АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 552/7728/14-ц Номер провадження 22-ц/786/2929/15Головуючий у 1-й інстанції Миронець О. К. Доповідач ап. інст. Кривчун Т. О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2015 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області у складі:

Головуючого: судді Кривчун Т.О.

Суддів: Карнауха П.М., Пилипчук Л.І.

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на ухвалу Київського районного суду м. Полтави від 14 серпня 2015 року

по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за банківською розпискою.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, -

В С Т А Н О В И Л А :

Заочним рішенням Київського районного суду м. Полтави від 31.03.2015 року стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 два злитки банківського золота по сто грамів кожний, вирішено питання судових витрат.

У серпні 2015 року позивачка звернулася до місцевого суду з заявою про винесення по справі додаткового рішення, яким прохала визначити вартість двох злитків банківського золота по сто грамів кожний, що, згідно довідки Управління Національного банку України в Полтавській області за №05-035/2300 на 17.06.2015 року по офіційному курсу становить 166254,00 грн.

Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 14.08.2015 року відмовлено ОСОБА_2 у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення.

Із вказаною ухвалою не погодилась ОСОБА_2, яка в поданій апеляційній скарзі, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права, просить ухвалу місцевого суду скасувати та ухвалити рішення, яким визначити вартість двох злитків банківського золота по сто грамів кожний, що згідно довідки Управління Національного банку України в Полтавській області за № 05-035/2300 на 17.06.2015 року по офіційному курсу становить 166254,00 грн.

В обґрунтування доводів скарги зазначає, що постановою старшого державного виконавця Київського ВДВС Полтавського МУЮ їй було відмовлено у відкритті виконавчого провадження за виконавчим листом по справі №552/7728/14-ц, оскільки судом не зазначено вартості даного золота в гривневому еквіваленті. Вважає, що питання визначення вартості злитків було предметом розгляду в суді першої інстанції, оскільки в позовній заяві було зазначено, :»Стягнути з відповідача ОСОБА_3 та мою ОСОБА_2 користь два злитки банківського золота XAU (959) по сто грамів кожний, вартістю 130000,16 грн. та три проценти річних від простроченої суми, що становить 3900,48 грн., а всього суму в розмірі 133900,64 грн.».

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали місцевого суду у межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як убачається з матеріалів справи, у грудні 2014 року позивачка звернулася до суду з вказаним позовом до відповідача, та, з урахуванням наданих уточнень, остаточно прохала стягнути з відповідача на її користь два злитки банківського золота XAU (959) по сто грамів кожний, а в разі неможливості, стягнути борг у сумі 130000,16 грн. та три проценти річних від простроченої суми, що становить 3900,48 грн., а всього суму в розмірі 133900,64 грн. (а.с.15-47).

Відповідно до довідки Управління Національного Банку України в Полтавській області від 05.02.2015 року (вих. №22-045/589), станом на 29.01.2015 року закупівельна вартість банківського металу - золота становила 650,08 грн. за грам металу в чистоті (без ПДВ) (а.с.48).

Заочним рішенням Київського районного суду м. Полтави від 31.03.2015 року по вказаній справі стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 два злитки банківського золота по сто грамів кожний, вирішено питання судових витрат. В іншій частині позовних вимог відмовлено (а.с.67-69).

25.05.2015 року Київським районним судом м. Полтави видано виконавчий лист по справі №552/7728/14-ц про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 двох злитків банківського золота по сто грамів кожний (а.с.86).

Старшим державним виконавцем Київського ВДВС Полтавського МУЮ Пилипенко С.М. 02.06.2015 року винесено постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження ВП №47692910, у зв»язку з відсутністю у виконавчому документі суми, що підлягає стягненню, що унеможливлює реальне виконання рішення суду (а.с.84).

Місцевий суд, постановляючи оскаржувану ухвалу, виходив із того, що в ході розгляду вказаної справи питання щодо визначення вартості двох злитків банківського золота по сто грамів кожний не було предметом розгляду в ході судового засідання, тому підстави для винесення додаткового рішення відсутні.

Такий висновок суду не відповідає встановленим по справі обставинам та не ґрунтується на законі, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Згідно ч.7 постанови Пленуму Верховного суду України № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення в цивільній справі» під судовим рішенням, зазначеним у частині третій статті 61 ЦПК, мається на увазі будь-яке судове рішення, яким справа вирішується по суті, яке ухвалює суд у порядку цивільного судочинства (рішення, в тому числі й заочне, або ухвала, а також судовий наказ).

За змістом п.2 Постанови, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

У відповідності до п.2 ч.1 ст.220 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної суми грошових коштів, які підлягають стягненню, майно, яке підлягає передачі, або які дії треба виконати.

Як убачається з п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судове рішення в цивільній справі" №14 від 18.12.2009 року додаткове рішення може бути ухвалено лише у випадках і за умов, передбачених статтею 220 ЦПК; воно не може змінити суті основного рішення або містити в собі висновки про права та обов'язки осіб, які не брали участі у справі, чи вирішувати вимоги, не досліджені в судовому засіданні.

При порушенні питання про ухвалення додаткового рішення з інших підстав суд ухвалою відмовляє в задоволенні заяви.

У порядку, визначеному статтею 220 ЦПК, може бути ухвалено додаткове рішення й щодо заочного рішення.

Оскарження додаткового рішення провадиться на загальних підставах.

Відповідно до п.8 ч.1 ст.26 ЗУ «Про виконавче провадження» державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження у разі наявності інших передбачених законом обставин, що виключають здійснення виконавчого провадження.

За приписом п.14 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18.12.2009 року, згідно з частиною першою статті 192ЦК законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. У зв'язку з цим при задоволенні позову про стягнення грошових сум суди повинні зазначати в резолютивній частині рішення розмір суми, що підлягає стягненню, цифрами і словами у грошовій одиниці України - гривні.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 в уточненні до позову було зазначено, зокрема, щодо стягнення з відповідача на її користь двох злитків банківського золота XAU (959) по сто грамів кожний, а в разі неможливості, стягнення боргу у сумі 130000,16 грн.

З цього можна зробити висновок, що питання визначення вартості двох злитків банківського золота XAU (959) по сто грамів кожний, ставилось позивачем та було предметом розгляду в даній справі. Також, у мотивувальній частині заочного рішення Київського районного суду від 31.03.2015 року абзац 13 зазначено, що позовні вимоги в частині стягнення коштів в сумі 130000,16 грн. не підлягають до задоволення, оскільки відповідач отримав два злитки банківського золота, отже і зобов'язаний повернути таку є кількість речей, того ж роду та такої ж якості (а.с.69).

Разом із тим, вірно визначивши у рішенні щодо повернення відповідачем позивачу такої ж кількості речей, того ж роду та такої ж якості суд першої інстанції не врахував, що

не зазначення в еквіваленті грошових коштів-суми вартості стягнутих з відповідача двох злитків банківського золота XAU (959) по сто грамів кожний, може унеможливити виконання судового рішення, що, у свою чергу, призведе до порушення прав позивача.

Відповідно до ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Проте, всупереч вимогам закону, судом не було враховано, що позовна вимога про визначення вартості двох злитків банківського золота XAU (959) по сто грамів кожний, ставилась позивачкою в уточненні до позову від 17.02.2015 року.

За таких обставин колегія суддів вважає, що апеляційна скарга є обґрунтованою та підлягає частковому задоволенню.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що, оскільки, суд апеляційної інстанції позбавлений можливості, у відповідності до ст.220 ЦПК України, вирішити питання про постановлення додаткового рішення, а місцевим судом було порушено встановлений порядок для вирішення даного питання, не надано оцінки доказам, та не в повній мірі досліджено матеріали справи, що призвело до неправильного вирішення даного питання, то наявні підстави для скасування оскаржуваної ухвали та передачі питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Згідно п.3 ч.1 ст.312 ЦПК України, розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції апеляційний суд скасовує ухвалу і передає питання на новий розгляд до суду першої інстанції, якщо останній порушив порядок, встановлений для його вирішення.

Керуючись ст.ст.303,304, п.2 ч.2 ст.307, п.3 ч.1 ст.312, ст.ст.315,317 ЦПК України,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, - задовольнити частково.

Ухвалу Київського районного суду м. Полтави від 14 серпня 2015 року, - скасувати.

Передати питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

ГОЛОВУЮЧИЙ /підпис/ Т.О. Кривчун

СУДДІ /підпис/ П.М. Карнаух

/підпис/ Л.І. Пилипчук

ЗГІДНО:

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області Т.О. Кривчун