Провадження № 22-ц/773/1481/15 Категорія: 27 Доповідач: Подолюк В. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 вересня 2015 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Подолюка В.А.,

суддів - Киці С.І., Данилюк В.А.,

при секретарі - Вергуну Т.С.,

з участю: представника позивача - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення коштів за договором позики, за апеляційною скаргою особи, яка не брала участь у розгляді справи ОСОБА_4 на ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17 серпня 2015 року про забезпечення позову,-

В С Т А Н О В И Л А :

В серпні 2015 року ОСОБА_2 звернувся з позовом до ОСОБА_3 про стягнення коштів за договором позики. Позивачем подано заяву про забезпечення позову, в якій просить в порядку забезпечення позову накласти арешт на житловий будинок № 9 загальною площею 103,8 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, який належить на праві приватної власності ОСОБА_3. Вказані вимоги обґрунтовує тим, що позивач тривалий час ухиляється від виконання взятих на себе зобов»язань тому вважає, що є реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позовних вимог.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17 серпня 2015 року заяву задоволено, постановлено накласти арешт на житловий будинок № 9 загальною площею 103,8 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, який належить на праві приватної власності ОСОБА_3.

Не погоджуючись з постановленою ухвалою про забезпечення позову особа, яка не брала участь у розгляді справи ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в якій покликається на порушення судом норм процесуального права. Вказує, що такі порушення призвели до передчасного висновку суду про забезпечення позову, оскільки ухвалою суду першої інстанції було накладено арешт на житловий будинок, однак не були враховані права та обов»язки ОСОБА_4, який є чоловіком позивача та вищевказаний будинок був придбаний у шлюбі, а тому є спільною сумісною власністю подружжя. Крім того вважає, що в мотивувальній частині ухвали відсутнє обґрунтування щодо співмірності виду забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, просить ухвалу першої інстанції скасувати і постановити нову про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обгрунтованність ухвали суду першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід відхилити, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч.1, 3 ст. 151 ЦПК суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Згідно ч.1 та ч.2 статті 152 ЦПК України, позов забезпечується накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов'язку вчинити певні дії; забороною іншим особам здійснювати платежі або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов'язання; зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам. У разі необхідності судом можуть бути застосовані інші види забезпечення позову. Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

Аналіз даної статті дає підстави зробити висновок про те, що види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і лише у разі необхідності, та мають бути співмірними із заявленими вимогами.

Разом з тим, забезпечення позову можливе, якщо воно випливає із суті позовних вимог.

Як вбачається з матеріалів справи, 27 грудня 2011 року відповідач ОСОБА_3 позичила у відповідача ОСОБА_2 43 000 тис. доларів США. для будівництва власного помешкання, що стверджується розпискою ( а.с.3) .

Будь-яких доказів на підтвердження того факту, що відповідач з 2011 року по даний час повернув суму позичених коштів у матеріалах справи відсутні.

Таким чином, на момент розгляду даної апеляційної скарги суд першої інстанції в межах наданих чинним процесуальним законодавством повноважень, виконав всі необхідні дії щодо захисту прав позивача, а також, враховуючи, що спірне нерухоме майно, може бути в відчужене в подальшому, що утруднить чи зробить неможливим виконання рішення суду, за таких обставин, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції постановлена з додержанням вимог закону і підстав для її скасування колегія суддів не вбачає.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не були враховані права та обов»язки ОСОБА_4, як співвласника житлового будинку, що є спільною сумісною власністю подружжя, не заслуговують на увагу, оскільки в матеріалах справи є докази, що власником житлового будинку є відповідач ОСОБА_3, а тому судом і було накладено арешт на весь житловий будинок.

Відповідно до вимог ст.60 Закону України «Про виконавче провадження в Україні» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Отже, якщо ОСОБА_4 вважає себе власником цього майна, він вправі поставити питання про виключення майна з-під арешту в іншому провадженні, а не при оскарженні ухвали про забезпечення позову.

Крім цього посилання особи, яка не брала участь у розгляді справи ОСОБА_4 на те, що в мотивувальній частині ухвали відсутнє обґрунтування щодо співмірності виду забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, не спростовує правильності висновків суду першої інстанції про задоволення заяви про забезпечення позову, а тому підстав для її зміни чи скасування колегія суддів апеляційного суду не вбачає.

Керуючись ст.ст. 307, 312, 314, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу особи, яка не брала участь у розгляді справи ОСОБА_4 відхилити.

Ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17 серпня 2015 року про забезпечення позову в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: