РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

Справа №668/16476/14-ц

Пров. №2/668/243/15

19.05.2015

Суворовський районний суд м. Херсона у складі:

головуючого судді - Гаврилова Д.В.,

при секретарі - Підгрушко А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та Публічного акціонерного товариства «Херсонводбуд» про визнання незаконним розпорядження про приватизацію, визнання недійсними свідоцтва про право власності та договору дарування,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду із вказаною позовною заявою, мотивуючи свої вимоги тим, що вона разом із членами сім' ї ОСОБА_3 та ОСОБА_4 вселилася, проживала і була прописана в квартирі АДРЕСА_1 з 12.02.1965 року. В момент вселення наймачем даного приміщення був її брат ОСОБА_3, а після його смерті з 1978 року особистий рахунок на квартиру був переоформлений на його дружину ОСОБА_4 Після смерті ІНФОРМАЦІЯ_6 року ОСОБА_4 з'ясувалося, що остання на підставі розпорядження Орендного підприємства «Херсонводбуд» від 11.02.1994 року № 637 та свідоцтва про право власності на житло від 11.02.1994 року № 637, приватизувала спірну квартиру, а згодом подарувала її 12.01.1996 року своєму племіннику ОСОБА_5 Просить визнати розпорядження ОП «Херсонводбуд» щодо квартири незаконним, свідоцтво про право власності на спірне житло та договір дарування цієї квартири недійсними у зв'язку із відсутності її письмової згоди на приватизацію житла, в якому вона постійно проживала на правах члена сім'ї наймача з 1965 року і до теперішнього часу, не була проінформована щодо переходу у власність спірної квартири спочатку до ОСОБА_4, а потім до ОСОБА_2 Зазначає, що ОСОБА_2 в квартиру не вселявся, у ній не проживав, особисті рахунки по сплаті комунальних платежів на себе не переоформлював та платежі по ним не здійснював сплачував, фактично квартиру у власність не приймав, є громадянином Російської Федерації, де і проживає постійно.

В судовому засідання позивач та її представник підтримали позовні вимоги у повному обсязі, просили їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився, про день, час та місце слухання справи повідомлений у встановленому законом порядку. Надіслав на адресу суду письмові заперечення, в яких позов не визнав з причин того, що позивач не є стороною оспорюваного договору дарування та відсутні сімейні і родинні стосунки між позивачем та наймачем спірного житлового приміщення на момент приватизації. Просив суд відмовити в задоволенні позову. Також надіслав до суду клопотання, які були задоволені частково. Повідомив, що з'явитися до суду не може у зв'язку із сімейними та матеріальними обставинами.

Відповідач Публічне акціонерне товариство «Херсонводбуд» в особі Голови правління Зайцева В.М. надіслав до суду заяву, в якій просив розглянути справу за відсутності їх представника. Позов в частині, що стосується приватизації житла визнав, при ухваленні рішення покладався на розсуд суду. Також повідомив суд, що підготовкою і перевіркою документів при приватизації житла займалось Виробничо-комунальне об'єднання «Малахіт», з яким ОП «Херсонводбуд» уклав договір.

За таких обставин, з урахуванням згоди позивача, суд вважає за можливе слухати справу у відсутності відповідачів на підставі наявних у ній даних та доказів, що відповідає положенням ст.ст. 169, 224 ЦПК України, оскільки подальше відкладення розгляду справи спричинить порушення строку вирішення спору.

Заслухавши пояснення позивача, свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, враховуючи наступне.

Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 11.02.1994 року № 637 Орендне підприємство «Херсонводбуд» посвідчило, що квартира АДРЕСА_1 дійсно належить на праві приватної власності ОСОБА_4. Свідоцтво видане на підставі розпорядження від 11.02.1994 року № 637. В документі зазначено, що квартира приватизована згідно з Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду» і зареєстрована Виробничо-комунальним об'єднанням «Малахіт» на праві приватної власності в реєстрову книгу за № 637.

Згідно договору дарування від 12.01.1996 року, посвідченого приватним нотаріусом Другої Херсонської державної нотаріальної контори за реєстровим № 1-55, ОСОБА_4 подарувала ОСОБА_2 трьохкімнатну квартиру АДРЕСА_1. Від імені обдарованого ОСОБА_2, який на момент угоди проживав в АДРЕСА_2 виступала ОСОБА_9 за дорученням. Договір дарування зареєстровано в ХМБТІ за реєстровим № 12478 25.03.1996 року.

26.11.2014 року ОСОБА_2 отримав в Державному нотаріальному архіві Херсонської області дублікат, що має силу оригіналу договору дарування від 12.01.1996 року, замість втраченого.

Згідно довідок Приватного підприємства «Виробничо-житлового центру «Аріадна» особистий рахунок НОМЕР_4 на квартиру АДРЕСА_1 оформлений на квартиронаймача ОСОБА_4. Квартира за ознаками власності є приватизованою. Станом на 25.11.2014 року в квартирі прописані з 12.02.1965 року ОСОБА_1 разом з невісткою ОСОБА_4, а з 16.11.2007 року була також зареєстрована ОСОБА_9.

За даними паспорта громадянина України ОСОБА_1 за номером НОМЕР_1, виданого 15.01.2002 року Суворовським РВ УМВС України Херсонської області, остання зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 з 24.05.1973 року.

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_6 року.

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 ОСОБА_9 померла ІНФОРМАЦІЯ_7 року.

Згідно довідки ПП «ВЖЦ «Аріадна» станом на 07.05.2015 року в квартирі зареєстрована з 24.05.1973 року і проживає тільки ОСОБА_1

Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією та органами місцевого самоуправління, державними підприємствами, організаціями, установами, в повному господарському веденні або оперативному управлінні яких знаходиться житловий фонд.

Відповідно до ч. 2 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» та п. 5 Положення про порядок передачі квартир у власність громадян, передбачено, що житло передається в спільну сумісну чи часткову власність з письмової згоди всіх повнолітніх членів сім'ї, які постійно проживають в даній квартирі разом з наймачем або за якими зберігається право на житло на момент введення в дію цього закону (22 липня 1992 р.).

Відповідно до довідки ПАТ «Херсонводбуд» Орендне підприємство «Херсонводбуд» 06.05.1993 року перейменовано в Державне підприємство «Херсонводбуд» (наказ № 58 від 05.05.1993 року). В свою чергу Держпідприємство «Херсонводбуд» 14.05.1996 року перейменовано в ВАТ «Херсонводбуд» (наказ № 1 від 14.05.1996 року). 06.04.2012 року ВАТ «Херсонводбуд» перейменовано в ПАТ «Херсонводбуд» (наказ № 11 від 06.04.2012 року).

Суд звертає увагу на той факт, що на момент видачі свідоцтва про право власності на квартиру АДРЕСА_1 на ім'я ОСОБА_4 Орендне підприємство «Херсонводбуд» було перейменовано в Державне підприємство «Херсонводбуд» на підставі наказу № 58 від 05.05.1993 року і тому саме державне підприємство «Херсонводбуд» повинно було посвідчувати право власності на спірну квартиру.

Також судом встановлено і не оспорюється відповідачем ПАТ «Херсонводбуд», що на момент приватизації спірної квартири в ній постійно проживали дві особи: наймач - ОСОБА_4 та член її сім'ї - ОСОБА_1. Отже, при оформленні заяви на приватизацію житла ОСОБА_4 повинна була надати довідку про склад сім'ї наймача з прописаною і проживаючою разом з нею ОСОБА_1, а також письмову згоду останньої на передачу квартири в спільну сумісну чи часткову власність.

Відповідно до ст. 15 Положення про порядок передачі квартир у власність громадян підготовка і оформлення документів про передачу у власність громадян квартир може бути покладена на спеціально створені агентства, бюро і інші організації, які виконують покладені на них обов'язки на договірних умовах з органом приватизації.

Суд приймає до уваги доводи ПАТ «Херсонводбуд», що підготовкою і перевіркою документів при приватизації житла займалось Виробничо-комунальне об'єднання «Малахіт», з яким ОП «Херсонводбуд» уклав договір.

Листом від 03.12.2014 року ПАТ «Херсонводбуд» повідомив, що архівні матеріали, пов'язані з оформленням та видачею свідоцтв ОП «Херсонводбуд» про право власності на житло відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» не збереглися, тому надати будь-які документи з приводу приватизації квартири АДРЕСА_1 відповідач не може.

Виходячи зі змісту ст. 28 Положення, орган приватизації на кожну приватизовану квартиру оформлює справу, в яку включає копії розпорядження органу приватизації, свідоцтва про право власності і паспорт на квартиру та протягом місяця передає по акту в бюро технічної інвентаризації.

З матеріалів інвентарної справи № 5016 за адресою квартири АДРЕСА_1 вбачається наявність копії свідоцтва про право власності на житло від 11.02.1994 року № 637, яким орендне підприємство «Херсонводбуд» посвідчило право приватної власності за ОСОБА_4. В свідоцтві зазначено, що воно видано згідно з розпорядженням від 11.02.1994 року № 637, але підпис і печатка керівника органу приватизації відсутня, як відсутнє і саме розпоряджання органу приватизації. Копія свідоцтва підписана керівником ВКО «Малахіт» та скріплена печаткою цього об'єднання.

Допитана в якості свідка на підставі ст. 184 ЦПК ОСОБА_1 пояснила, що вона доводилась двоюрідною сестрою по материнській лінії ОСОБА_3 Разом з ним проживала по АДРЕСА_3. В 1965 року ОСОБА_3, як Герой Радянського Союзу, а також в порядку відселення з аварійного житла отримав квартиру АДРЕСА_1 на склад сім'ї з трьох чоловік: ОСОБА_3, його дружина - ОСОБА_4, та його сестра - ОСОБА_1 Всі вони разом вселилися в спірну квартиру в 1965 році, прописалися в ній та постійно проживали. Після смерті ОСОБА_3 в 1978 року наймачем стала його дружина ОСОБА_4, яка померла в 2014 році. В 2007 році до квартири вселилася ОСОБА_9 у зв'язку із продажем квартири. Відповідач ОСОБА_2 проживає в Росії, до м. Херсона приїздив лише двічі: в 2007 та 2014 роках. В листопаді 2014 року зі слів ОСОБА_2 їй стало відомо про приватизацію житла та дарування спірної квартири.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_11 та ОСОБА_12, які є сусідами позивача, підтвердили, що ОСОБА_1 разом зі своїм братом ОСОБА_3 та невісткою ОСОБА_4 вселилася та проживала в АДРЕСА_1 з 1965 року і по теперішній час. Всі жильці даної квартири проживали як одна дружня сім'я. Основним квартиронаймачем був ОСОБА_3, а після його смерті - його дружина ОСОБА_4 З приводу приватизації та дарування квартири свідкам нічого не було відомо, як і позивачу у справі. Восени 2014 року після смерті ОСОБА_4 з'ясувалося, що квартира знаходиться у власності ОСОБА_2, який проживає в Російській Федерації.

Свідок ОСОБА_13, запрошена за клопотанням відповідача ОСОБА_2, засвідчила, що була знайома з матір'ю відповідача ОСОБА_9 з 1991 року. Остання проживала в Таврійському мікрорайоні м. Херсона та працювала разом зі свідком в Торгово-промисловій палаті, тому свідок інколи заходила разом з ОСОБА_9 до її тітки ОСОБА_4, яка проживала за адресою спірної квартири. Підтвердила, що ОСОБА_1 є родичкою ОСОБА_3, постійно проживала в квартирі, вела спільне господарство з ОСОБА_4 Відповідача ОСОБА_2 бачила всього двічі, коли той приїздив до м. Херсона.

Виходячи із характеру спірних правовідносин, норм закону, які діяли на час їх виникнення, суд приходить до висновку, що розпорядження органу приватизації про передачу спірної квартири в приватну власність ОСОБА_4, як одинокого наймача є незаконним, свідоцтво про право власності на житло недійсним, оскільки разом з наймачем постійно проживала і була прописана в квартирі на момент приватизації член її сім'ї ОСОБА_1, яка не надавала письмової згоди на приватизацію житла, а в разі такої приватизації спірна квартира мала перейти у спільну сумісну чи часткову власність ОСОБА_4 та ОСОБА_14

Суд приймає до уваги, що відповідно до довідки від 19.12.2014 року ХОУ ПАТ «Державний ощадний банк України» філія № 10021/085 повідомляє, що в списках складених у Суворовському районі ЖКО «Херсонводбуд» 26-А, громадяни ОСОБА_1 за № 80 та ОСОБА_4 за № 112, проживаючі за адресою: АДРЕСА_1, житлові чеки пов'язані з приватизацією житла не використали.

Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» відповідно до ст. 215, 216 ЦК вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та інтереси якої порушено вчиненням правочину.

Згідно з ч. 1 ст. 243 ЦК (в ред. 1963 року) за договором дарування одна сторона передає безоплатно другій стороні майно у власність. Відповідно до ст. 128 і ч. 2 ст. 243 ЦК (в ред. 1963 року) за нотаріально посвідченим договором дарування квартири право власності на неї виникає в обдарованого з моменту передачі квартири в його володіння.

Наведене за правилами ст. 48 ЦК України (в ред. 1963 р.) є підставою для визнання угоди дарування квартири недійсною, право на звернення до суду з вказаними позовними вимогами на думку суду, відповідно до наданих позивачкою та досліджених судом доказів у їх сукупності виникло у останньої в 2014 року.

Отже, позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Керуючись ст. 9, 64 ЖК України, ст. 48, 59, 243 ЦК України (в ред. 1963 р.), ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та Публічного акціонерного товариства «Херсонводбуд» про визнання незаконним розпорядження про приватизацію, визнання недійсними свідоцтва про право власності та договору - задовольнити.

Визнати незаконним розпорядження Орендного підприємства «Херсонводбуд» від 11.02.1994 року про передачу у приватну власність ОСОБА_4 квартири АДРЕСА_1.

Визнати недійсним свідоцтво про право власності на житло від 11.02.1994 року № 637, видане Орендним підприємством «Херсонводбуд» на ім'я ОСОБА_4 на квартиру АДРЕСА_1.

Визнати недійсним договір дарування від 12.01.1996 року, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_2, посвідчений Другою Херсонською державною нотаріальною конторою, зареєстрований в реєстрі за № 1-55.

Заочне рішення суду може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України.

Згідно загального порядку оскарження, дане рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Херсонської області.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Заочне рішення суду набирає законної сили відповідно до загального порядку, встановленого ЦПК України, згідно якого рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

СуддяГаврилов Д. В.