Справа № 431/543/15-ц
Провадження 2/431/455 2015 р.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(повний текст)

20 квітня 2015 року Старобільський районний суд Луганської області у складі:

головуючого судді Форощука О.В.,

при секретарі Мозуль І.О.,

за участі позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Старобільську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, Старобільського районного відділу Управління Державної міграційної служби України в Луганській області про усунення перешкод у користуванні будинком, припинення реєстрації та виселення,

встановив:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3, Старобільського районного відділу Управління Державної міграційної служби України в Луганській області про усунення перешкод у користуванні будинком, припинення реєстрації та виселення, у якому просить суд зобовязати відповідача виселитися з належного їй житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, зобовязати відповідача усунути перешкоди у користуванні нею, як власником, вказаним будинком та Старобільський РВ УДМС України в Луганській області зобовязати зняти відповідача з реєстрації у вказаному будинку.

Крім того, позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з уточненим позовом до ОСОБА_3, Старобільського районного відділу Управління Державної міграційної служби України в Луганській області про усунення перешкод у користуванні будинком, припинення реєстрації та виселення, у якому просить суд визнати відповідача таким, що втратив право користування домоволодінням за адресою: АДРЕСА_1 усунути перешкоди у користуванні нею, як власником, вказаним будинком та зобовязати Старобільський районний відділ Управління Державної міграційної служби України в Луганській області зняти відповідача з реєстрації у вказаному будинку.

В обґрунтування позову позивачка ОСОБА_1 посилається на те, що згідно договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Старобільського нотаріального округу Луганської області 13 грудня 2000 року їй належить домоволодіння, розташоване за адресою: АДРЕСА_1. Відповідач ОСОБА_3 прописаний у належному їй будинку. Ніякого договору найма житлового приміщення в її будинку відповідач не укладав і не бажає укладати. Прописка відповідача перешкоджає їй користуватися субсидією, а відповідач добровільно виписуватися не бажає. Відповідач не робить комунальних платежів за користування зазначеного в позові будинку. Ій необхідно оформити субсидію, а відповідач своєю бездіяльністю, тобто не бажанням виписатися з її будинку, перешкоджає їй володіти, користуватися і розпоряджатися належним їй будинком. Проживання разом з відповідачем в одному будинку стало зовсім нестерпним. Відповідач зловживає алкогольними напоями, часто влаштовує сварки та навіть бійки, шкодить майно, принижує її перед іншими членами сімї, сусідами та родичами. Їй неодноразово доводилося викликати міліцію, аби захиститись від його дій. Відповідач має своє власне житло за адресою: АДРЕСА_2. В утриманні будинку, його ремонті, оплаті послуг за електроенергію та газ, відповідач участі не приймає, чим завдає їй значних матеріальних збитків. Саме ці обставини змусили її звернутися до суду з вказаним позовом.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити.

Представник позивача ОСОБА_4 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не зявився за невідомих суду підстав, про час та місце слухання справи був сповіщений своєчасно та належним чином згідно до вимог чинного законодавства, що підтверджується розпискою про вручення судової повістки. У судовому засіданні 08.04.2015 року позов не визнав та заперечував проти його задоволення, пояснив, що він є цивільним чоловіком позивачки, з 2009 року він зареєстрований за адресою АДРЕСА_1. Перешкод ОСОБА_1 у користуванні будинком він не чинить. Зніматися з реєстрації не бажає, виселятися теж, оскільки не порушує ні своєю поведінкою, ні своїми діями ніякого закону.

Представник відповідача - Старобільського РВ УДМС України в Луганській області у судове засідання не зявився. У своїй письмовій заяві просив суд розглянути справу у відповідності до законодавства і просив справу розглянути за його відсутності.

Свідок ОСОБА_5 у судовому засіданні пояснила, що вона є дружиною племінника відповідача. Позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_3 проживали разом у цивільному шлюбі, постійно сварилися. Вона (свідок), як медичний працівник постійно надавала першу медичну допомогу позивачці, коли відповідач їй голову розбив пляшкою. Наступного разу відповідач побив позивачку залізною деталлю з крупорушки. Відповідача виводила із запоїв, оскільки він зловживає спиртними напоями. Відповідач постійно погрожував позивачці, бив її, бив у будинку вікна.

Свідок ОСОБА_6 у судовому засіданні пояснила, що вона проживає на одній вулиці з позивачкою. Відповідач з позивачкою жили однією родиною. Він постійно зловживає спиртними напоями, займається рукоприкладством. Його возили до Сватівської лікарні у звязку з запоями. Господарством займається позивачка. Він бив вікна у будинку, ломав меблю, псував майно.

Свідок ОСОБА_7 у судовому засіданні пояснив, що позивачка його рідна сестра. Відповідач зловживає спиртними напоями, неодноразово бив позивачку, вікна у будинку бив, ломав меблю, покрав у неї золоті вироби, взимку він її виганяв з будинку без одягу. Відповідач не буває вдома 2-3 тижня.

Свідок ОСОБА_8 у судовому засіданні пояснив, що позивачка з відповідачем живуть однією родиною приблизно з 90-х років, живуть нормально, ведуть домашнє господарство, в минулому році він їм допомагав обробляти землю. Спілкується з ними рідко.

Свідок ОСОБА_9 у судовому засіданні пояснила, що вона живе з сторонами по сусідству. Відповідач у будинку робив ремонт приблизно 4-5 років назад. У будинок вони заселилися приблизно у 2002-2003 р.р. Він на подвірї побудував сараї, туалет, поставив паркан, у будинку вставили вікна. Відповідач, на її думку, не зловживає спиртними напоями. Не спілкується з позивачкою з 2013 року.

Свідок ОСОБА_10 у судовому засіданні пояснив, що позивачка з відповідачем проживають у АДРЕСА_1 як чоловік та дружина, займаються домашнім господарством. Приблизно два роки назад відповідач зробив на подвірї паркан, сарай. Відповідач, на його думку, не зловживає спиртними напоями, а інколи випиває. Спілкується з ними рідко.

Вислухавши пояснення сторін, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов є обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню з таких підстав:

Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини.

У відповідності до ст.ст. 11, 60 ЦПК України, суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін чи інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і докази подаються сторонами і іншими особами, які беруть участь у справі.

Факт належності будинку АДРЕСА_1, позивачці ОСОБА_1 підтверджується копією договору купівлі-продажу будинку, посвідченого приватним нотаріусом Старобільського районного нотаріального округу Луганської області Пульним С.М. 13.12.2000 року, копією технічного паспорту на житловий будинок (а.с.а.с. 4, 5-7).

Те, що відповідач ОСОБА_3 зареєстрований у вказаному в позові будинку підтверджується довідкою Титарівської сільської ради № 64 від 03.02.2015 року. Також з вказаної довідки вбачається, що за вищевказаною адресою зареєстровані ОСОБА_12, 1991 року народження, з 2009 року, але тимчасово не проживає у звязку з контрактною службою; ОСОБА_13, 1992 року народження, з 2013 року, але не проживає у звязку з одруженням. ОСОБА_1 має неповнолітню доньку ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_5, яка тимчасово проживає за місцем навчання у м. Сєвєродонецьк (а.с. 8).

З копії амбулаторної карти ОСОБА_3 вбачається, що він з 10.06. по 25.06.2007 р. знаходився на стаціонарному лікуванні в т.в. СЦРЛ з діагнозом: «хр. Токсичний гепатит в стані загострення. Токсична дія алкоголю…».

Згідно повідомлення Старобільського РВ ГУМВС України у Луганській області від 03.02.2015 року, ОСОБА_1 зверталася до Старобільського РВ ГУМВС за фактом зникнення шести золотих кілець, у результаті проведення перевірки за даним фактом прийнято рішення про невнесення заяви до ЄРДР у звязку з відсутністю у даному випадку ознак кримінального правопорушення.

Відповідно до повідомлення КУ «Старобільський РЦПМСД» від 20.04.2015 р., ОСОБА_3 у ІІ кв. згідно виписного епікризу № 903 з СОПЛ був взятий на Д/О з DS:F 10.2, у грудні 2014 року по зверненню було проведене виведення із запою.

Відповідно до положень ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Згідно ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Статтею 319 ЦК України встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Частиною 1 ст. 321 ЦК України регламентовано, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ч. 2 ст. 386 ЦК України, власник, який має підстави передбачити можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Згідно до ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку),квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Відповідно до ч. 3 ст. 9 ЖК України, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Ч. 1 ст. 109 ЖК України передбачає, виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Допускається виселення в адміністративному порядку з санкції прокурора лише осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення або проживають у будинках, що загрожують обвалом.

Відповідно до ч. 1 ст. 116 ЖК України, у судовому засіданні встановлено, що відповідач ОСОБА_3 систематично руйнує, псує жиле приміщення, систематично порушує правила співжиття, що призводить до неможливого для позивачки ОСОБА_1 проживання з ним в одному будинку.

Згідно ст. 157 ЖК України, членів сім'ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення.

У судовому засіданні встановлено, що позивач ОСОБА_1 набула право власності на житло, а саме житловий будинок АДРЕСА_1.

Підставою для подання даного позову стало те, що проживання разом з відповідачем в одному будинку стало зовсім нестерпним. Відповідач зловживає алкогольними напоями, часто влаштовує сварки та навіть бійки, шкодить майно, принижує її перед іншими членами сімї, сусідами та родичами. Їй неодноразово доводилося викликати міліцію, аби захиститись від його дій. В утриманні будинку, його ремонті, оплаті послуг за електроенергію та газ, відповідач участі не приймає, чим завдає їй значних матеріальних збитків. Відповідач порушує правила співжиття у даному будинку, а відтак подальше спільне користування житловою площею позивач вважає неможливим і просить ухвалити судове рішення про виселення відповідача із вказаного житлового приміщення.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 пояснила, що домоволодіня, розташоване за адресою: АДРЕСА_2, лише фактично належить сімї відповідача ОСОБА_3, проте ніяких документів, які б підтверджували цей факт, оформлено не було та право власності на вказаний будинок зареєстровано за колишнім власником, котрий помер. Відповідач ОСОБА_3 підтвердив викладене вище.

Відповідач, заперечуючи проти задоволення позову, вказував,що правила співжиття у даному будинку він не порушує, позивачку з будинку не виганяв, заходи попередження з приводу порушення ним правил співжиття до нього не застосовувались, до адміністратвиної та кримінальної відповідальності не притягувався, у зв'язку з чим у задоволенні позову просить відмовити.

Допитані свідки ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в судовому засіданні підтвердили факт наявності перешкод з боку відповідача ОСОБА_3, вчинення ним відносно позивачки ОСОБА_1 протиправних дій стосовно порушення правил співжиття, руйнування будинку.

Показання свідків ОСОБА_8, ОСОБА_10 суд до уваги не бере, оскільки ці свідки підтвердили, що з позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_3 спілкуються дуже рідко, оскільки вони проживають далеко від них. А свідок ОСОБА_9 взагалі не спілкується з позивачкою з 2013 року.

У звязку з вищевикладеними обставинами суд робить висновок, що відповідач ОСОБА_3 зловживає спритними напоями, вчиняє скандали та бійки, тобто створює такі умови життя, що сумісне проживання позивачки ОСОБА_1 з ним в одному будинку є неможливим.

Відповідно до ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» Зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою, свідоцтва про смерть.

Питання реєстрації знаходяться у веденні Старобільського районного відділу Управління Державної міграційної служби України в Луганській області відповідно до вимог ст.ст.6, 7,8,9,10, 11 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" Однак, без письмової заяви відповідача Старобільський районний відділ Управління Державної міграційної служби України не може зняти його з реєстрації за вказаною адресою.

Суд вважає, що виходячи з наданих доказів і враховуючи принципи справедливості, змагальності, розумності, законності, та враховуючи інтереси позивачки позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

На підставі викладеного, ст. 41 Конституції України, ст.ст. 317, 319, 321, 386- 388 ЦК України, керуючись ст.ст. 9, 109,116, 150, 157 ЖК України, керуючись ст.ст. 10-12, 57,58, 60, 209, 212-215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3, Старобільського районного відділу Управління Державної міграційної служби України в Луганській області про усунення перешкод у користуванні будинком, припинення реєстрації та виселення задовольнити в повному обсязі.

Усунути перешкоди ОСОБА_1 у користуванні нею домоволодінням АДРЕСА_1 шляхом виселення ОСОБА_3, виселивши ОСОБА_3 з домоволодіння АДРЕСА_1

Визнати ОСОБА_3 таким, що втратив право користування домоволодінням, розташованим за адресою: АДРЕСА_1

Зобовязати Старобільський районний відділ Управління Державної міграційної служби України в Луганській області зняти ОСОБА_3 з реєстрації у будинку АДРЕСА_1

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Луганської області через Старобільський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя О.В. Форощук