У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 березня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в складі:

Черненко В.А., Журавель В.І., Лесько А.О.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 31 січня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 2 квітня 2014 року, -

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2012 року публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі - ПАТ «УкрСиббанк») звернулось до суду з указаним позовом, в якому просило стягнути на свою користь з відповідачів солідарно заборгованість за кредитним договором від 1 липня 2008 року у розмірі 50 087,11 доларів США та судові витрати.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що 1 липня 2008 року між банком та ОСОБА_4, було укладено договір про надання споживчого кредиту, за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 43 тис. доларів США. В рахунок забезпечення виконання кредитного договору між банком та ОСОБА_5 було укладено договір поруки, за умовами якого поручитель зобов'язується перед кредитором відповідати за виконання позичальником усіх його зобов'язань в повному обсязі, що виникли з договору про надання споживчого кредиту, як існуючих в теперішній час, так і тих, що можуть виникнути в майбутньому. Вказував, що з метою зниження фінансового навантаження між банком та ОСОБА_4 2 лютого 2009 року було укладено додаткову угоду № 1 до кредитного договору щодо зміни умов договору, за якою змінено кінцевий термін повернення кредиту до 1 липня 2037 року, змінено розмір ануїтетного платежу на 477,96 доларів США, перенесено строк сплати процентів, нарахованих за період з 2 липня 2008 року по 31 грудня 2008 року. Аналогічні зміни внесено і до договору поруки. Вказував, що банк надав відповідачу кредит на засадах строковості, зворотності, цільового характеру використання, платності та забезпеченості, однак зобов'язання, щодо своєчасного повернення кредиту відповідач не виконує, внаслідок чого утворилась заборгованість у розмірі 50 087,11 доларів США.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 31 січня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Рівненської області від 2 квітня 2014 року, позов задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором від 1 липня 2008 року у розмірі 50 087,11 доларів США та судові витрати у розмірі 3 654 грн.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить судові рішення скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, законність та обґрунтованість судових рішень в межах касаційного оскарження, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про задоволення позову, з висновком якого погодився й апеляційний суд, правильно встановив характер спірних правовідносин сторін у справі та застосував норми матеріального права, які регулюють ці правовідносини, вирішив спір з урахуванням конкретних обставин справи з дотриманням норм процесуального права.

Зокрема, суди дійшли вірного висновку про те, що законом визначено обов'язок позичальника повернути позику у визначений законом строк та в порядку, погодженому договором, який був порушений ОСОБА_4, а тому банк має право дострокового стягнення заборгованості. Відповідач не надала суду доказів, які б спростували наявність у неї боргу перед позивачем, а тому позовні вимоги є обґрунтованими.

Доводи касаційної скарги та зміст оскаржуваних судових рішень не дають підстав для висновку про те, що судами при розгляді справи були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які відповідно до ст. ст. 338-341 ЦПК України є підставами для скасування судових рішень.

Ураховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 31 січня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 2 квітня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: В.А. Черненко

В.І. Журавель

А.О. Лесько