УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна О.П.,

суддів: Гончара В.П., Дербенцевої Т.П.,

Остапчука Д.О., Савченко В.О.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання права спільної сумісної власності на майно та його поділ, за касаційною скаргою ОСОБА_5, який діє від імені ОСОБА_4, на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26 грудня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Тернопільської області від 19 січня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2012 року ОСОБА_3 звернулась до суду із указаним позовом, в обґрунтування вимог посилаючись на те, що з 05 травня 1999 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 Сторони мають двох малолітніх дітей: дочку ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, та дочку ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2.

02 грудня 2009 року шлюб між сторонами розірвано.

У період шлюбу, а саме: 24 лютого 2000 року, сторони придбали двокімнатну квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 51,7 кв. м.

Свідоцтво про право власності на квартиру було видане 23 березня 2004 року на ім'я відповідача.

Позивач вважала, що спірна квартира є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, оскільки придбана у період шлюбу за спільні кошти сторін та їх батьків. Зазначала, що з 28 серпня 1998 року вона працювала та мала самостійний заробіток, за роки спільного проживання своєю працею та грошовими вкладеннями брала участь в утриманні та догляді за квартирою.

З 09 лютого 2001 року та на час звернення з позовом до суду позивач разом із двома малолітніми дітьми, одна з яких є інвалідом з дитинства, проживає у спірній квартирі.

Відповідач відмовляється у добровільному порядку провести розподіл спільного майна, тому позивач просила визнати квартиру АДРЕСА_1 об'єктом права спільної сумісної власності ОСОБА_3 та ОСОБА_4; визнати недійсним свідоцтво про право власності на квартиру, видане 23 березня 2004 року на ім'я ОСОБА_4 на підставі рішення виконавчого комітету Тернопільської міської ради від 27 грудня 2000 року № 1303; провести поділ майна - квартири АДРЕСА_1, відступивши від засад рівності часток подружжя, збільшивши частку позивача у зв'язку з проживанням з нею дитини-інваліда ОСОБА_7 та з тим, що розмір аліментів, які одержують ОСОБА_6 та ОСОБА_7, є недостатнім для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування; зобов'язати ОСОБА_4 провести оцінку майна - 2-кімнатної квартири по АДРЕСА_1 для визначення реальної вартості.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26 грудня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Тернопільської області від 19 січня 2015 року, позов задоволено частково.

Визнано квартиру АДРЕСА_1 об'єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_4

Визнано за ОСОБА_3 право власності на 2/3 частини квартири АДРЕСА_1.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У решті позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_5, який діє від імені ОСОБА_4, просить скасувати вказані рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду і постановити ухвалу про закриття провадження в справі, посилаючись на невідповідність висновків судів обставинам справи, неправильне застосування судами норм матеріального права, порушення норм процесуального права.

Обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив із того, що у період шлюбу сторони придбали двокімнатну квартиру АДРЕСА_1, тому дійшов правильного висновку про визнання спірної квартири об'єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_4 і, відповідно, поділу її між подружжям. Оскільки на утриманні позивача перебуває двоє малолітніх дітей, одна з яких є інвалідом з дитинства та потребує особливого догляду та додаткових витрат на її лікування і відповідно до ч. 3 ст. 70 СК України судом збільшено частку майна дружини, оскільки з позивачем проживають двоє малолітніх дітей та розмір аліментів, які позивач отримує на них, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування, суд дійшов правильного висновку про відступлення від рівності часток подружжя у спільній сумісній власності та про визнання за позивачем ОСОБА_3 права власності на 2/3 частини спірної квартири.

Судами встановлено, що з 05 травня 1999 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 перебували в зареєстрованому шлюбі.

Сторони мають двох малолітніх дітей: дочку ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, та дочку ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2.

02 грудня 2009 року шлюб між сторонами розірвано.

На підставі договору купівлі-продажу від 23 лютого 2000 року, укладеного між товариством з обмеженою відповідальністю «Colia» (далі - ТОВ «Colia») та ОСОБА_4, останній придбав двокімнатну квартиру АДРЕСА_1, вартістю 25 000 грн, що становить 100 % вартості квартири, шляхом внесення коштів готівкою в касу підприємства (а. с. 8, зворот).

Відповідно до вказаного договору передача квартири у власність ОСОБА_4 здійснюється шляхом переоформлення договору з товариством з обмеженою відповідальністю «Домобудівник» (далі - ТОВ «Домобудівник») згідно з листом від 23 лютого 2000 року № 1.

24 лютого 2000 року між ТОВ «Домобудівник» та ОСОБА_4 було укладено договір, за умовами якого ТОВ «Домобудівник» зобов'язалось продати ОСОБА_4 двокімнатну квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 51,7 кв. м (а. с. 8).

Згідно з пп. 2.2 п. 2 вказаного договору ОСОБА_4 зобов'язався на підставі листа ТОВ «Colia» провести оплату повної вартості квартири. Вартість квартири оплачена ТОВ «Colia» в повному розмірі шляхом проведення взаємозаліку з ТОВ «Домобудівник».

27 грудня 2000 року рішенням виконавчого комітету Тернопільської міської ради № 1303 «Про внесення змін та доповнень до рішення виконавчого комітету Тернопільської міської ради від 11 жовтня 2000 року № 975 «Про оформлення права власності та прийняття на баланс 80-квартирного житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1» вирішено визнати за ОСОБА_4 право власності на двокімнатну квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 51,7 кв. м, житловою площею 29,7 кв. м (а. с. 9).

28 грудня 2000 року виконавчим комітетом Тернопільської міської ради ОСОБА_4 видано ордер на житлове приміщення серії НОМЕР_1 про право на зайняття сім'єю з трьох осіб житлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 10).

На підставі рішення виконавчого комітету Тернопільської міської ради від 27 грудня 2000 року № 1303 на ім'я ОСОБА_4 23 березня 2004 року Тернопільським міським бюро технічної інвентаризації було видано свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_1 (а. с. 11).

Згідно зі ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (ч. 1 ст. 61 СК України).

Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу (ч. 1 ст. 68 СК України).

Суди дійшли обґрунтованого висновку про те, що спірна квартира придбана сторонами у період шлюбу, відповідачем не надано доказів на підтвердження придбання вказаної квартири за власні кошти та пайової участі у будівництві на момент укладення шлюбу, тому вона є об'єктом права спільної сумісної власності ОСОБА_3 та ОСОБА_4

Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. (ч. 3 ст. 70 СК України).

Так, судами встановлено, що на утриманні ОСОБА_3 перебуває двоє малолітніх дітей: ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Згідно з медичним висновком про дитину-інваліда віком до 18 років від 11 січня 2011 року № 3 малолітня ОСОБА_7 є інвалідом з дитинства з діагнозом: вроджена недостатність лактози зі стійким розладом травлення, ускладнена хронічним ентероколітом; дефіцит маси тіла, диспанкреатизм, дискінезія жовчних шляхів (а. с. 17).

Відповідно до витягів з медичної картки стаціонарного хворого, виписок з історії хвороби (а. с. 57-64, 66-70малолітня ОСОБА_7 потребує постійного лікування та санаторно-курортного оздоровлення.

Заочним рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 05 листопада 2008 року та заочним рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 13 березня 2009 року стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання неповнолітньої ОСОБА_6 в розмірі 170 грн щомісячно та на утримання неповнолітньої ОСОБА_7 в розмірі 250 грн (а. с. 21, 22-23).

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 30 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», при вирішенні спору про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з ч. ч. 2, 3 ст. 70 СК України в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування). Під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї, але і випадки коли один із подружжя не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку чи доходу (ч. 1 ст. 60 СК України).

За таких обставин, відступаючи від рівності часток у праві спільної сумісної власності та визнаючи за позивачем право власності на 2/3 частини спірної квартири, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, обґрунтованого виходив із того, що розмір аліментів, які позивач отримує на неповнолітніх дітей, зокрема, на малолітню дитину-інваліда, недостатній для забезпечення фізичного, духовного розвитку та лікування.

Доводи касаційної скарги про те, що рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23 серпня 2012 року, яке набрало законної сили, відмовлено у позові ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про збільшення частки майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, та визнання права власності на майно, що є підставою для закриття провадження в справі, передбаченою п. 2 ч. 1 ст. 205 ЦПК України, є необґрунтованими та такими, що не заслуговують на увагу з огляду на наступне.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 205 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі у зв'язку з відмовою позивача від позову або укладенням мирової угоди сторін, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

З копії рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23 серпня 2012 року (а. с. 89-91) вбачається, що рішення постановлено у справі між тими ж сторонами, однак з інших підстав та предметом спору було збільшення частки у спільній сумісній власності та визнання права власності на майно, тоді як в справі, яка переглядається, предметом спору є визнання нерухомого майна об'єктом права спільної сумісної власності подружжя та поділ вказаного майна.

Інші доводи касаційної скарги про неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права є безпідставними, не спростовують висновків апеляційного суду та не дають підстав для скасування оскаржуваних рішення суду першої інстанції та ухвали апеляційного суду.

Статтею 337 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене колегія суддів дійшла висновку про відхилення касаційної скарги і залишення рішення суду першої інстанції та ухвали апеляційного суду без змін.

Керуючись ст. ст. 336, 337, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5, який діє від імені ОСОБА_4, відхилити.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26 грудня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Тернопільської області від 19 січня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.П. Касьян

Судді: В.П. Гончар

Т.П. Дербенцева

Д.О. Остапчук

В.О. Савченко