22-ц/775/930/2015(м)
Номер провадження 22-ц/775/930/2015(м)
Головуючий у 1 інстанції Турченко О.В.
Категорія 57 Доповідач Баркова Л.Л.
У Х В А Л А

Іменем України

09 вересня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Донецької області у складі:

головуючого Баркової Л.Л.

Биліни Т.І., Сороки Г.П.

при секретарі Зал Ю.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи за поданням Жовтневого відділу державної виконавчої служби Маріупольського міського управління юстиції про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_3 за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 19 листопада 2014 року

в с т а н о в и л а :

В листопаді 2014 року державний виконавець Жовтневого ВДВС Єремєєв С.І. звернувся до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України з вилученням закордонного паспорту ОСОБА_3 у зв'язку з ухиленням від виконання рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 05.12.2013 року про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 аліментів на утримання дитини ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі ? частини доходів відповідача щомісячно, починаючи з 13.11.2013 року і до повноліття дитини, а також аліментів на утримання дружини в розмірі ? частини доходів відповідача щомісячно до досягнення дитиною трирічного віку. Боржником рішення суду не виконується, заборгованість станом на 10.10.2014 року складає 21806,25 грн. Майно, на яке може бути звернуто стягнення не виявлене. Боржник працює моряком за контрактами в іноземних компаніях та періодично знаходиться у рейсах.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 19 листопада 2014 року подання Жовтневого ВДВС Маріупольського МУЮ про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_3 задоволено частково.

Тимчасово обмежено ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, в праві виїзду за межі України до погашення заборгованості по аліментам за рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 05.12.2013 року. Виконання ухвали доручено Державній прикордонній службі України.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить ухвалу суду скасувати, та відмовити ДВС в задоволенні подання про обмеження його виїзду за кордон, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, які неповно з'ясовані, та покладені в основу документи, які не діють, порушення норм матеріального і процесуального права.

У відповідності з положеннями ч.2 статті 305 ЦПК України апеляційний суд розглядає справу у відсутності представника Жовтневого ВДВС, від якого надійшла заява про розгляд справи без їх участі.

Заслухавши суддю доповідача, пояснення ОСОБА_3 та його представника ОСОБА_7, які просили задовольнити апеляційну скаргу, третю особу ОСОБА_5, яка просила апеляційну скаргу відхилити, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно вимог ст.312 ЦПК України розглянувши апеляційну скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд, крім іншого, відхиляє апеляційну скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Задовольняючи подання ВДВС на підставі положень ст.377-1 ЦПК України і Закону України «Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України» суд першої інстанції виходив з того, що боржник має невиконані зобов'язання перед стягувачем та ухиляється від сплати аліментів за судовим рішенням про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та дружини, не має майна на яке може бути звернено стягнення, а тому застосування до боржника тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України є єдиним засобом, що сприятиме виконанню судового рішення, для чого є правові підстави задоволення подання.

З таким висновком колегія суддів не може не погодитися.

Як вбачається із матеріалів справи, на примусовому виконанні в Приморському ВДВС знаходиться виконавчі листи № 263/11866/13-ц/4299/2013 року, видані 05 грудня 2013 року Приморським районним судом м.Маріуполя, про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 аліментів на утримання дитини ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі ? частини доходів відповідача щомісячно, починаючи з 13.11.2013 року до повноліття дитини, а також аліментів на утримання дружини в розмірі ? частини доходів відповідача щомісячно до досягнення дитиною трирічного віку, по яким 20.01.2014 року Приморським відділом державної виконавчої служби Маріупольського управління юстиції відкрито виконавче провадження та боржнику запропоновано виконати його. (а.с.65-70)

Відповідно до розрахунку державного виконавця заборгованість за вказаними виконавчими листами складає 10771,73 грн. та 11034,52 грн., що підтверджується довідкою за №В19/701 від 10.10.2014 року. Проведеними заходами примусового виконання встановлено, що рухоме або нерухоме майно у ОСОБА_3 відсутнє. (а.с.71-72,80-83)

Про наявність боргу ОСОБА_3 неодноразово повідомлявся, про що свідчать поштові повідомлення про отримання ним 22.05.2014 року і 21.06.2014 року листів державного виконавця.(а.с.84-88)

Можливість виїзду за кордон ОСОБА_3 підтверджується наявними у матеріалах справи копіями посвідчення особи моряка НОМЕР_2, виданого 13.09.2011 року, послужної книжки моряка НОМЕР_1, виданої 22.01.2009 року, а також закордонного паспорту НОМЕР_3 від 12.12.2007 року.(а.с.74-79)

Згідно з ст.33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Відповідно до положень п.2 ч.1статті 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» від 21 січня 1994 року № 3857-ХІІ (зі змінами) громадянин України може бути обмежений у праві виїзду за кордон, якщо відносно нього діють неврегульовані аліменти, договірні чи інші невиконані зобов'язання до виконання зобов'язань або розв'язання спору у передбачених законом випадках.

Питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України вирішується при виконанні судових рішень, ухвалених у порядку передбаченому статтею 11 Закону України «Про виконавче провадження« та статтею 377-1 ЦПК України.

Як вбачається зі справи, пояснень ОСОБА_3 та його представника при розгляді справи в апеляційному суді, останніми не доведено, що станом на 10.10.2014 року боржником вчинялись дії спрямовані на виконання судового рішення та погашення заборгованості, що складала на той час 21806,25 грн.

Більш того, із пояснень ОСОБА_3 в апеляційному суді вбачається, що він працює моряком, останній договір про працевлаштування укладав у жовтні 2014 року в компанії «Адріатіка» та працював за межами України в період з 01.11.2014 року до 18.05.2015 року, і в цей період його заробітна плата складала приблизно 2000 доларів США на місяць. Раніше ним також укладались аналогічні договори про роботу на іноземних судах, що він також збирається робити і в подальшому.

На підтвердження перебування за межами України в період з 01.11.2014 року до 18.05.2015 року до заяви про поновлення строку апеляційного оскарження судового рішення ОСОБА_3 надав ксерокопію закордонного паспорту (а.с.118-121), що спростовує доводи його апеляційної скарги про те, що він після розірвання шлюбу моряком більш не працював; посвідчення моряка, послужну книжку моряка здав при списанні з судна та не залишав межі України, а також про те, що державним виконавцем йому неправильно визначений розмір заборгованості, у тому числі і в період перебування на обліку у центрі зайнятості.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає встановленим той факт, що ОСОБА_3 має всі реальні можливості виконувати обов'язок по сплаті аліментів і будь які незалежні від нього обставини в цьому не заважають. Між тим, останній навмисно та свідомо ухиляється від належного виконання зобов'язання по сплаті аліментів.

Про це свідчить і той факт, що на час розгляду справи в апеляційному суді боржник повністю з заборгованістю по аліментам не розрахувався і цей факт не спростовує.

Тому суд першої інстанції, оцінивши всі зібрані у справі докази, правильно встановивши характер правовідносин та вірно застосувавши норми матеріального права, дійшов правильного висновку щодо наявності правових підстав для застосування юридичних санкцій у виді тимчасового обмеження у праві виїзду за ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують і не належать до тих підстав, з якими процесуальне законодавство пов'язує можливість скасування оскаржуваної ухвали.

Відповідно до положень ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи апеляційний суд перевіряв законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Керуючись ст.ст.303, 307, 312 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Ухвалу Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 19 листопада 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з дня проголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді