Провадження № 2/161/819/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 березня 2015 року Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого - судді Кихтюка Р.М.,

при секретарі - Стецюку Р.В.,

з участю позивача - ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2,

відповідачів - ОСОБА_3, ОСОБА_4

ОСОБА_5,

представника відповідачів - ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Луцька цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про встановлення земельного сервітуту,

в с т а н о в и в :

Позивач звернулася в суд із позовом до відповідачів про встановлення земельного сервітуту.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що у відповідності до рішення Луцької міської ради №60/18 від 26.05.2010 року їй було передано у власність та надано в оренду терміном на 5 років земельні ділянки для обслуговування житловим будинків, господарських будівель і споруд та ведення садівництва з видачею державних актів на право власності за адресою: АДРЕСА_1.

Вказує, що за згодою співвласників будинку в спільному користуванні її сім'ї, а також ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 знаходиться земельна ділянка площею 198 кв.м. Дана земельна ділянка спільного користування межує із земельною ділянкою відповідачів, зокрема, через їх ділянку проходить прохід від її ділянки до ділянки спільного користування. Цим проходом її сім'я користувалась протягом кількох років, однак з недавнього часу відповідачі не дають можливості їй та членам її родини користувались цим проходом, а саме - перегородили прохід бетонним парканом, що унеможливлює прохід до вбиральні.

В зв'язку з чим, просила встановити безстроковий безоплатний земельний сервітут на її користь у вигляді права проходу через земельну ділянку відповідачів до земельної ділянки, що знаходиться в спільному користуванні ОСОБА_1, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 за адресою: АДРЕСА_1

В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали з підстав, викладених у заяві та просили їх задовольнити.

Відповідачі та їх представник в судовому засіданні позов не визнали, просили відмовити в його задоволенні з підстав, викладених у письмових запереченнях.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши наявні докази у справі, суд прийшов до висновку, що позов до задоволення не підлягає з наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно рішення Луцької міської ради від 26.05.2010 року №60/18 та додатку до нього, передано безоплатно у власність та в оренду терміном на 5 років земельні ділянки для обслуговування житлових будинків, господарських будівель і споруд та ведення садівництва з видачею державних актів на право власності, в тому числі і земельні ділянки співвласникам будинку за адресою АДРЕСА_1 (а.с. 4-7).

Відповідно до ч. 1 ст. 98 Земельного кодексу України право земельного сервітуту - це право власника або землекористувача земельної ділянки на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою (ділянками).

Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 401 ЦК України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій, конкретно визначеній особі (особистий сервітут)

При цьому, зі змісту ст. 404 ЦК України слідує, що право користування чужою земельною ділянкою або іншим нерухомим майном полягає у можливості проходу, проїзду через чужу земельну ділянку, прокладання та експлуатації ліній електропередачі, зв'язку і трубопроводів, забезпечення водопостачання, меліорації тощо. Особа має право вимагати від власника (володільця) сусідньої земельної ділянки, а в разі необхідності - від власника (володільця) іншої земельної ділянки надання земельного сервітуту. Право користування чужим майном може бути встановлено щодо іншого нерухомого майна (будівлі, споруди тощо).

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно ст.ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Проте, як з'ясовано в судовому засіданні позивач та її представник не представили суду доказів належності позивачу на праві власності чи користуванні майна, доступ до якого неможливо забезпечити іншим чином, ніж прохід(проїзд) через іншу земельну ділянку.

Крім цього, позивачем не доведено за неможливе в інший спосіб чи іншим чином забезпечити реалізацію свого права та інших потреб через встановлення земельного сервітуту.

Таким чином, оцінивши зібрані та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 10-11, 57-60, 209, 212-215 ЦПК України, на підставі ст.ст. 98-102 ЗК України, ст.ст. 23, 391, 401-406, 1167 ЦК України, суд, -

в и р і ш и в :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про встановлення земельного сервітуту - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Волинської області через Луцький міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя Луцького міськрайонного суду Р.М. Кихтюк