Номер провадження: 22-ц/785/2233/15
Головуючий у першій інстанції Загороднюк В. І.
Доповідач Черевко П. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.04.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області у складі:

Головуючого - Черевка П.М.

Суддів - Суворова В.О., Артеменка І.А.

за участю секретаря - Фабіжевської Т.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Одесі справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2, ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 13 жовтня 2014 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3, ОСОБА_2 про припинення права на частку у спільному майні шляхом виплати компенсації та визнання права власності в цілому на будинок, стягнення моральної шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2007 року ОСОБА_5 звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_2 про припинення права на частку у спільному майні шляхом виплати компенсації та визнання права власності в цілому на будинок, стягнення моральної шкоди посилаючись на те, що згідно з розпорядженням органу приватизації Одеської залізниці від 26.03.1994 року за № 279, квартира по АДРЕСА_1 перейшла у приватну власність ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_6, ОСОБА_2 та отримане свідоцтво про власність.

Своєчасно, мати - ОСОБА_6 не звернулася в нотаріальні органи за отриманням свідоцтва на спадщину за законом. Свідоцтво на 2 частки, було отримано лише 14.11.2001 року. Свідоцтво не зареєстроване в органах МБТІ та РОН. Вступ в спадкові права, ОСОБА_6, зміна часток у власності, реєстрація речових прав в МБТІ та РОН зроблена не була. Дублікат цього свідоцтва отримано ним 15.12.2005 року.

Між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 тривав судовий спір щодо користування спірною квартирою. Відповідно до мирової угоди ОСОБА_6 повинна була сплатити йому грошову компенсацію, проте цього не зробила.

ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_6 померла. Позивач звернувся до нотаріальної контори, де і отримав правоустановчі документи.

На теперішній час в квартирі АДРЕСА_1, що перебуває в спільній частковій власності - ОСОБА_3 належить 1/3 частка квартири, ОСОБА_2Д належить 1/3 частка квартири, та позивачу належить -1/3 частка квартири. Згідно висновкам експертизи ринкова вартість квартири складає 41895 у.е., його частка, в розмірі 1/3 частини складає - 13965 у.е. З урахуванням висновків експерта, розподіл квартири не можливий.

Крім того, неправомірними діями відповідачів, позивачу спричинено моральні збитки, які полягають, в небажанні відповідачів з 2002 року, з часу укладення мирової угоди, з ОСОБА_6, як представника відповідачів, розрахуватися з ним. З 2001 року позивач не мав можливості користуватися належним йому майном, грошовою компенсацією та змушений був двічі звертатися до суду. Моральну шкоду оцінив у розмірі 72000 гривень.

У зв'язку із вищевказаним позивач звернувся до суду із позовом, який було уточнено та просив стягнути з відповідачів на свою користь вартість 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 в розмірі 13965 доларів США, що за курсом НБУ становить 180887 грн.; припинити його право власності на частку в квартирі АДРЕСА_1; стягнути з відповідачів на свою користь моральну шкоду в сумі 72000 грн. та судові витрати та витрати за проведення експертизи в розмірі 781,32 грн.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 11 червня 2013 року провадження по справі зупинено до вирішення справи за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Одеської залізниці, третя особа - ОСОБА_5 про визнання дублікату свідоцтва про право власності на житло та дублікату розпорядження такими, що не відповідають оригіналам.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 17 квітня 2014 року відновлено провадження у справі.

Заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 13 жовтня 2014 року позовні вимоги задоволено частково, припинено право власності ОСОБА_5 на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1; стягнути з ОСОБА_3, ОСОБА_2 солідарно на користь ОСОБА_5 грошову компенсацію вартості 1/3 частки квартири АДРЕСА_1, в розмірі 13965 доларів США, що за курсом НБУ станом на 13.10.2014 р. становило 180887 грн.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 судові витрати в розмірі 431,16 грн.; стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 судові витрати в розмірі 431,16 грн.; у задоволенні іншій частині позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 10 грудня 2014 року заяву відповідачів про перегляд заочного рішення Приморського районного суду м. Одеси від 13.10.2014 року залишено без задоволення.

Вважаючи рішення суду незаконним представник ОСОБА_2, ОСОБА_3 - ОСОБА_4 звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 13 жовтня 2014 року постановити нове рішення яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 відмовити у повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі вивчивши матеріали справи та обговоривши підстави апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити.

Відповідно до ч.1 п.2 ст.307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Відповідно до п.1 ч.1,3 ст.309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи та невідповідність висновків суду обставинам справи.

Задовольняючи позов частково суд помилково дійшов зазначеного висновку.

Судом встановлено, що згідно дублікату від 20.06.2001 року свідоцтво про право власності на житло від 28.03.1994 року. № 2423, виданого Одеською залізницею квартира АДРЕСА_1 належить на праві спільної часткової власності в рівних частках ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_6., ОСОБА_7., ОСОБА_6., ОСОБА_2. Свідоцтво видане згідно з розпорядженням від 26.03.1994 року № 279.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 09.04.2014 року відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Одеської залізниці, третя особа ОСОБА_5 про визнання дублікату про право власності на житло та дублікату розпорядження такими, що не відповідають оригіналам.

На даний час квартира АДРЕСА_1 належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_2 та частка кожного складає 1/3 частку квартири.

Відповідно до ч. 3 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою.

Як вбачається з висновку судової будівельно-технічної експертизи № 2279 від 20.05.2010 року розділ квартири АДРЕСА_1 є неможливим. Ринкова вартість двокімнатної квартири АДРЕСА_1 складає 41895 доларів США, що еквівалентно 332047 грн. Ринкова вартість 1/3 та відповідно 2/6 часток двокімнатної квартири складає 13965 доларів США, що еквівалентно 110682 грн.

За проведення експертизи позивачем було сплачено 781,32 гривень.

Відповідно до ст. 365 ЦПК України право особи на частку у спільному майні може бути припинено за рішенням суду на підставі позову інших співвласників якщо частка є незначною і не може бути виділена в натурі, річ є неподільною, спільне володіння і користування майном є неможливим, таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї.

Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Оскільки позивачем не виконано вимог ч. 2 ст. 365 ЦК України щодо внесення коштів вартості частки на депозитний рахунок суду, вимоги позивача судом помилково визнано обґрунтованими, такими, що підлягають задоволенню.

Неповне з'ясування судом викладених обставин потягнуло за собою незаконний висновок суду щодо наявності підстав для задоволення позову, що є підставою для скасування оскаржуваного рішення суду та ухвалення нового рішення по суті позовних вимог.

Позов за викладених обставин задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись ст. 303, п.1 ч.1 ст.307, 308, 313 - 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2, ОСОБА_3 - ОСОБА_4 - задовольнити.

Заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 13 жовтня 2014 року - скасувати, у задоволенні позову ОСОБА_5 - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, проте може бути оскаржено до Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий П.М. Черевко

Судді: В.О. Суворов

І.А. Артеменко