Справа № 2/681/754/2015
РІШЕННЯ

іменем України

25 червня 2015 року

Полонський районний суд Хмельницької області в складі головуючого судді Бобяка Б.В., з участю секретаря Чайки Л.В., з участю позивачки ОСОБА_1 та її представників ОСОБА_2 та ОСОБА_3, представників відповідачів ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полонному цивільну справу за позовом ОСОБА_8 до Понінківської селищної ради Полонського району, відділу Держземагентства в Полонському районі, державної реєстраційної служби Полонського районного управління юстиції, ОСОБА_9 про визнання незаконними та скасування рішень, свідоцтва про право власності та державної реєстрації права власності, визнання права власності в порядку спадкування,

встановив:

13 жовтня 2014 року ОСОБА_8 звернулася до Понінківської селищної ради (далі ОСОБА_10), відділу Держземагентства в Полонському району (далі Агентство), державної реєстраційної служби Полонського районного управління юстиції (далі Реєстратор) та до ОСОБА_9 з позовом, який уточнювала під час розгляду справи, в якому вказує, що рішенням сесії ОСОБА_10 №2 від 17 листопада 1993 року її батькові ОСОБА_11 надано у приватну власність земельну ділянку площею 0,15 га для обслуговування жилого будинку на вул.. Стуса, 2 в смт. Понінка, та 0,1090 га для ведення підсобного господарства. Батько, який помер в 2003 році, державні акти на земельні ділянки не виготовив. Позивачка прийняла спадщину за заповітом, в тому числі і на житловий будинок, який згідно з нотаріальним свідоцтвом про право на спадщину розташований на площі 0,24 га. ОСОБА_10 сесії від 18 серпня 2005 року №6 на підставі її заяви земельні ділянки, що були у власності батька, передані у власність позивачки та надано дозвіл на виготовлення документації із землеустрою. Державні акти на земельні ділянки не отримала, тому що виник спір із ОСОБА_9. ОСОБА_12 згоди власника ОСОБА_10 вилучила у ОСОБА_8 земельну ділянку під водоймою, ці рішення було скасовано Полонським районним судом. В подальшому неодноразово зверталась до ОСОБА_10 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою на земельну ділянку під водоймою, що належала її батькові, але їй було відмовлено. ОСОБА_13 надала дозвіл на виготовлення проекту землеустрою на земельну ділянку під водоймою, що належала батькові позивачки, відповідачці ОСОБА_9, яка отримала свідоцтво на право власності на земельну ділянку, що належить позивачці по спадщині після смерті ОСОБА_11 . Просить визнати незаконними та скасувати рішення сесії ОСОБА_13 про надання земельної ділянки у власність ОСОБА_9, визнати недійсними та скасувати свідоцтво про право власності ОСОБА_9 на земельну ділянку площею 0,18 га для ведення селянського господарства та рішення Реєстратора про реєстрацію права власності земельної ділянки за ОСОБА_9, визнати за позивачкою право власності на земельну ділянку площею 0,09 га в порядку спадкування після смерті батька.

В суді ОСОБА_8 позов підтримує.

ОСОБА_14 Реєстратора ОСОБА_6 позов не визнає і пояснив, що реєстрація права власності здійснювалась на підставі належних та достовірних документів, передбачених чинним законом.

ОСОБА_14 Агентства ОСОБА_5 позов не визнає і пояснила, що проект землеустрою було погоджено відповідно до закону.

ОСОБА_14 селищний голова ОСОБА_4 позов не визнає і пояснив, що спірна земельна ділянка це водойма, вона знаходиться за межами земельної ділянки, яка була виділена батькові ОСОБА_8 Ця спірна земельна ділянка була виділена батькові позивачки ОСОБА_11 під сінокіс, потім чоловік позивачки отримав дозвіл побудувати житловий будинок, він побудував цей будинок і вирив ставок біля новозбудованого будинку. Недобудований будинок позивачка з чоловіком продали ОСОБА_9 разом із ставком . ОСОБА_11 земельна ділянка не надавалась, тому рішення сесії про виділення земельної ділянки ОСОБА_9 є законними.

ОСОБА_14 відповідачки ОСОБА_7 позов не визнає з тих підстав, що спірна земельна ділянка ніколи не була виділена в натурі, не було межових знаків, в рішенні суду від 15 березня 2011 року чітко визначено, що земельна ділянка не співпадає із земельною ділянкою ОСОБА_9, між земельними ділянками ОСОБА_8 та ОСОБА_9 є землі селищної ради, тому під час виділення землі ОСОБА_9 погоджувати межу з позивачкою не було потреби.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши докази, суд вважає, що позов підлягає до задоволення.

В суді встановлено, що батько позивачки ОСОБА_11 в 1993 році на підставі рішення ОСОБА_14 отримав у власність земельні ділянки: для обслуговування жилого будинку площею 0,15 га та для ведення підсобного господарства площею 0,1090 га. Державні акти на земельні ділянки ОСОБА_11 не виготовив. Позивачка ОСОБА_8 прийняла спадщину після смерті батька, який помер в 2003 році. Земельну ділянку для ведення підсобного господарства рішенням ОСОБА_14 вилучено в позивачки, що було скасовано рішенням суду. Земельну ділянку, отриману ОСОБА_8 у спадок після смерті ОСОБА_11 для ведення підсобного господарства, рішенням ОСОБА_14 надано у власність ОСОБА_9

Вказані обставини підтверджені письмовими доказами: свідоцтвом про право на спадщину ОСОБА_8, повідомленням податкової інспекції про сплату позивачкою податку за земельні ділянки, рішеннями сесії ОСОБА_14 від 17 листопада 1993 року про передачу ОСОБА_11 у власність земельні ділянки, рішенням сесії ОСОБА_14 №6 від 18 серпня 2005 року про надання у власність позивачці земельних ділянок у звязку з оформленням спадщини, рішенням Полонського районного суду від 15 березня 2011 року, рішенням сесії ОСОБА_14 від 16 травня 2011 року №15 по надання дозволу на розробку проекту землеустрою ОСОБА_8 та рішенням сесії ОСОБА_14 від 27 травня 2013 року про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою для ведення селянського господарства та рішеннями сесії від 20 лютого 2014 року №11-2 та №11-3 про затвердження документації ОСОБА_9, рішенням сесії ОСОБА_14 від 09 вересня 2014 року №5-6 про відмову ОСОБА_8 надати дозвіл на виготовлення проекту землеустрою, висновком про погодження проекту землеустрою ОСОБА_8 від 04 серпня 2014 року №288 та висновком судової будівельної технічної експертизи від 12 вересня 2010 року №79/2010, земельною кадастровою книгою ОСОБА_14, проектом землеустрою ОСОБА_9, кадастровою картою, актом комісії ОСОБА_14 від 17 грудня 2007 року, довідкою селищного голови від 11 лютого 2010 року про розмір земельної ділянки ОСОБА_8, схемою земельної ділянки ОСОБА_8.

Дані вказаних письмових доказів повністю узгоджуються з показаннями свідка ОСОБА_15, яка в суді показала, що вона робила інвентаризацію земельних ділянок і в ОСОБА_11 було в користуванні 15 соток землі для обслуговування житла та 9 чи 10 соток неугідь. На виділених неугіддях було болото, він на ній облаштував водоймище.

Відповідно до ч.1 ст. 22 Земельного кодексу України 1990 року право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і після одержання документа, що посвідчує це право.

Документи, що посвідчують право на земельну ділянку, визначені ст..23 ЗК України 1990 року. Проте дію ст..23 зупинено відносно власників земельних ділянок , визначених Декретом Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року №15-92 «Про приватизацію земельних ділянок» (далі Декрет).

Відповідно до ст.3 Декрету право приватної власності громадян на земельні ділянки, передані їм для цілей , передбачених ст..1 цього Декрету, а саме: для ведення особистого підсобного господарства, будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель, посвідчується відповідною ОСОБА_14 народних депутатів, про що робиться запис у земельно-кадастрових документах, з наступною видачею державного акта на право приватної власності на землю.

Згідно з п.7 Перехідних положень ЗК України 2001 року громадяни, які раніше одержали у власність земельні ділянки у розмірах, що були передбачені раніше діючим законодавством, зберігають права на ці ділянки.

З огляду на встановлені обставини та правові положення суд приходить до висновку, що ОСОБА_14 надала ОСОБА_11 у власність земельну ділянку для ведення підсобного господарства. ОСОБА_11 не отримав державного акта на цю ділянку, але право власності на земельну ділянку за ним зберігалося до його смерті. Після смерті ОСОБА_16 позивачка ОСОБА_8 прийняла спадщину, в тому числі спірну земельну ділянку. ОСОБА_17 безпідставно не надавала дозволу позивачці виготовити землевпорядну документацію на успадковану нею земельну ділянку, передала цю земельну ділянку відповідачці ОСОБА_9, що є явно незаконним, тому позов підлягає до задоволення в повному обсязі.

Щодо позовних вимог ОСОБА_8 про визнання за нею права власності на земельну ділянку площею 0,09 га суд вважає таке.

ОСОБА_11 ОСОБА_17 виділила земельні ділянки площами 0,15 га та 0,1090 га. Спору за розмір земельної ділянки для обслуговування жилого будинку немає. Під час огляду в суді земельно-кадастрової книги ОСОБА_17 за 1993 рік встановлено, що за ОСОБА_16 рахується 0,21 га землі. Після прийняття спадщини згідно довідки податкової інспекції ОСОБА_8 платила податок за земельну ділянку під ріллею розміром 0,09 га. і таку ж площу ОСОБА_17 надавала ОСОБА_8 рішенням №6 від 18 серпня 2005 року. Згідно свідоцтва про спадщину ОСОБА_8 житловий будинок розташований на земельній ділянці площею 0,24 га. ОСОБА_10 №8 від 30 січня 2007 року в ОСОБА_8 було вилучено земельну ділянку площею 0,084 га. З ініціативи ОСОБА_8 приватний підприємець виготовив їй проект землеустрою на земельну ділянку під ставком площею 0,0659 га. Рада рішенням №15 від 16 травня 2011 року надала ОСОБА_8 дозвіл на виготовлення проекту землеустрою на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 0,772. Підсумовуючи розміри двох земельних ділянок площами 0,772 га та 0,0659 га встановлено, що загальна площа становить 0,1413 га (0,772 га + 0,659 га = 0,1413 га).

За таких обставин суд вважає, що ОСОБА_10 безпідставно відмовила ОСОБА_8 надати дозвіл на виготовлення землевпорядної документації на земельну ділянку, яка була виділена ОСОБА_11 у власність, тому визначити фактичний розмір цієї ділянки позивачка не мала можливості, оскільки як вбачається із наведених вище доказів, на одну і ту ж спірну земельну ділянку в різних документах вказані різні її розміри. За таких розбіжностей остаточно визначити точний розмір спірної земельної ділянки стане можливим тільки після виготовлення землевпорядної документації. Тому позовні вимоги ОСОБА_8 в цій частині суд вважає необхідним задовольнити, взявши за основу рішення за 1993 рік про виділення земельної ділянки ОСОБА_11

Судовий збір підлягає стягненню із ОСОБА_10, оскільки ОСОБА_8 була позбавлена права на належну їй земельну ділянку в порядку спадкування внаслідок порушень закону з боку ОСОБА_10.

Керуючись ст.ст.10,11,60, 212-215 ЦПК України суд,

вирішив :

Позов задовольнити частково.

Визнати незаконними та скасувати рішення сесії Понінківської селищної ради :

від 27 травня 2013 року №4-1 в частині надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства ОСОБА_9 на земельну ділянку площею 0,18 га на вул.. Лермонтова, 57 в смт. Понінка та рішення від 20 лютого 2014 року №11-2 та 11-3 в частині про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі на місцевості та про передачу в приватну власність цієї земельної ділянки;

рішення від 09 вересня 2014 року №5-6 про відмову ОСОБА_8 в дачі дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою на земельну ділянку площею 0,09 га на вул.. Стуса, 5 в смт. Понінка.

Визнати недійсним свідоцтво про право власності ОСОБА_9 на земельну ділянку площею 0,18 га на вул.. Лермонтова, 57 в смт. Понінка та рішення державного реєстратора від 05 березня 2014 року про державну реєстрацію права власності на цю земельну ділянку ОСОБА_9.

Визнати право власності ОСОБА_8 в порядку спадкування після смерті ОСОБА_11, який помер 14 листопада 2003 року, на земельну ділянку, виділену рішенням сесії Понінківської селищної ради №2 від 17 листопада 1993 року для ведення підсобного господарства ОСОБА_11.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути із Понінківської селищної ради на користь ОСОБА_8 судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Хмельницької області шляхом подання апеляційної скарги до Полонського районного суду протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Б.Бобяк