УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого суддів: Гвоздика П.О., Євтушенко О.І., Іваненко Ю.Г., Завгородньої І.М., Ситнік О.М.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_6 до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Червонограді про стягнення моральної шкоди, спричиненої внаслідок професійного захворювання, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 26 лютого 2015 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 30 квітня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2014 року ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом, свої вимоги обґрунтовуючи тим, що з 1979 року працював підземним гірничим робітником шахти ім. XXV з'їзду КПРС комбінату Західно-Українського виробничого об'єднання по видобутку вугілля «Укрзахідвугілля» (ДВАТ «Шахта Відродження»).

У зв'язку із тривалою роботою в особливо шкідливих та тяжких умовах праці в нього погіршився стан здоров'я, внаслідок чого неодноразово був змушений звертатись за медичною допомогою. 08 травня 2002 року обласною МСЕК позивачу встановлено ІІІ групу інвалідності та 40 % втрати професійної працездатності.

У подальшому внаслідок чергових переоглядів йому було встановлено ІІІ групу інвалідності та 60 % втрати профпрацездатності (25 % хронічний бронхіт, 35 % хронічна попереково-крижова радикулопатія) безтерміново.

Вважає, що йому було заподіяно моральну шкоду, оскільки він безтерміново на 60 % втратив працездатність внаслідок профзахворювання та отримав ІІІ групу інвалідності, що значно посилює його фізичні і моральні страждання, відчуває постійні незручності у повсякденному житті, змушений терпіти фізичний біль та неодноразово звертатись за отриманням медичної допомоги, що призвело до зміни ритму та порядку життя. Розмір моральної шкоди оцінює у 60 000 грн та просить такий стягнути з відповідача.

Рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 26 лютого 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 30 квітня 2015 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 просить скасувати судові рішення, ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення судами норм процесуального права.

Перевіривши доводи, викладені у касаційній скарзі, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково на таких підставах.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що впродовж 1979-2011 років ОСОБА_6 працював на посаді підземного гірничого робітника на шахті ім. XXV з'їзду КПРС комбінату Західно-Українського виробничого об'єднання по видобутку вугілля «Укрзахідвугілля» (ДВАТ «Шахта Відродження»).

Згідно з актом розслідування професійного захворювання форми П-4 від 22 березня 2002 року було проведено розслідування випадку хронічного професійного захворювання ОСОБА_6 та зроблено висновок про шкідливі умови праці, які в основному пов'язані із контактом із шахтним пилом, значними фізичними навантаженнями та знаходженням тіла у вимушеному положенні.

Висновком Львівської обласної МСЕК від 08 травня 2002 року позивачу вперше встановлено ІІІ групу інвалідності та 40 % втрати працездатності по професійному захворюванні. Внаслідок чергових переоглядів висновком міжрайонної спеціалізованої профпатологічної МСЕК від 18 січня 2007 року ОСОБА_6 було встановлено ІІІ групу інвалідності та 60 % втрати профпрацездатності (25 % хронічний бронхіт, 35 % хронічна попереково-крижова радикулопатія) безтерміново.

Позивач як на правову підставу відшкодування з відповідачів моральної шкоди, спричиненої ушкодженням здоров'я, у розмірі 60 000 грн посилається на ст. 21 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» <nau://ukr/1105-14|st21>, згідно з яким на момент заподіяння шкоди гарантувалося таке право.

З 01 січня 2015 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо реформування загальнообов'язкового державного соціального страхування та легалізації фонду оплати праці» <nau://ukr/77-19>.

Згідно із ч. 8 ст. 36 цього Закону відшкодування моральної (немайнової) шкоди потерпілим від нещасних випадків на виробництві або професійних захворювань і членам їхніх сімей не є страховою виплатою та здійснюється незалежно від часу настання страхового випадку відповідно до положень Цивільного кодексу України <nau://ukr/435-15> та Кодексу законів про працю України <nau://ukr/322-08>.

Відмовляючи у задоволенні позову, суди попередніх інстанцій, керуючись принципом прямої дії Закону у часі, застосовуючи закон, який діє на час прийняття рішення суду, дійшли висновку, що Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Червонограді не є належним відповідачем, оскільки в силу наведеної вище норми обов'язок з відшкодування моральної шкоди законодавець покладає на особу, яка її завдала, і така підлягає стягненню відповідно до положень ЦК України <nau://ukr/435-15> та КЗпПУ <nau://ukr/322-08>.

Проте з такими висновками судів першої та апеляційної інстанцій повністю погодитися не можна виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st10> кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно зі ст. 11 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st11> суд розглядає цивільні справи не інакше як на підставі доказів сторін.

Відповідно до ст. ст. 303, 304 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до роз'яснень, які містяться в п.п. 1-1.4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» (зі змінами), відшкодування шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням його здоров'я від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, провадиться згідно із законодавством про страхування від нещасного випадку.

Це законодавство складається з Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, Закону України від 23 вересня 1999 року № 1105-XIV «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» (далі - Закон № 1105-XIV), Закону від 14 жовтня 1992 року № 2694-XII «Про охорону праці» (у редакції Закону від 21 листопада 2002 року № 229-IV, КЗпП України, а також законодавчих та інших нормативно-правових актів.

Спори про відшкодування шкоди повинні вирішуватися за законодавством, яке було чинним на момент виникнення у потерпілого права на відшкодування шкоди. Право на відшкодування шкоди настає з дня встановлення потерпілому МСЕК стійкої втрати професійної працездатності.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 18 квітня 2012 року у справі № 6-26цс12.

Крім того, за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, що закріплено у частині 1 статті 58 Конституції України.

До події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. Заборона зворотної дії є однією з важливих складових принципу правової визначеності.

Водночас Конституція України передбачає зворотну дію законів та інших нормативно-правових актів у часі лише у випадках, коли вони пом'якшують або скасовують юридичну відповідальність особи.

Вирішуючи спір, суди попередніх інстанцій на порушення вимог ст. ст. 213, 214 ЦПК України на зазначені положення закону уваги не звернули; не врахували того, що право на звернення з позовом у ОСОБА_6 виникло у 2002 році, з позовом останній звернувся у листопаді 2014 року, а зміни до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо реформування загальнообов'язкового державного соціального страхування та легалізації фонду оплати праці» <nau://ukr/77-19> набрали чинності 01 січня 2015 року.

Зазначене вище свідчить про неповне встановлення судами як першої, так і апеляційної інстанції фактичних обставин, які мають істотне значення для правильного вирішення справи, що у свою чергу призвело до поверхневого вирішення спору.

За таких обставин ухвалені судами першої та апеляційної інстанцій рішення не можуть вважатися законними і обґрунтованими, у зв'язку із чим відповідно до ст. 338 ЦПК України їх слід скасувати з передачею справи до суду першої інстанції на новий розгляд.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити частково.

Рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 26 лютого 2015 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 30 квітня 2015 року скасувати, справу повернути на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий0Головуючий0 Головуючий П.О. Гвоздик
Судді:О.І. Євтушенко І.М. Завгородня Ю.Г. Іваненко О.М. Ситнік