АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД м. КИЄВА
Доповідач - Заришняк Г.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 жовтня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

Головуючого - Заришняк Г.М.

Суддів - Чобіток А.О., Шебуєвої В.А.

при секретарі - Гарматюк О.Д.

розглянула у відкритому судовому засіданні в Апеляційному суді міста Києва цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Птахофабрика Київська» на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 31 липня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Птахофабрика Київська» , треті особи: Служба у справах дітей Деснянської районної у м. Києві державної адміністрації, ОСОБА_2, Деснянська районна у м. Києві державна адміністрація, про визнання права користування та проживання у гуртожитку, та за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Птахофабрика Київська» до ОСОБА_3, яка діє у своїх інтересах та в інтересах малолітньої ОСОБА_4, треті особи: Служба у справах дітей Деснянської районної у м. Києві державної адміністрації, ОСОБА_2, Деснянська районна у м. Києві державна адміністрація, про виселення з гуртожитку без надання іншого жилого приміщення,-

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом у своїх інтересах та в інтересах малолітньої ОСОБА_4 до відповідача ТОВ "Птахофабрика Київська" про визнання права користування та проживання у гуртожитку, мотивуючи свої вимоги тим, що вона у період з 03.05.2006 року по 16.05.2008 року працювала у ВАТ "Птахофабрика Київська". В період роботи у 2007 році їй було надано ордер на ліжко-місце у гуртожитку, що знаходиться у АДРЕСА_1. В подальшому вона разом з малолітньою дочкою були зареєстровані у вказаному гуртожитку. Протягом семи років вона разом з чоловіком ОСОБА_2 та малолітньою дочкою проживали у гуртожитку. На даний час відповідач не визнає її право та право малолітньої дочки на проживання у спірному гуртожитку, що змусило її звернутися до суду з даним позовом, в якому вона просить суд визнати за нею та малолітньою дочкою право на користування та проживання у житловому приміщення, а саме: вкімнаті №48 на 3-му поверсі гуртожитку ТОВ «Птахофабрика Київська» по АДРЕСА_1.

Відповідач ТОВ "Птахофабрика Київська" звернулося до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 , яка діє у своїх інтересах та інтересах малолітньої ОСОБА_4, про виселення з гуртожитку без надання іншого жилого приміщення, мотивуючи свої вимоги тим, що в установленому законом порядку відповідачці ордер на заселення у гуртожиток не видавався, а тому на даний час вони проживають у ньому безпідставно. Також відповідачка припинила з позивачем трудові відносини, звільнившись за власним бажанням. На підставі викладеного Товариство вимушено звернутися до суду з даним зустрічним позовом, в якому просилосуд виселити ОСОБА_1 та малолітню ОСОБА_4 з гуртожитку по АДРЕСА_1 без надання іншого жилого приміщення.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 31 липня 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовлено; у задоволенні зустрічного позову ТОВ «Птахофабрика Київська» - відмовлено.

Ухвалою Деснянського районного суду м. від 07 серпня 2015 року внесені виправлення до мотивувальної частини рішення того ж суду від 31 липня 2015 року вилучивши абзац 9 на аркуші 5 з судового рішення.

В апеляційній скарзі ТОВ «Птахофабрика Київська», посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити зустрічний позов ТОВ «Птахофабрика Київська», в задоволені позову ОСОБА_1 - відмовити.

В судовому засіданні апеляційної інстанції представник ТОВ «Птахофабрика Київська» підтримав апеляційну скаргу з підстав та доводів, викладених в ній.

Позивачка ОСОБА_1, її представник позивача та третя особа ОСОБА_2 проти апеляційної скарги заперечували, вважаючи рішення суду законним.

Представник третьої особи Служби у справах дітей Деснянської районної у м. Києві державної адміністрації в судове засідання не з'явився,про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, а тому колегія суддів вважає необхідним розглянути справу у його відсутність.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність й обґрунтованість постановленого рішення суду в цій частині, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 127 Житлового Кодексу України для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період роботи або навчання можуть використовуватись гуртожитки.

Згідно зі ст. 128 Житлового Кодексу України жила площа в гуртожитку надається за спільним рішенням адміністрації підприємства, установи, організації чи органу кооперативної або іншої громадської організації та відповідного профспілкового комітету і комітету комсомолу.

Статтею 129 Житлового Кодексу України визначено, що на підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу.

Судом встановлено, що 03.05.2006 року позивачку ОСОБА_1 було прийнято на посаду вакцинатора ветеринарної служби ВАТ "Птахофабрика Київська".

Наказом № 772-к від 13.11.2006 року позивачку було переведено на посаду бригадира адміністративно-виробничого управління ВАТ "Птахофабрика Київська".

У червні 2007 року на підставі спільного рішення правління Товариства та профспілкового комітету від 25.06.2007 року позивачці ОСОБА_1був виданий ордер № 3 на зайняття ліжко-місця у гуртожитку по АДРЕСА_1.

З03.07.2007 року позивачка зареєструвалася та проживає у вказаному гуртожитку.

З 08.09.2007 року позивачка перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2, що підтверджується свідоцтвом про шлюб. 26.06.2010 року у позивачки та її чоловіка у шлюбі народилась дочка ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про народження. В подальшому малолітня ОСОБА_4 була зареєстрована у гуртожитку по АДРЕСА_1.

З 16.05.2008 року позивачка ОСОБА_1 була звільнена з роботи за власним бажанням, що підтверджується наказом про припинення трудового договору.

Сторонами в судовому засіданні не заперечувалась та обставина, що позивачка разом з чоловіком та малолітньою дочкою проживають у кімнаті гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1, тому відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України вказана обставина не підлягає доказуванню.

Питання реалізації мешканцями гуртожитків конституційного права на житло регулюється Законом України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» від 04.09.2008 р.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» сфера дії цього Закону поширюється назахист права на житло громадян, які не мають власного житла, більше 5 років на законних підставах зареєстровані за місцем проживання у гуртожитках та фактично проживають у них, на гуртожитки, що знаходяться у приватній власності, що було включено до статутних капіталів товариств, створених у процесі приватизації (корпоратизації).

Згідно ст. 19 даного Закону забороняється виселення, переселення та відселення мешканців гуртожитків, на яких поширюється дія цього Закону, без попереднього надання їм (їх сім'ям) іншого житла, придатного для постійного проживання людей, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Виселення, переселення чи відселення громадян з гуртожитків відповідно до цього Закону допускається лише у випадку визнання гуртожитку таким, що перебуває в аварійному стані або в стані, непридатному для проживання людей, на підставі рішення, прийнятого відповідно до частини першої статті 20 цього Закону.

Судом встановлено, що 21.07.1993 року відповідно до Договору викупу державного майна і передачі його акціонерному товариству у листопаді 1992 року, було створено Акціонерне орендне підприємство «Птахофабрика Київська», що подало заяву на приватизацію, а Фонд державного майна прийняв заяву на приватизацію, шляхом викупу орендного майна, що у відповідності до ст.15 Закону України «Про приватизацію майна державних підприємств» (в редакції від 18.09.1992 року) було одним із способів приватизації.

Відповідно до розділу 2.02-2.03 Договору організація орендарів викупила орендовані фонди (гуртожиток), які були включені до статутного капіталу акціонерного товариства, правонаступником якого є ТОВ «Птахофабрика Київська».

Враховуючи те, що позивач на законних підставах вселилась до гуртожитку, більше 7 років разом із своєю сім'єю проживає в ньому, позивачка та її малолітня дитина зареєстровані у спірному приміщенні, постійно проживають у придатному для проживання людей гуртожитку, який не знаходиться в аварійному, іншого житла не мають, а також, виходячи з положень Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків», суд першої інстанції обґрунтовано відмовив в задоволенні зустрічного позову ТОВ «Птахофабрика Київська» про виселення.

Відмовляючи у задоволенні первісного позову ОСОБА_1 про визнання права користування та проживання у гуртожитку, суд першої інстанції вірно виходив з того, що дія норм житлового законодавства України щодо можливості набуття права користування жилим приміщенням не розповсюджується на гуртожитки.

Доводи апеляційної скарги висновки суду не спростовують.

Постановлене судом рішення відповідає вимогам матеріального та процесуального закону й не може бути скасованим з підстав, що наведені в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313 - 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Птахофабрика Київська» - відхилити.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 31 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 20 днів з моменту проголошення шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: