АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/7177/15 Справа № 205/1132/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - Залімська Н. В. Доповідач - Свистунова О.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати по цивільним справам Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого Свистунової О.В.

суддів Єлізаренко І.А., Ремеза В.А.

за участю секретаря Безрукавого Є.О.,

розглянула у відкритому судовому засіданні у місті Дніпропетровську цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 05 червня 2015 року

у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа: Друга Дніпропетровська державна нотаріальна контора про встановлення факту проживання зі спадкодавцем однією сім`єю, -

ВСТАНОВИЛА:

Позивачка ОСОБА_3, у лютому 2015 року звернулась до суду з позовними вимогами, які були уточнені 20.05.2015 року та просила встановити факт її проживання однією сім»єю з відчимом - ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1 з червня 2004 року по момент смерті ОСОБА_5 - січень 2010 року.

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 05 червня 2015 року у задоволенні позовних вимог було відмовлено у повному обсязі.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу.

У апеляційній скарзі апелянт посилається на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, вважає, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, у зв'язку з чим, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до положень ст.60 ЦПК України: кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу; докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі; доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Так, судом першої інстанції встановлено, що власницею домоволодіння АДРЕСА_1 є ОСОБА_3, на підставі договору дарування, укладеного між нею та ОСОБА_5, посвідченого 11.03.2005 року Третьою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою, за реєстровим № 5-404 (а.с.16-17).

Матір`ю ОСОБА_3 (до шлюбу «ОСОБА_3») є ОСОБА_6, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.8,9,14).

ОСОБА_5 -відчим позивачки.

Згідно довідки Ленінського РВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області від 26.01.2015 року на території Ленінського район6у м. Дніпропетровська 28.07.2011 року було знайдено труп невідомого чоловіка, особа якого встановлювалася в рамках розшукової справи, яка знаходилася в провадженні Ленінського РВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області. Актовий запис про смерть № 10 від 10 листопада 2011 року , в якому вказана дата смерті ОСОБА_5 , приблизно січень 2010 року було замовлено ОСОБА_7 , співробітником СМЕ. (а.с. 62)..

Після смерті ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 звернулася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, про що свідчить спадкова справа № 32/2015 року, заведена Другою Дніпропетровською держнотконторою (а.с.40-47).

Згідно до постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 17.01.2015 року вбачається, що термін для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 сплинув у липні 2010 року, у спадкоємиці відсутні докази фактичного прийняття нею спадщини, відсутні докази в підтвердження факту сумісного проживання разом зі спадкодавцем (а.с.23).

Тобто, факт проживання однією сім`єю зі спадкодавцем необхідно встановити, у зв`язку з реалізацією позивачкою спадкового права.

Відповідно до статті 68 Закону України "Про нотаріат" від 02.09.1993 року №3425- XII, при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом нотаріусом, має бути перевірено наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва.

Згідно п.4.2. Глави 10 Розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України від 22.02.2012 року №282/20595, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року №296/5, підставою для закликання до спадкоємства за законом (доказом родинних та інших відносин спадкоємців зі спадкодавцем) є: свідоцтва органів реєстрації актів цивільного стану, повний витяг з реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису, копії актових записів, копії рішень суду, що набрали законної сили, про встановлення факту родинних та інших відносин.

Згідно ст. 1223 Цивільного кодексу України "право на спадкування мають особи, визначені в заповіті. У разі відсутності заповіту право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст. 1261-1265 ЦК України".

Згідно статті 1264 Цивільного кодексу України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини

Згідно роз'яснення у п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування ", при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила ч. 2 ст. 3 СК України про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Зазначений п'ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім'єю до набрання чинності цим Кодексом.

Відповідно до ст. 3 Сімейного Кодексу України сім'я є первинним та основним осередком суспільства.

Відповідно до роз'яснень, наданих в п.23 Постанови Пленуму ВС України за № 7 від 30.05.2008р "Про судову практику, у справах про спадкування", якщо постійне місце проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв'язку з чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Паспортом громадянина України, підтверджено, що місце проживання ОСОБА_3 зареєстровано за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.7 на звороті).

Згідно довідки № 206 від 23.01.2015 року вбачається, що на момент смерті ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровано місце проживання: ОСОБА_5 (померлого) та ОСОБА_4 (а.с.21).

Відмовляючи позивачу в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_3 не надала суду жодних інших доказів, окрім тих, що були досліджені судом першої інстанції, на підтвердження факту її проживання зі спадкодавцем однією сім`єю з 2004 року по час його смерті, щодо їх зв`язку спільним побутом, наявність взаємних прав та обов`язків, веденням спільного домашнього господарства, участі позивачки у похованні померлого і коли саме. Оскільки, саме при вирішенні спору про встановлення юридичного факту проживання мають враховуватись усі вище перераховані докази і саме у їх сукупності і кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень ( ст. 58, ч. 1 ст. 60 ЦПК України).

Доводи позивача в апеляційній скарзі щодо невідповідності висновків суду дійсним обставинам справи не можуть бути прийняті до уваги, оскільки, зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці та особистого тлумачення апелянтом норм права.

Порушень матеріального чи процесуального права, які могли б призвести до скасування рішення суду першої інстанції, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Крім того, враховуючи те, що справу судом першої інстанції розглянуто саме в межах заявлених сторонами вимог, колегія суддів вважає, що рішення суду винесено без порушень норм процесуального права.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків у рішенні суду, протирічать вимогам законодавства, яке регулює спірні правовідносини, матеріалам справи, зводяться до переоцінки доказів по справі.

Судом першої інстанції у досить повному обсязі з'ясовані права та обов'язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені і їм дана належна оцінка, справа розглянута у рамках позовних вимог та на підставі доказів, наданих сторонами.

Крім того, як убачається з матеріалів справи, встановлення вказаного юридичного факту позивачу необхідне для звернення до нотаріальної контори з питання отримання спадщини, що відкрилась після смерті ОСОБА_5. До спадкової маси якого належить ? частина земельної ділянки, яка розташована у АДРЕСА_3 (а.с.22). За наявності вищевказаних підстав для звернення позивача до суду, належним відповідачем у справі має бути і відповідна територіальна громада, однак, судом першої інстанції, не було повною мірою встановлено фактичні обставини у справі та не вирішено питання щодо складу осіб, які братимуть участь у справі. Суд апеляційної інстанції позбавлений такого процесуального права, що є перешкодою до ухвалення апеляційною інстанцією рішення, а пред"явлення позову без належного відповідача - передчасним.

Апеляційний суд у відповідності до вимог ст..303 ЦПК України перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Враховуючи викладене та конкретні обставини справи, колегія суддів вважає, що згідно до ст. 308 ЦПК України правових підстав для скасування рішення не вбачає, а тому, доводи апеляційної скарги підлягають відхиленню, а оскаржуване рішення суду першої інстанції про відмову позивачці у задоволенні позовних вимог залишенню без змін, однак, з підстав передчасності.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314 ЦПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 05 червня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і протягом двадцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді