УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

Ситнік О.М., Євтушенко О.І., Євграфової Є.П.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа - ОСОБА_6, про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири та визнання недійсною довіреності, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Садгірського районного суду м. Чернівці від 30 березня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Чернівецької області від 08 липня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом, у якому зазначав, що оскільки йому потрібні були грошові кошти на лікування, ОСОБА_7 запропонував надати йому позику. Під час оформлення договору нотаріус попередила його про те, що якщо він не зможе повернути борг, то повинен буде продати свою квартиру. При цьому, документ нотаріус йому не зачитувала, а тому він був переконаний, що укладає договір позики грошей. У подальшому з'ясувалося, що ОСОБА_7 увів його в оману, оскільки замість договору позики позивач видав довіреність на ім'я ОСОБА_6, яку уповноважив від свого імені укладати правочини щодо належного йому нерухомого майна.

02 лютого 2012 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_5 укладений договір купівлі-продажу належної позивачу квартири.

Просив визнати недійсними довіреність та укладений на її підставі 02 лютого 2012 року договір купівлі-продажу квартири як такі, що вчинені під впливом обману та внаслідок зловмисної домовленості.

Рішенням Садгірського районного суду м. Чернівці від 30 березня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Чернівецької області від 08 липня 2015 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалу суду апеляційної інстанції та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга не може бути задоволена з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи у касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що ОСОБА_4 на праві власності належала квартира АДРЕСА_1.

04 січня 2012 року приватним нотаріусом Чернівецького нотаріального округу Іщенко А.В. посвідчена довіреність, якою ОСОБА_4 уповноважив ОСОБА_9 розпоряджатися, в тому числі продати за ціну та на умовах на її розсуд належну йому квартиру (а. с. 8).

Діючи на підставі довіреності ОСОБА_9 02 лютого 2012 року продала належну ОСОБА_4 квартиру АДРЕСА_1 ОСОБА_5. Договір купівлі продажу від 02 лютого 2012 року посвідчений приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Балацьким О.О. за реєстровим № 280 (а. с. 6−7).

Згідно з витягом про державну реєстрацію № 33217778 право власності на зазначену квартиру зареєстровано за ОСОБА_5 17 лютого 2012 року (а. с. 10).

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 244 ЦК України представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватись за довіреністю. Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Відповідно до ч. 1 ст. 232 ЦК України правочин, який вчинено внаслідок зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною, визнається судом недійсним.

У п. п. 20, 22 постанови пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

Норми статті 230 ЦК України не застосовуються щодо односторонніх <http://zakon4.rada.gov.ua/laws/show/v0009700-09?nreg=v0009700-09&find=1&text=%EE%E4%ED%EE%F1%F2%EE%F0%EE%ED%ED%B3%F5> правочинів.

Для визнання правочину недійсним на підставі ст. 232 ЦК України необхідним є встановлення умислу в діях представника: представник усвідомлює, що вчиняє правочин всупереч інтересам довірителя та бажає (або свідомо допускає) їх настання, а також наявність домовленості представника однієї сторони з іншою стороною і виникнення через це несприятливих наслідків для довірителя. При цьому не має значення, чи одержав учасник такої домовленості яку-небудь вигоду від здійснення правочину, чи правочин був вчинений з метою завдання шкоди довірителю.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 59, ч. 1 ст. 60 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суди обґрунтовано відмовили у позові, оскільки позивачем не доведено у встановленому законом порядку, що оспорювана довіреність і договір купівлі-продажу квартири істотно порушують його права, укладені всупереч його інтересам, а також внаслідок обману та зловмисної домовленості його представника та відповідача. Крім того довіреність є одностороннім правочином, тому норми статті 230 ЦК України до неї не застосовуються.

Доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів, на правильність висновків судів вони не впливають та їх не спростовують.

Згідно ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судами першої та апеляційної інстанцій при розгляді справи дотримано вимоги закону, у зв'язку з чим колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити, а судові рішення залишити без змін.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Садгірського районного суду м. Чернівці від 30 березня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Чернівецької області від 08 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:

Ситнік О.М., Євтушенко О.І., Євграфова Є.П.