УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,
суддів: Кадєтової О.В.,Мартинюка В.І.,
Наумчука М.І.,Олійник А.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_6, треті особи: публічне акціонерне товариство «Акцент-Банк», публічне акціонерне товариство «ФІДОБАНК», кредитна спілка «Подільська», про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційними скаргами ОСОБА_6 та заступника прокурора Хмельницької області, діючого в інтересах ОСОБА_6, на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 17 червня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Хмельницької області від 23 вересня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2014 року ПАТ «Альфа-Банк» звернулось до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що 03 листопада 2011 року між банком та ОСОБА_7 було укладено кредитний договір № SME0025522, за умовами якого позичальник отримав кошти в сумі 100 000,00 грн під 38 % річних строком на 18 місяців.

ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_1.

Спадкоємцем померлого є його матір ОСОБА_6, з огляду на, що позивач просив суд стягнути з неї, як спадкоємця боржника, на свою користь заборгованість за кредитним договором № SME0025522 від 03 листопада 2011 року в розмірі 51 792,63 грн, але у межах вартості спадкового майна, та судові витрати по справі в розмірі 517,93 грн.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 17 червня 2014 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Хмельницької області від 23 вересня 2014 року, позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ПАТ «Альфа-Банк» заборгованість за кредитним договором № SME0025522 від 03 листопада 2011 року в сумі 51 792,63 грн та судові витрати 517,93 грн, а всього 52 310,56 грн.

У касаційних скаргах ОСОБА_6 та заступник прокурора Хмельницької області, діючого в інтересах ОСОБА_6, просять судові рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що спадкоємець позичальника зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора в розмірі 51 792,63 грн, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину.

Судом встановлено, що 03 листопада 2011 року між ПАТ «Альфа-банк» та ОСОБА_7 було укладено кредитний договір № SME0025522, відповідно до якого останній отримав кошти в сумі 100 000,00 грн на строк користування 18 місяців зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 38 % річних. В свою чергу, позичальник, за умовами договору, зобов'язався повернути наданий кредит, сплатити проценти, комісії (за їх наявності) за кредитом у встановлений цим договором строк та виконати інші зобов'язання за цим договором у повному обсязі.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 помер.

Внаслідок несвоєчасного погашення кредиту за ОСОБА_7 утворилась заборгованість перед банком, яка станом на ІНФОРМАЦІЯ_1 становить 51 792,63 грн, з яких 45 850,58 грн - заборгованість по тілу кредиту, 5 942,00 грн - заборгованість по відсотках.

Відповідач ОСОБА_6 прийняла спадщину після смерті сина ОСОБА_7 та 18 вересня 2013 року отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/2 частини квартири АДРЕСА_1, вартість якої визначена в сумі 152 157,50 грн.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно з ч. 1 ст. 1282 ЦК України, спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщини.

Відповідно до ч. 2 ст. 1282 ЦК України вимоги кредитора спадкоємці зобов'язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.

За системно-логічним змістом наведених вище норм матеріального права та ч. 2 ст. 1282 ЦК України випливає, що кредитор не позбавлений можливості у разі відмови спадкоємців від обов'язкового одноразового платежу, пред'явити вимогу про стягнення цієї суми, яка судом стягується з урахуванням вартості прийнятого спадкового майна, звернення стягнення на яке, при наявності рішення суду, буде здійснено в порядку, передбаченому Законом Уураїни «Про виконавче провадження».

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суди попередніх інстанцій дійшли вірного висновку про стягнення з відповідача на користь банку заборгованості за кредитним договором в межах вартості майна, одержаного у спадщину.

Доводи скарги зводяться до оцінки доказів, що не є компетенцією суду касаційної інстанції у розумінні ч. 1 ст. 335 ЦПК України, згідно з якою касаційний суд не вправі встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Матеріали витребуваної справи також не дають підстав вважати, що судами при розгляді даної справи допущені неправильне застосування норм матеріального чи порушення процесуального права, які передбачені статтями 338-341 ЦПК України як підстави для скасування рішення.

Керуючись ч. 1 ст. 336, ст. 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційні скарги ОСОБА_6 та заступника прокурора Хмельницької області, діючого в інтересах ОСОБА_6, відхилити.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 17 червня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Хмельницької області від 23 вересня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:В.О. Кузнєцов О.В. Кадєтова В.І. Мартинюк М.І. Наумчук А.С. Олійник