Гребінківський районний суд Полтавської області
_____________________________________________________________________________
Справа №: 528/609/15-ц
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2015 року м. Гребінка

Гребінківський районний суд Полтавської області у складі головуючого судді Федорак Л.М., секретаря Кузуб В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Гребінка подання державного виконавця відділу державної виконавчої служби Гребінківського районного управління юстиції Полтавської області, погоджене з начальником вказаного відділу, про обмеження боржника ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України до моменту погашення ним заборгованості згідно рішення суду,

в с т а н о в и в:

30 червня 2015 року державний виконавець відділу державної виконавчої служби Гребінківського районного управління юстиції Полтавської області звернувся до суду із вказаним поданням, в якому просить тимчасово обмежити боржника ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України до моменту погашення ним заборгованості згідно рішення суду. В обґрунтування подання посилається на те, що у відділі державної виконавчої служби Гребінківського районного управління юстиції Полтавської області відкрито виконавчі провадження з виконання виконавчих документів про стягнення штрафів на користь держави із вказаного боржника. Боржник тривалий час не виконує рішення. З огляду на вказане просить суд обмежити боржника ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України до моменту погашення ним заборгованості згідно рішення суду.

В судовому засідання державний виконавець відділу державної виконавчої служби Гребінківського районного управління юстиції Полтавської області подання підтримав та зазначив, що боржник заборгованість не погашає, на виклики у ДВС не зявляється, про причини неявки не повідомляє, а тому є підстави для обмеження боржника у праві виїзду за межі України.

Суд, заслухавши державного виконавця, дослідивши матеріали справи вважає, що подання не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Згідно ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), кожен є вільним залишати будь-яку країну, включаючи свою власну. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб. Статтею 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об'єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров'я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України, порядок вирішення спорів у цій сфері регулюється Законом України N 3857-XII від 21 січня 1994 р. «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України». Положеннями ст. 6 цього Закону встановлено, що громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у видачі паспорта, або громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон, зокрема, у таких випадках: якщо він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання зобов'язань (п. 5).

З набранням чинності з 9 березня 2011 р. Закону від 4 листопада 2010 р. № 2677-VI «Про внесення змін до Закону України «Про виконавче провадження» та деяких інших законодавчих актів щодо вдосконалення процедури примусового виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб)» закріплено право державного виконавця, у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань покладених на нього рішенням, звертатись до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника за межі України. На підставі цього Закону, ЦПК України доповнено ст. 377-1, яка визначає порядок вирішення судом питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України.

В судовому засіданні встановлено, що державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Гребінківського управління юстиції Полтавської області 03.10.2014 року відкрито виконавче провадження № 44946638 з виконання постанови Пирятинського районного суду Полтавської області від 23.06.2014 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави штрафу у сумі 85,00 грн., 09.10.2014 року відкрито виконавче провадження № 44993472 з виконання постанови Соснівського районного суду Черкаської області від 26.03.2014 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави штрафу у сумі 170,00 грн., 09.10.2014 року відкрито виконавче провадження № 44992858 з виконання постанови Пирятинського районного суду Полтавської області від 09.10.2014 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави штрафу у сумі 85,00 грн. Однак боржник вказані штрафи не оплатив.

Частиною 6 статті 12 Закону України «Про виконавче провадження» визначені обовязки боржника, а саме: утримуватися від дій, які унеможливлюють, чи ускладнюють виконання рішення; надавати у строк, установлений державним виконавцем, достовірні відомості про свої доходи та майно, у тому числі про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах; своєчасно зявлятися за викликом державного виконавця; письмово повідомляти державному виконавцю про майно, що перебуває в заставі або в інших осіб, а також про кошти та майно належні боржникові від інших осіб.

Однак державний виконавець всупереч вимог ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України не довів суду, що боржник не виконує вказані обовязки. Оскільки державний виконавець сам підтвердив у судовому засіданні, що тільки два рази надсилав повідомлення боржнику, за місцем роботи, а не проживання, повідомлення отримав не сам боржник, а уповноважена особа. А посилання державного виконавця на ст. 377- 1 ЦПК України, як на норму, якою регламентовано порядок розгляду судами питання про тимчасове обмеження боржника фізичної особи або керівника боржника юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб), не дає суду правової підстави вирішити питання про тимчасове обмеження виїзду за кордон боржника без спеціальної матеріальної норми, як це передбачено Конституцією України.

Саме невиконання боржником самостійно зобов'язань протягом строку, про що вказує державний виконавець, не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням суду обов'язків. Окрім цього, матеріалами справи не підтверджено і тих обставин, що перебування боржника на території України буде сприяти належному виконанню боргових зобовязань, а його відсутність буде перешкодою для їх своєчасного і належного виконання.

За таких підстав, суд оцінивши докази, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів дійшов до висновку, що підстав для задоволення подання немає.

На підставі ч. 6 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження», ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», керуючись ст.377-1 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

відмовити у задоволенні подання державного виконавця відділу державної виконавчої служби Гребінківського районного управління юстиції Полтавської області, погоджене з начальником вказаного відділу, про обмеження боржника ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України до моменту погашення ним заборгованості згідно рішення суду.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги апеляційному суду Полтавської області через Гребінківський районний суд Полтавської області протягом пяти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо вона не скасована, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя ОСОБА_2