Справа № 442/7/11 Головуючий у 1 інстанції: Гарасимків Л.І.
Провадження № 22-ц/783/347/15 Доповідач в 2-й інстанції: Бойко С. М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2015 року м.Львів

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Бойко С.М.,

суддів: Курій Н.М., Мельничук О.Я.,

секретаря - Куцика І.Б.,

з участю: позивача ОСОБА_2, його представника - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Релігійної громади Української Православної церкви ім. Преподобного Іова Почаївського в м. Дрогобичі на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 23 травня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Релігійної громади Української православної церкви ім. Преподобного Іова Почаївського в м. Дрогобичі, треті особи без самостійних вимог: Дрогобицька міська рада, Дрогобицьке міське управління Держкомзему України, про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та відшкодування шкоди,-

встановила:

У лютому 2000 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, який уточнив під час розгляду справи, з остаточними вимогами про усунення перешкод у користуванні належною йому на праві власності земельною ділянкою та відшкодування майнової шкоди, завданої йому під час будівництва церкви знищенням земельної ділянки та знесенням належного йому на праві власності будинку з господарськими будівлями, а також знищенням дерев, які росли на ній. Просив стягнути з відповідача 463412 гривень на відшкодування витрат, які він повинен понести згідно з висновком судової будівельно-технічної експертизи для відновлення земельної ділянки і приведення її у придатний для використання за цільовим призначенням стан, та вартість знесеного будинку й витрат, необхідних для його відновлення. Окрім того, просив стягнути з відповідача 10000 гривень вартості зрізаних дерев та відшкодувати завдану протиправними діями відповідача моральну шкоду у розмірі 18000 гривень.

Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 23 травня 2014 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Зобов»язано відповідача розібрати кам»яну стіну по всій довжині ділянки з будинком.

Стягнуто з відповідача у користь позивача 463412 гривень вартості витрат на приведення земельної ділянки до попереднього стану, в якому вона знаходилась до знищення, відповідно до висновку земельно-технічної експертизи.

Стягнуто з відповідача в користь позивача моральну шкоду в розмірі 10 тисяч гривень та витрати на проведення експертиз в розмірі 3349 гривень.

В задоволені решти позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання стягнення з відповідача в дохід держави судового збору в розмірі 3654 гривень.

Рішення суду оскаржила Релігійна громада Української православної церкви ім. Преподобного Іова Почаївського в м. Дрогобич, просила його скасувати з підстав неповного з»ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Свої доводи апелянт обґрунтовує тим, що суд першої інстанції не дав належної оцінки висновку експертизи. Вважає, що експерт, який готував висновок, не мав необхідної кваліфікації для вирішення поставлених йому питань та не мав необхідних доказів на підтвердження характеристики грунтів на земельній ділянці позивача, які існували до її знищення. Не погоджується апелянт й з висновком суду в частині стягнення у користь позивача вартості знесеного будинку та витрат, необхідних для його відновлення, оскільки в матеріалах справи є докази на підтвердження того факту, що будинку не було ще у 1996 році (він був розібраний). Окрім того, апелянт зазначає, що суд повинен був перевірити законність набуття позивачем у приватну власність земельної ділянки, яку він просить відновити.

В судове засідання відповідач та треті особи повторно не з»явились, хоча про час та місце її розгляду були повідомлені у встановленому процесуальним законом порядку, клопотань про відкладення розгляду справи від них не надходило, а тому розгляд справи проведено у відповідності до вимог ч.2 ст.305 ЦПК України у їхній відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторони позивача на заперечення апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач є власником земельної ділянки площею 0,0782 га з цільовим призначенням - обслуговування житлового будинку і господарських споруд, яка знаходиться на АДРЕСА_1, що підтверджується державним актом серії І-ЛВ №072936, виданим Дрогобицькою міською Радою народних депутатів 10.06.1998 року на підставі рішення виконкому Дрогобицької міської ради народних депутатів №301 від 25.09.1997 року, і зареєстрованим в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №354 (а.с.7, 19 т.1).

У відповідності до свідоцтва про право на спадщину за законом від 26.02.1993 року та реєстраційного посвідчення, за позивачем зареєстровано право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 (а.с.5, 6 т.1).

На підставі даних Дрогобицького міського центру державного земельного кадастру станом на листопад 1999 року встановлено, що в процесі будівництва церкви і під»їздної дороги до неї земельна ділянка ОСОБА_2 майже повністю знищена, понівечена бульдозером, а саме: із західної сторони знято грунт на площі 85 кв.м., із східної сторони від вул.Трускавецької вивезено грунт глибиною від 2,5 до 3,2 м. на площі близько 324 кв.м., а всього вивезено близько 923 куб.м. грунту (а.с.9-10 т.1).

Згідно відповіді заступника міського голови, директора Департаменту міського господарства від 08.09.2003 року на запит суду, на протязі 1992-1996 років житловий будинок АДРЕСА_1 знаходився у ветхому, а потім у аварійному стані і в 1996 році був розібраний (а.с.13 т.1).

Підтвердженням того, що будівельні роботи тривали і площа знищеної земельної ділянки позивача збільшилась, порівняно з 1999 роком, і, окрім того, на ній було споруджено кам»яну огорожу для церкви та іконолавку, є висновки судових будівельно-технічних експертиз від 25.08.2004 року, 15.03.2005 року та 05.11.2012 року (а.с.56-59, 82-86, 96-98 т.1, 100-109 т.2).

Так, зокрема, останнім висновком додаткової судової будівельно-технічної експертизи від 05.11.2012 року (а.с.100-114 т.2), яка проводилась з урахуванням матеріалів первинної експертизи від 25.08.2004 року та додаткової експертизи від 15.03.2005 року, підтверджено, що відновлення земельної ділянки позивача до попереднього стану за її цільовим призначенням можливе, за умови знесення побудованого на ній відповідачем комплексу у складі будівлі, в якій розташована «іконолавка», з кам»яним мурованим парканом та ліквідації площадки з покриттям нижчого типу для проходів та стоянки автомобілів, та виконання робіт по відновленню материкового грунту - 1839 м.куб. і родючого шару грунту - 255 м.куб.

Вартість відновлювальних робіт по приведенню земельної ділянки позивача у придатний для використання згідно з її цільовим призначенням стан на час проведення експертизи становила 350526 гривень.

Вартість знесеного житлового будинку, належного позивачеві на праві власності, який знаходився на цій земельній ділянці, станом на 01.11.2012 року становила 64352 гривень, а вартість відновлювальних робіт знесеного будинковолодіння в цінах 2012 року з урахуванням фізичного стану, в якому воно знаходилось, становило 68534 гривень.

Відповідно до ч.2 ст.152 Земельного кодексу (далі-ЗК) України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов»язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування збитків.

Захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом способів (ч.3 ст.152 ЗК).

Враховуючи те, що державний акт про право власності позивача на вказану вище земельну ділянку не був визнаний в судовому порядку недійсним, а факт знищення відповідачем під час будівництва церкви належної на праві власності позивачеві земельної ділянки та спорудження на ній вказаних вище будівель та споруд - встановлений судом на підставі наведених вище доказів, які були досліджені в судовому засіданні і не були спростовані стороною відповідача, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку про задоволення вимоги позивача щодо усунення йому перешкод у користуванні належною на праві власності земельною ділянкою шляхом зобов»язання відповідача демонтувати кам»яну огорожу, споруджену по всій довжині земельної ділянки позивача, та будівлю, яка знаходиться на ній, а також про стягнення з відповідача у користь позивача завданих йому відповідачем матеріальних збитків (витрат, які має понести позивач для відновлення порушеного права) - вартості відновлювальних робіт по приведенню земельної ділянки у придатний для використання за її цільовим призначенням стан, згідно з висновком додаткової судової будівельно-технічної експертизи від 05.11.2012 року, оскільки такий висновок суду відповідає наведеній вище нормі ст.152 ЗК України щодо обраного позивачем способу захисту свого порушеного права та нормам ст.ст.22, 1166 ЦК України щодо законодавчо закріпленого обов»язку винної особи повністю відшкодувати завдану майнову шкоду, оскільки підстав для звільнення відповідача від відшкодування цієї шкоди, передбачених ч.2 ст.1166 ЦК, не встановлено.

Доводи апелянта про незаконність вказаного висновку експертизи є безпідставними, оскільки за весь час розгляду даної справи, який тривав з 2000 року, стороною відповідача не було запропоновано проведення експертизи іншим експертом чи експертною установою, а тому клопотання, заявлене стороною відповідача на стадії апеляційного розгляду про проведення повторної судової будівельно-технічної експертизи, колегія суддів розцінює як затягування розгляду справи. Окрім того, сторона відповідача навіть не з»явилась до апеляційного суду для вирішення питання про мирне врегулювання даного спору.

Колегія суддів погоджується лише з доводами апелянта про відсутність правових підстав для задоволення вимоги позивача про відшкодування йому майнової шкоди, завданої знесенням житлового будинку, який знаходився на земельній ділянці, оскільки стороною позивача не було надано жодного доказу, який би підтверджував той факт, що саме відповідач знищив належний йому на праві власності житловий будинок.

Навпаки, в матеріалах справи є докази, а саме: відповідь заступника міського голови, директора Департаменту міського господарства від 08.09.2003 року на запит суду про те, що на протязі 1992-1996 років житловий будинок АДРЕСА_1 знаходився у ветхому, а потім у аварійному стані і в 1996 році був розібраний (а.с.13 т.1).

Суд першої інстанції в цій частині вирішення спору не дав належної оцінки доказам, які були досліджені в судовому засіданні, і дійшов помилкового висновку про те, що саме відповідач має нести цивільно-правову відповідальність перед позивачем за шкоду, завдану йому знесенням житлового будинку.

Крім того, розмір стягуваної з відповідача у користь позивача за оскаржуваним рішенням суду майнової шкоди - вартості витрат на приведення земельної ділянки до попереднього стану, в якому вона знаходилась до знищення, не відповідає висновку судової будівельно-технічної експертизи (а.с.100-103 т.2), згідно з яким вартість відновлювальних робіт по приведенню земельної ділянки позивача у придатний для використання за її цільовим призначенням стан становить лише 350526 гривень, оскільки всі інші визначені експертом розміри майнових відшкодувань відносяться до витрат, пов»язаних із знесенням будинку позивача.

Тому рішення суду першої інстанції в частині стягнення з відповідача у користь позивача вартості витрат на приведення земельної ділянки до попереднього стану в розмірі 463412 гривень підлягає скасуванню на підставі п.п.2-4 ч.1 ст.309 ЦПК України з ухваленням апеляційним судом в цій частині нового рішення про стягнення з відповідача у користь позивача 350526 гривень вартості відновлювальних робіт по приведенню належної позивачеві на праві власності земельної ділянки по АДРЕСА_1 у придатний для використання стан та про відмову у задоволенні вимоги позивача про відшкодування йому вартості знесеного будинку.

В решті рішення суду першої інстанції ухвалене з дотриманням вимог матеріального та процесуального права при правильному встановленні фактичних обставин справи та належній оцінці доказів, які сторони надали в обґрунтування своїх вимог та заперечень, доводи апеляційної скарги в цій частині не спростовують висновків суду, а тому в решті оскаржуване рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч.1 п.2, 309 ч.1 п.п.2-4, 313, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а:

апеляційну скаргу Релігійної громади Української Православної церкви ім. Преподобного Іова Почаївського в м. Дрогобичі задовольнити частково.

Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 23 травня 2014 року в частині стягнення з відповідача Релігійної громади Української Православної церкви ім. Преподобного Іова Почаївського м. Дрогобич на користь позивача ОСОБА_2 вартості витрат на приведення земельної ділянки до попереднього стану, в якому вона знаходилась до знищення, відповідно до висновку земельно-технічної експертизи, в розмірі 463412 гривень, скасувати і ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягнути з Релігійної громади Української Православної церкви ім. Преподобного Іова Почаївського м. Дрогобич в користь ОСОБА_2 350526 (триста п»ятдесят тисяч п»ятсот двадцять шість) гривень вартості відновлювальних робіт по приведенню належної йому на праві власності земельної ділянки по АДРЕСА_1 у придатний для використання стан.

У задоволенні вимоги ОСОБА_2 про відшкодування йому вартості знесеного будинку на земельній ділянці по АДРЕСА_1 - відмовити.

В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання рішенням законної сили.

Головуючий: Бойко С.М.

Судді: Курій Н.М.

Мельничук О.Я.