 грн., заборгованість по процентам 41199,35 грн.. заборгованість по комісії - 2761,60 грн., пеня - 10000,00 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» судові витрати у розмірі 893 грн. 68 коп.

Не погодившись з зазначеним рішенням, ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати щодо стягнення заборгованості в частині зменшення розміру пені та ухвалите в цій частині нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі, посилаючись на те, що судом не повно, не всебічно та не обєктивно досліджено обставини справи, суд не вірно витлумачив та застосував норми матеріального права.

До судового засідання сторони не зявилися, хоча про час і місце розгляду справи повідомлялися належним чином. При цьому колегія суддів враховує, що згідно ч.5 ст.74 ЦПК України у разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав:

Згідно ст. 10 ЦПК України обставини цивільних справ встановлюються судом за принципом змагальності. Суд же, зберігаючи об'єктивність і неупередженість, лише створює необхідні умови для всебічного і повного дослідження обставин справи. При дослідженні і оцінці доказів, встановленні обставин справи і ухваленні рішення суд незалежний від висновків органів влади, експертиз або окремих осіб. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Крім того згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на основу своїх вимог або заперечень.

Як убачається з матеріалів справи, судом під час розгляду цієї справи дані вимоги закону в повній мірі виконані не були.

Приймаючи рішення по справі, суд виходив з того, що 10.07.2007 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та відповідачем ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № NKH3AN1031326A, відповідно до якого Банк надав Позичальнику кредитні кошти на строк з 10 липня 2007 р. по 09 липня 2014 р. включно у вигляді не відновлювальної кредитної лінії в розмірі 66 238,50 грн., зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1,34 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі суми 0,14 % від суми виданого кредиту щомісячно в період оплати, відсотків за дострокове повернення кредиту у відповідності до п.3.11 даного договору та винагороди за проведення додаткового моніторингу у відповідності до п.6.2 даного Договору. Кредитні кошти були надані відповідачу на наступні цілі: придбання автомобіля-46400грн., винагорода -464 грн., страхові платежі -2417,50 грн., а також 34грн. на оплату за реєстрацію предмета застави, 16923 грн. на оплату страхових платежів у випадках і порядку, передбачених п. п. 2.1.3 та 2.2.7 договору. Відповідно до п.п.2.2.1, 2.2.2, 2.2.3 умов договору, позичальник зобов'язався використати кредит на цілі, зазначені в п.7.1 даного договору, сплатити відсотки за користування кредитом відповідно до п.п.2.3.1, 2.3.2, 2.3.3. 3.1. 3.2, 7.1. 7.4 даного Договору, та сплатити банку винагороду згідно п.п. 5.7, 6.2, 7.1 даного Договору. Відповідно до п.4.1 умов Договору, при порушенні позичальником будь-якого зобов'язання, передбаченого п.п.2.2.2, 2.2.3.7.5 даного Договору, Банк має право нарахувати, а Позичальник зобов'язується сплатити Банку пеню в розмірі 0,15 % від суми простроченого кредиту, але не менше 1 гривні за кожний день прострочки.

До теперішнього часу ОСОБА_1 свої зобов'язання за договором не виконав, в звязку з чим виникла заборгованість, яка станом на 02.02.2015р. становить: заборгованість за кредитом - 35407,06 грн., заборгованість по процентам - 41199,35 грн., заборгованість по комісії- 2761,60 грн., пеня - 87042,15 грн. Однак, посилаючись на положення ч. 3 ст. 551 ЦК України про те, що розмір неустойки, якою є штраф та пеня, може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків та за наявності інших обставин дійшов висновку про необхідність зменшення розміру пені до 10000 грн. Таким чином, суд дійшов висновку про те, що загальна сума заборгованості, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, становить 89368,01 грн.

Як убачається з матеріалів справи, рішення суду позивачем оскаржене тільки в частині визначення розміру пені, яка підлягає стягненню з відповідача. В іншій частині рішення суду не оскаржене сторонами по справі в установленому законом порядку. Згідно п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 24 жовтня 2008 року „Про практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується. Тому рішення суду в частині визначення суми заборгованості, необхідності та наявності правових підстав для стягнення заборгованість за кредитом у розмірі 35407,06 грн., заборгованість по процентам у розмірі 41199,35 грн., заборгованість по комісії у розмірі 2761,60 грн., апеляційним судом не переглядається взагалі.

Що стосується доводів апелянта про відсутність підстав для зменшення пені взагалі, то колегія суддів виходить з наступного. Як убачається з тексту рішення Конституційного суду України від 11 липня 2013 року № 7-рп/2013 у справі № 1-12/2013 за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_2 щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань, з огляду на приписи ч.4 ст. 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту щодо сплати споживачем пені за прострочення у поверненні кредиту. Цей свій висновок Конституційний суд України повторив в рішенні від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 про те, що межі дії принципу свободи договору визначаються законодавством з урахуванням критеріїв справедливості, добросовісності, пропорційності і розумності. При цьому держава має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і правами та охоронюваними законом інтересами споживачів їх кредитних послуг. Конституційний суд України виходив з того, що вимога про нарахування та сплату неустойки за договором споживчого кредиту, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у пункті 6 статті 3, частині третій статті 509 та частинах першій, другій статті 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобовязання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором. В правовій позиції по справі № 6-100цс14 від 3 вересня 2014 року Верховний Суд України, вказав, що частина третя статті 551 ЦК України з урахуванням положень статті 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та частини четвертої статті 10 ЦПК України містить обовязок суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав та дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що він значно перевищує розмір збитків.

Як убачається з матеріалів справи, розмір пені, який становить 87042,15 грн., значно перевищує разом узятий розмір заборгованості за кредитом (35407,06 грн.), заборгованості по процентам (41199,35 грн.) та заборгованості по комісії (2761,60 грн.), який становить 79368,01грн. Тому, виходячи з положень ч. 3 ст. 551 ЦК України про те, що розмір неустойки, якою є штраф та пеня, може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків та за наявності інших обставин, а також з аналізу зазначених вище нормативних актів, суд першої інстанції мав право на зменшення розміру пені. Однак, визначаючи розмір такого зменшення, суд не в повній мірі врахував конкретні обставини по справі і перш за все тривалий час невиконання боржником своїх зобовязань за договором. Тому зважаючи на конкретні обставини по справі, а також враховуючи у сукупності як межі дії принципу свободи договору, так і принципи справедливості, добросовісності, пропорційності і розумності, колегія суддів вважає, що розмір пені, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача має бути збільшений з визначених судом першої інстанції 10000 грн. до 60000 грн.

Проаналізувавши зазначені обставини по справі у їх сукупності, апеляційний суд вважає, що рішення суду слід змінити, збільшивши розмір пені, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача з 10000грн. до 60000 грн., а загальну суму заборгованості з 89368,01 грн. до 139368,01 грн.

Згідно ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Як убачається з матеріалів справи, позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 1664,10 грн. З урахуванням того, що апеляційним судом збільшено суму заборгованості, яка підлягає стягненню на користь позивача, то підлягає збільшенню і сума стягнутого судом судового збору з 893, 68 грн. до 1393,68 грн. При цьому сума судового збору визначається колегією суддів з урахуванням принципу пропорційності задоволеним позовним вимогам.

Керуючись ст.303, 307, 309, 314, 316 ЦПК України, ст. 509, 526, 527, 530,551, 627, 1054 ЦК України, судова колегія, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» задовольнити частково.

Рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 29 липня 2015 року змінити, збільшивши суму стягнутої з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованості по пені з 10000 грн. до 60000 грн., загальну суму заборгованості за кредитом з 89368,01 грн. до 139368,01 грн., а розмір судового збору з 893, 68 грн. до 1393,68 грн.

Рішення набирає чинності з моменту його проголошення, але може бути оскаржене безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів після його проголошення в касаційному порядку.

Головуючий

Судді