10.09.2015 Номер провадження 2/331/1714/15
У Х В А Л А

10.09.2015 р. м. Запоріжжя

Суддя Жовтневого районного суду м. Запоріжжя Світлицька В.М. розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів.

Дослідивши матеріали позовної заяви, суддя вважає, що позовна заява підлягає поверненню позивачеві, оскільки подана з порушенням правил підсудності виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 109 ЦПК України, позови до фізичної особи предявляються за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її перебування.

Так, в позовній заяві позивач зазначає місце проживання відповідача за адресою: АДРЕСА_1, а місце реєстрації: Запорізька обл., Куйбишевський р-н, с. Марянівка.

Відповідно до п.1 ст. 110 ЦПК України позови про стягнення аліментів можуть предявлятися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача.

Як вбачається з договору оренди квартири, родина позивача у складі 3 чоловік мешкає за адресою: АДРЕСА_2, що відповідно до адміністративно-територіального поділу міста Запоріжжя є Комунарським районом.

Згідно з п. 4 ч. 3 ст. 121 ЦПК України позовна заява повертається позивачеві, якщо справа не підсудна цьому суду.

За таких обставин, позовна заява не може бути прийнята до провадження Жовтневого районного суду м. Запоріжжя у звязку з її непідсудністю цьому суду та підлягає поверненню позивачеві, оскільки на теперішній час, відповідач та позивач фактично перебувають та мешкають за адресою, що відноситься до територіальної підсудності Жовтневого районного суду м. Запоріжжя.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких є не допустити судовий процес у безладний рух.

З рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998р. та «Креуз проти Польщі» від 19.06.2001р. вбачається, що право на суд не є абсолютним та воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Із зазначеного слідує, що повернення позовної заяви у відповідності до п.4 ч. 3 ст.121 ЦПК України не є порушенням права на справедливий захист та не може вважатися обмеженням права доступу до суду, оскільки не позбавляє права позивача на повторне звернення до суду із позовом.

Відповідно до ст. 7 Закону України Про судовий збір, сплачена сума судового збору повертається за ухвалою суду у разі повернення заяви або скарги.

Згідно із п. п. 16, 17 Інструкції про порядок обчислення та справляння державного мита, державне мито повертається фінансовим органом того району чи міста, до бюджету якого воно надійшло, на підставі поданої платником заяви на протязі одного року з дня зарахування суми в бюджет.

Керуючись п. 4 ч. 3 ст.121 ЦПК України, ст. 7 Закону України Про судовий збір, -

У Х В А Л И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів повернути позивачу, розяснивши позивачу його право на звернення до відповідного суду.

Зобовязати Управління Державної казначейської служби України у Жовтневому районі міста Запоріжжя Запорізької області повернути ОСОБА_1, сплачений за квитанцією № 623110001 від 31.08.2015 року, судовий збір у розмірі 243, 60 гривень (двісті сорок три гривні шістдесят копійок).

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Запорізької області через суд першої інстанції шляхом подачі в 5-денний строк з дня отримання копії ухвали апеляційної скарги.

Суддя : В. М. Світлицька