Ухвала

іменем україни

01 квітня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Червинської М.Є.,

суддів: Леванчука А.О., Мазур Л.М.,

Парінової І.К., Ступак О.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_4, ОСОБА_5, товариства з обмеженою відповідальністю «Україна-Квант» про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою ОСОБА_4, ОСОБА_5, товариства з обмеженою відповідальністю «Україна-Квант» та їх представника ОСОБА_6 на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 05 вересня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 13 листопада 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2014 року Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» (далі - ПАТ «Райффайзен Банк Аваль») звернулося до суду з указаним позовом, у якому просило стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором у розмірі 189 291,60 доларів США, що еквівалентно 2 204 603 грн 70 коп.

Свої вимоги обґрунтовувало тим, що 20 червня 2007 року між відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» (далі - ВАТ «Райффайзен Банк Аваль»), правонаступником якого є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», та ОСОБА_4 було укладено генеральну кредитну угоду № 010/17-16/349 щодо надання кредитних коштів з лімітом 210 тис. доларів США, терміном до 19 червня 2017 року. У рамках генеральної кредитної угоди 20 червня 2007 року між тими ж сторонами укладено кредитні договори № 010/17-16/349/1 про надання кредиту у сумі 60 тис. доларів США на придбання нерухомого майна зі сплатою 12 % річних, терміном до 19 червня 2017 року та № 010/17-16/349/2 про надання кредиту у сумі 150 тис. доларів США на проведення реконструкції нерухомого майна зі сплатою 12 % річних, терміном до 19 червня 2017 року. Згідно з п. 4 додатка № 1 до генеральної кредитної угоди щомісячне погашення кредиту відбувається рівними частинами з нарахуванням процентів на залишок заборгованості по кредиту (платежі, що зменшуються). Додатковими угодами від 25 грудня 2008 року до кредитних договорів від 20 червня 2007 року були адаптовані графіки повернення кредитів, у подальшому додаткові угоди укладалися 24 липня 2009 року, 23 жовтня 2009 року, 27 серпня 2010 року, 30 серпня 2010 року, 30 січня 2012 року. На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 20 червня 2007 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_5 укладено договори поруки № 010/17-16/349/1/1 та № 010/17-16/349/2/1, за якими остання взяла на себе зобов'язання повернути кредити, відповідно, у розмірі 60 тис. доларів США та 150 тис. доларів США, проценти за користування ними, комісійну винагороду, неустойку у випадках, передбачених кредитними договорами, а також відшкодувати можливі збитки та виконати інші умови кредитного договору в повному обсязі. Додатковими угодами від 30 січня 2012 року № 1 договори поруки від 20 червня 2007 року № 010/17-16/349/1/1 та № 010/17-16/349/2/1 викладені в новій редакції. Крім того, 20 червня 2007 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та товариством з обмеженою відповідальністю «Україна-Квант» (далі - ТОВ «Україна-Квант») укладено договори поруки № 010/17-16/349/1/2 та № 010/17-16/349/2/1, згідно з якими останнє поручилося за виконання позичальником зобов'язання з повернення кредиту у розмірі 60 тис. доларів США та 150 тис. доларів США. Додатковими угодами від 30 січня 2012 року № 1 зазначені договори поруки були викладені в новій редакції. Посилаючись на те, що внаслідок неналежного виконання ОСОБА_4 як позичальником своїх зобов'язань станом на 13 травня 2014 року утворилася заборгованість у загальному розмірі 189 291,60 доларів США, що еквівалентно 2 204 603 грн 70 коп., яку позивач просив стягнути солідарно з відповідачів.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 05 вересня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 13 листопада 2014 року, позов задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором від 20 червня 2007 року № 010/17-16/349/1, а саме: заборгованість за тілом кредиту - 53 181,90 доларів США; заборгованість за процентами - 1 476,66 доларів США; пеня на заборгованість за процентами за період з 01 червня 2013 року до 13 травня 2014 року - 1 093 грн 31 коп.; пеня на заборгованість за кредитом за період з 31 травня 2013 року до 13 травня 2014 року - 527 грн 51 коп.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором від 20 червня 2007 року № 010/17-16/349/2, а саме: заборгованість за тілом кредиту - 129 090,54 доларів США; заборгованість за процентами - 5 044,45 доларів США; пеня на заборгованість за процентами за період з 01 червня 2013 року до 13 травня 2014 року - 2 709 грн 83 коп.; пеня на заборгованість за кредитом за період з 31 травня 2013 року до 13 травня 2014 року - 1 470 грн 11 коп.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_4 та ТОВ «Україна-Квант» на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором від 20 червня 2007 року № 010/17-16/349/1, а саме: заборгованість за тілом кредиту - 53 181,90 доларів США; заборгованість за процентами - 1 476,66 доларів США; пеня на заборгованість за процентами за період з 01 червня 2013 року до 13 травня 2014 року - 1 093 грн 31 коп.; пеня на заборгованість за кредитом за період з 31 травня 2013 року до 13 травня 2014 року - 527 грн 51 коп.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_4 та ТОВ «Україна-Квант» на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором від 20 червня 2007 року № 010/17-16/349/2, а саме: заборгованість за тілом кредиту - 129 090,54 доларів США; заборгованість за процентами - 5 044,45 доларів США; пеня на заборгованість за процентами за період з 01 червня 2013 року до 13 травня 2014 року - 2 709 грн 83 коп.; пеня на заборгованість за кредитом за період з 31 травня 2013 року до 13 травня 2014 року - 1 470 грн 11 коп.

Вирішено питання про судові витрати.

У касаційній скарзі відповідачі просять скасувати рішення судів першої й апеляційної інстанцій, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції або ухвалити нове рішення у справі, яким в задоволенні позову відмовити, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Статтею 527 ЦК України установлено, що боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

За змістом ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

До припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов'язання без згоди поручителя, які призвели до збільшення обсягу відповідальності останнього. Збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов'язання виникає в разі: підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення розміру) неустойки; встановлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення тощо.

Тобто у зобов'язаннях, в яких беруть участь поручителі, збільшення кредитної процентної ставки, навіть за згодою банку та боржника, але без згоди поручителя або відповідної умови у договорі поруки, не дає підстав покладення на останнього відповідальності за невиконання або неналежне виконання позичальником своїх зобов'язань перед банком.

Судом встановлено, що додатковими угодами від 25 грудня 2008 року до кредитних договорів від 20 червня 2007 року за заявою позичальника були адаптовані графіки повернення кредитів, а саме: п. 4 кредитних договорів викладений у новій редакції, згідно з якою повернення кредиту та сплата процентів відбувається з 19 січня 2009 року не щомісячними платежами, що зменшуються, а ануїтетними платежами, тобто сума кредиту та процентів щомісяця погашається рівними частинами протягом всього строку дії кредитного договору(а. с. 17, т. 1).

У подальшому додаткові угоди між банком та позичальником укладалися 24 липня 2009 року, 23 жовтня 2009 року, 27 серпня 2010 року, 30 серпня 2010 року, 30 січня 2012 року і погоджувалися з поручителями.

Додатковими угодами від 30 січня 2012 року № 1 договори поруки від 20 червня 2007 року № 010/17-16/349/1/1 та № 010/17-16/349/2/1, що були укладені з ОСОБА_5, та договори поруки від 20 червня 2007 року № 010/17-16/349/1/2 та № 010/17-16/349/2/1, що були укладені з ТОВ «Україна-Квант», були викладені в новій редакції.

Задовольняючи частково позов ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та стягуючи солідарно з відповідачів заборгованість за кредитними договорами у сумі 53181,90 доларів США та 129090,54 доларів США - за тілом кредиту; 1476,66 доларів США та 5044,45 доларів США - за процентами за користування кредитом; пеню на заборгованість за тілом кредиту у сумі 527 грн 51 коп. та 1 470 грн 11 коп., а також пеню за процентами у сумі 1 093 грн 31 коп. та 2 709 грн 83 коп., нараховану за період із 31 травня 2013 року до 13 травня 2014 року, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив із доведеності вказаних позовних вимог, оскільки кредитна заборгованість утворилася у зв'язку з невиконанням позичальником належним чином взятих за договором зобов'язань.

Надані позивачем на підтвердження розміру вказаної заборгованості письмові розрахунки та роздруківку електронного реєстру розрахункових документів про розмір і дату внесених позичальником платежів суд визнав належними письмовими доказами у розумінні вимог ст. 58 ЦПК України та надав їм оцінку згідно з вимогами ст. 212 ЦПК України, враховуючи положення ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», п. 40.1 ст. 40 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні».

При цьому суд встановив, що відповідачі не надали суду будь-яких доказів того, що зазначені в реєстрі розрахункових документів відомості не є повними і не враховують усіх внесених боржником платежів із погашення заборгованості за кредитом, крім того, клопотання про призначення у справі судово-бухгалтерської експертизи згідно зі ст. 143 ЦПК України відповідачі не заявляли, таким чином, суд дійшов висновку, що відповідачі не спростували вказаного позивачем розміру заборгованості за кредитом.

Залишаючи рішення суду першої інстанції без змін, апеляційний суд визнав безпідставними доводи апеляційної скарги щодо припинення поруки ОСОБА_5 і ТОВ «Україна-Квант» з тих підстав, що зміна додатковими угодами від 25 грудня 2008 року редакції п. 4 кредитного договору від 20 червня 2007 року (зміна порядку нарахування процентів за користування кредиту), що призвела до збільшення обсягу відповідальності на суму 3 тис. доларів США, недоведена, так як посилання на підтвердження цих доводів на графіки погашення кредитів, які складені за періоди, які відрізняються датою початкового розрахунку, є некоректним.

Проте судові рішення судів попередніх інстанцій не відповідають вимогам ст. ст. 213, 214, 315 ЦПК України, оскільки суд конкретно не встановив: призвела чи не призвела зміна порядку нарахування відсотків з класичного на ануїтетні платежі до збільшення обсягу відповідальності поручителя, що можливо зробити лише шляхом математичних розрахунків.

На порушення вимог ст. ст. 303-304 ЦПК України апеляційний суд належним чином не спростував доводів апеляційної скарги про збільшення обсягу відповідальності поручителів на суму 3 тис. доларів США у зв'язку зі зміною додатковою угодою від 25 грудня 2008 року редакції п. 4 кредитного договору від 20 червня 2007 року та не перевірив чи була згода поручителів на таке збільшення відповідальності.

Оскільки суди першої й апеляційної інстанцій на порушення вимог ст. ст. 212-215, 303, 315 ЦПК України не дотрималися норм процесуального права, що призвело до неможливості встановити фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, тому колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково, а ухвалені у справі рішення судів першої й апеляційної інстанцій - скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції з підстав, передбачених ч. 2 ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, ОСОБА_5, товариства з обмеженою відповідальністю «Україна-Квант», подану представником ОСОБА_6, задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 05 вересня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 13 листопада 2014 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.Є. Червинська

Судді: А.О. Леванчук

Л.М. Мазур

І.К. Парінова

О.В. Ступак