Справа № 184/1843/15-ц
Номер провадження 2/184/647/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.09.2015м. Орджонікідзе

Орджонікідзевський міський суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді - Гаєвого О.В.,

за участю секретаря - Поліщук О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Орджонікідзе цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна сумісною власністю та відшкодування збитків на його виготовлення у розмірі ? частини його вартості,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з вище вказаним позовом, який в подальшому уточнив та в обґрунтування якого зазначив наступне: з травня 2006 року по березень 2013 року він перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_2, а до цього деякий час проживав з нею у цивільному шлюбі. Під час сумісного проживання на території домоволодіння АДРЕСА_1 він за свої власні кошти здійснив деякі будівельні роботи, а саме: обклав червоною цеглою пристройку, на якій замінив вікна та встановив на них решітки, збудував новий туалет, зробив нову огорожу навколо будинку, встановив металеві двері з калиткою та зацементував двір. На виконання вказаних робіт позивач, з врахуванням його доповнень, витратив 8028 грн. Позивач вважав, що майно, а саме будівельні матеріали, які були їм придбані для поліпшення житлових умов за адресою: АДРЕСА_1 та розрахунки з робітниками є спільною сумісною власністю подружжя, а тому просив суд стягнути з відповідача на його користь ? частину затрачених ним грошей, а саме 4 040 грн.

В судовому засіданні позивач наполягав на задоволенні його позовних вимог, посилаючись на обставини, що викладені у позові. Крім цього, додатково пояснив, що грошові кошти на які ним були придбані будівельні матеріали він отримав за договорами купівлі-продажу належного йому майна, а саме: квартир у м. Одеса та у м. Павлоград.

Відповідач надав до суду свої заперечення проти позову, та додатково пояснив, що відповідачу по справі, на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, на праві власності належить 1/5 частина домоволодіння АДРЕСА_1. Крім неї, право власності на вказане домоволодіння у різних частках мають також: ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5, які ніякої згоди на роботи, які виконані нібито позивачем ОСОБА_1 не давали, тому що домоволодіння не поділено в натурі. Також відповідач та його представник вважали, що надані позивачем докази не є належними, а тому його позов задоволенню не підлягає.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку, що заявлені вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно до вимог ч.ч.3,4 ст. 368 ЦК України майно набуте подружжям під час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Відповідно до ч.1 ст. 61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Як встановлено в судовому засіданні, позивач ОСОБА_6 та відповідач ОСОБА_2 з травня 2006 року по березень 2013 року перебували у зареєстрованому шлюбі. Тривалий час сторони проживали у домоволодінні за адресою АДРЕСА_1 Нікопольського району, частина якого на праві власності належить відповідачу ОСОБА_2.(а.с. 19). Вказане домоволодіння перебуває у спільній частковій власності, без розподілу його в натурі між власниками. Як пояснив позивач він ніякого офіційного відношення до вказаного домоволодіння не мав, але проживав там з кінця 2003 року разом з ОСОБА_2 спочатку як її цивільний чоловік, а з травня 2006 року вже в офіційному шлюбі. У липні 2003 року позивачем була продана квартира у м. Павлограді, а у серпні 2005 року продана квартира у м. Одеса. Внаслідок чого у позивача з'явились власні кошти, які він витрачав на придбання будівельних матеріалів, згідно до квитанцій наданих позивачем у судовому засіданні.

Відповідач ОСОБА_2 як з'ясовано у судовому засіданні ніякого відношення до квартир, які були продані позивачем ОСОБА_6 не мала, а тому вказані кошти належали позивачу особисто.

Відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясувати джерело і час його придбання.

Відповідно до п. 24 вище вказаної Постанови не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто та ін.

Частиною 1 ст. 62 СК України якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Отже, суд може віднести до спільної сумісної власності майно, яке належало одному з подружжя, з тих підстав, що за час шлюбу його цінність істотно збільшилася внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох.

Разом з тим, в судовому засіданні позивач наполягав на тому, що сумісною власністю треба визнати майно (будівельні матеріали) які були ним придбані за його особисті кошти для поліпшення житлових умов домоволодіння АДРЕСА_1 та стягнути з відповідача ? частину затрачених ним при цьому грошей.

Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд, розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Таким чином, позовні вимоги позивача про визнання майна, а саме будівельних матеріалів, куплених ним, для поліпшення житлових умов відповідача ОСОБА_2, як спільної сумісної власності подружжя, з посиланням на норми Сімейного Кодексу України, не можуть бути задоволені, оскільки це суперечить встановленим по справі обставинам та не ґрунтується на нормах чинного законодавства.

Виходячи з вище вказаного, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 необхідно відмовити у повному обсязі.

З урахуванням результату розгляду справи та відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати компенсуванню не підлягають та відносяться на рахунок держави.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна сумісною власністю та відшкодування збитків на його виготовлення у розмірі ? частини його вартості - відмовити в повному обсязі.

Судові витрати компенсуванню не підлягають та відносяться на рахунок держави.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Дніпропетровської області через Орджонікідзевський міський суд Дніпропетровської області. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Орджонікідзевського міського суду О. В. Гаєвий