Ухвала

іменем україни

23 вересня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна О.П.,

суддів: Амеліна В.І., Гончара В.П.,

Остапчука Д.О., Савченко В.О.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний банк», треті особи: Шевченківський відділ державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції, ОСОБА_4, приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Літенко Людмила Володимирівна, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 05 листопада 2014 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 10 лютого 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2014 року ОСОБА_3 звернулася до суду із зазначеним позовом, у якому просила визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Літенко Л.В., про звернення стягнення на предмет іпотеки - належну їй на праві власності квартиру АДРЕСА_1. Свої вимоги обґрунтовувала тим, що вона не отримувала письмової вимоги про усунення порушень, а також нотаріус вчинив виконавчий напис за відсутності документів, які б підтверджували безспірність заборгованості та прострочення виконання зобов'язання.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 05 листопада 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 10 лютого 2015 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати оскаржувані судові рішення та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права й неправильним застосуванням норм матеріального права.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st324> підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що виконавчий напис вчинено нотаріусом з дотриманням вимог законодавства, а позивачка не надала належних та допустимих доказів на підтвердження позовних вимог.

Апеляційний суд погодився з такими висновками суду першої інстанції, зазначивши при цьому, що виконавчий напис нотаріуса за формою і змістом відповідає чинному законодавству, при його вчиненні нотаріусом був дотриманий встановлений законом порядок.

Проте погодитися з такими висновками апеляційного суду не можна з наступних підстав.

Відповідно до ст. 313 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st313/> справа розглядається апеляційним судом за правилами, встановленими для розгляду справ судом першої інстанції, за результатами якого апеляційний суд ухвалює рішення або постановляє ухвалу за правилами ст. 19 і гл. 7 розд. ІІІ цього Кодексу.

За змістом ухвала суду апеляційної інстанції повинна відповідати вимогам ст. 315 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st315/>. Зокрема, у ній повинні бути зазначені мотиви, з яких апеляційний суд виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався.

З урахуванням вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Проте, зазначеним вимогам ухвала суду апеляційної інстанції не відповідає. Суд належним чином не перевірив доводів апеляційної скарги; не перевірив законність і обґрунтованість ухваленого судом першої інстанції рішення; не навів достатніх мотивів прийнятого ним рішення; не зазначив обставини, якими б спростовувалися доводи апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 Закону України «Про нотаріат <nau://ukr/3425-12|st88>» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.

У разі порушення основного зобов'язання та (або) умов іпотечного договору вчинення виконавчого напису здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту одержання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги про усунення порушень.

Відповідно до ст. 35 Закону України «Про іпотеку <nau://ukr/898-15|st35>» письмова вимога про усунення порушень - це документ, в якому зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання за не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя (ст. 33 Закону України «Про іпотеку <nau://ukr/898-15|st33>»).

Відповідно до ст. 87 Закону України "Про нотаріат" <nau://ukr/3425-12|st87> для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлено постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів <nau://ukr/1172-99-п>» (далі - Постанова КМУ). Вказаний Перелік документів містить вичерпні підстави для вчинення виконавчого напису і розширювальному тлумаченню не підлягає.

Згідно з пунктом 284 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 20/5 від 3 березня 2004 року <nau://ukr04> (чинної на час вчинення виконавчого напису), нотаріус вчиняє виконавчі написи, зокрема, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем.

Пунктом 286 вищевказаної Інструкції передбачено, що при вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів.

Таким чином, виконавчий напис - це розпорядження нотаріуса про примусове стягнення з боржника на користь кредитора грошових сум або передачі чи повернення майна кредитору, здійснене на документах, які підтверджують зобов'язання боржника. В основі вчинення цієї нотаріальної дії знаходиться факт безспірності відповідальності боржника. Тому вчинення виконавчого напису - це не вирішення спору між кредитором та боржником, а підтвердження безспірності зобов'язань боржника.

Судами установлено, що 08 грудня 2006 року між сторонами укладено кредитний договір, відповідно до якого боржник отримала кредит у розмірі 46 700 доларів США зі сплатою 11,5% річних.

На забезпечення виконання умов кредитного договору у той же день між сторонами укладено договір іпотеки, предметом якого є належна позивачеві на праві власності квартира АДРЕСА_1.

У зв'язку з неналежним виконанням умов кредитного договору відповідачем 09 квітня 2009 року на адресу ОСОБА_3 направлено вимогу про усунення порушень та дострокове повернення кредиту, яку боржник отримала 13 травня 2009 року. Як вбачається зі змісту вимоги, заборгованість боржника перед банком внаслідок невиконання умов кредитного договору складає 46 183, 93 доларів США (45 074,89 доларів США - заборгованість по кредиту та 1 108,04 доларів США - заборгованість по сплаті процентів за користування кредитом) (а.с. 57, 58).

09 квітня 2011 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Літенко Л.В. було вчинено виконавчий напис № 414 про звернення стягнення на предмет іпотеки. Згідно виконавчого напису нотаріусом було звернуто стягнення на предмет іпотеки - належну позивачці квартиру АДРЕСА_1 в рахунок погашення заборгованості у розмірі 56 872,56 доларів США (заборгованість по кредиту - 45 203,44 доларів США та заборгованість по сплаті процентів за користування кредитом - 11 669,12 доларів США) (а.с. 7).

Вирішуючи справу, апеляційний суд на зазначені вимоги закону уваги не звернув, у порушення ст. ст. 303, 315 ЦПК України у достатній мірі не перевірив доводи апеляційної скарги, не врахував, що при вчиненні виконавчого напису нотаріусом не звернуто уваги на різний розмір заявленої кредитором до стягнення з боржника суми заборгованості (у вимозі про усунення порушень та дострокове повернення кредиту - 46 183, 93 доларів США, а у виконавчому написі - 56 872,56 доларів США), що не може свідчити про безспірність заборгованості, та дійшов передчасного висновку про залишення рішення суду першої інстанції без змін.

Враховуючи те, що зазначені порушення норм процесуального права унеможливили встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, ухвала апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st213> щодо законності й обґрунтованості, що в силу ч.3 ст. 338 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st338> є підставою для її скасування із передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 10 лютого 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.П. КасьянГоловуючий
Судді:В.І. Амелін В.П. Гончар Д.О. Остапчук В.О. СавченкоСудді: В.І. Амелін