У х в а л а

іменем україни

5 березня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Амеліна В.І., Гончара В.П., Остапчука Д.О.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визнання договорів купівлі-продажу квартири недійсними, за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» (далі - ПАТ «Райффайзен Банк Аваль») на рішення Галицького районного суду м. Львова від 2 липня 2014 року та рішення апеляційного суду Львівської області від 25 листопада 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2011 року ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» звернулося до суду із вищевказаним позовом, посилаючись на те, що ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 27 жовтня 2009 року, з метою забезпечення позову про стягнення заборгованості за кредитним договором, укладеним 13 листопада 2007 року між позивачем та ОСОБА_5, накладено арешт на грошові кошти ОСОБА_5 та ОСОБА_8, а також на рухоме і нерухоме майно, що належить останнім. Однак, незважаючи на арешт, ОСОБА_5 4 грудня 2009 року відчужила квартиру ОСОБА_6, а останній 22 грудня 2010 року продав цю ж квартиру ОСОБА_7 Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 24 вересня 2010 року стягнуто з ОСОБА_5 та ОСОБА_8 заборгованість за кредитним договором у розмірі 309 870,16 дол. США. Вважаючи, що оскаржувані договори купівлі-продажу вказаної квартири порушують його права на належне виконання рішення суду про стягнення заборгованості за кредитним договором, позивач просив суд визнати недійсним договори купівлі-продажу АДРЕСА_1: укладений 4 грудня 2009 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_6; укладений 22 грудня 2010 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 із застосуванням наслідків недійсності договорів, шляхом зобов'язання ОСОБА_7 повернути ОСОБА_6 22 283 грн, а ОСОБА_6 повернути ОСОБА_5 20 701 грн; зобов'язати ОСОБА_7 звільнити та передати цю квартиру ОСОБА_5 та визнати за останнім право власності на вказане житло.

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 2 липня 2014 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Львівської області від 25 листопада 2014 року рішення суду першої інстанції в частині відмови у визнанні недійсним договору купівлі-продажу оспорюваної квартири, укладеного 4 грудня 2009 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 скасовано та ухвалено нове рішення про задоволення позову в цій частині. Визнано недійсним договір купівлі-продажу оспорюваної квартири, укладений 4 грудня 2009 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 В іншій частині рішення суду залишено без змін.

У касаційній скарзі ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» просить скасувати оскаржувані рішення суду першої інстанції та рішення апеляційного суду в частині в якій було відмовлено у задоволенні позову та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позову, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права й неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині визнання недійсним договору купівлі-продажу оспорюваної квартири, укладеного 4 грудня 2009 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 та ухвалюючи нове рішення про задоволення позову в цій частині, апеляційний суд обґрунтовано виходив із того, що з моменту постановлення ухвали Галицьким районним судом м. Львова від 27 жовтня 2009 року ОСОБА_5 не мала права розпоряджатися арештованим майном.

Відмовляючи у задоволенні позову в іншій частині, суди попередніх інстанцій обґрунтовано виходили із того, що право витребувати майно у добросовісного набувача має лише власник цього майна, яким ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» не являється, а тому правові підстави для витребування позивачем цієї квартири у останнього набувача відсутні.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване рішення суду першої інстанції в не скасованій апеляційним судом частині та рішення апеляційного суду ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Докази та обставини, на які посилається заявник в касаційній скарзі, були предметом дослідження суду апеляційної інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні апеляційним судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків судів попередніх інстанцій, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваних судових рішень.

Керуючись ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» відхилити.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 2 липня 2014 року в незмінній при апеляційному перегляді частині та рішення апеляційного суду Львівської області від 25 листопада 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.І. Амелін
В.П. Гончар Д.О. Остапчук