Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/1853/15 Головуючий у суді І-ї інстанції Панфілова А. В.
Категорія - спори про право власності та інші речові права про приватну власність
Доповідач Сукач Т. О.
УХВАЛА

Іменем України

23.09.2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого судді - Сукач Т.О.

суддів - Кривохижі В.І.

Мурашка С.І.

при секретарі - Напрюшкіній О.І.

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Кіровограді цивільну справу за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про усунення перешкод у користуванні майном та виселення, за апеляційною скаргою ОСОБА_3, який діє в своїх інтересах та інтересах ОСОБА_4, на рішення Кіровського районного суду міста Кіровограда від 23 червня 2015 року і

в с т а н о в и л а :

Рішенням Кіровського районного суду міста Кіровограда від 23 червня 2015 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про усунення перешкод у користуванні майном та виселення відповідачки з квартири АДРЕСА_1 без надання іншого житлового приміщення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 ОСОБА_6, який діє в своїх інтересах та інтересах ОСОБА_4 ОСОБА_7, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким їх позов задовольнити у повному обсязі. Зокрема, зазначає, що суд не врахував та не дав оцінки тим обставинам, що відповідачка не зареєстрована у спірній квартирі і не має права на проживання в ній, на момент пред'явлення позову приміщення квартири займала самоуправно без будь-яких підстав, передбачених законом.

ОСОБА_5 у судове засідання апеляційного суду повторно не з'явилася, про час і місце розгляду справи повідомлялася у встановленому ст. 76 ЦПК України порядку. 10 вересня 2015 року за заявою відповідачки у судовому засіданні було оголошено перерву. Причини повторної неявки відповідачка не повідомила. Ураховуючи положення ч.2 ст.305 ЦПК України, згідно з якою неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи, колегія суддів вирішила розглядати справу у відсутності відповідачки.

Заслухавши доповідача, пояснення ОСОБА_3 та його представника, ОСОБА_8, які підтримували доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обґрунтованість доводів апеляційної скарги у встановлених ст.303 ЦПК України межах, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову суд виходив з того, що відповідачка на законних підставах вселися у спірну квартиру з дозволу позивачів, які є власниками цієї квартири, її проживання у квартирі не перешкоджає власникам у реалізації їх прав, доказів чинення відповідачкою перешкод у користуванні та розпорядженні майном позивачами суду не надано.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду.

Судом з'ясовано, що згідно свідоцтва про право на спадщину за законом ОСОБА_3 ОСОБА_6 і ОСОБА_3 ОСОБА_7 є власниками ( по ? частині кожний) квартири АДРЕСА_1 (а.с.3). ОСОБА_3 ОСОБА_7 тимчасово проживає за межами України в Португалії (а.с.31).

До 2011 року, що сторонами не заперечується, ОСОБА_3 ОСОБА_6 і ОСОБА_5 проживали однією сім'єю без реєстрації шлюбу за адресою: АДРЕСА_2.06 серпня 2006 року у них народився син ОСОБА_9 (а.с.19). Після припинення спільного проживання ОСОБА_9 ОСОБА_6 і ОСОБА_5, позивачі надали дозвіл на вселення та проживання відповідачки разом з неповнолітніми дітьми у належній їм на праві власності квартирі за вказаною адресою. При цьому ОСОБА_9 ОСОБА_6 взяв на себе обов'язок по оплаті комунальних послуг (а.с.20).

Відповідно до положень ч.1 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону (ч.ч.1, 2 ст.319 ЦК України)

Згідно положень ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Ураховуючи наведене колегія суддів вважає правильним висновок суду про те, що позивачі, як власники, у визначеному законом порядку розпорядилися належним їм майном та дозволили відповідачці разом з двома неповнолітніми дітьми безоплатно проживати у спірній квартирі. Строку, коли відповідачка повинна звільнити квартиру, сторонами визначено не було.

У зв'язку з наведеним не можна погодитися з доводами позивачів, як на одну із підстав для виселення відповідачки, на те, що вона не здійснює оплати за комунальні послуги

Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 33 постанови № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз'яснив, що відповідно до положень статей 391 , 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов'язаних iз позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, i що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

За приписами ст.ст. 10, 11, 60 ЦПК України суд розглядає справу не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

На порушення вказаних вимог закону, позивачами не надано належних та допустимих доказів (ст.ст.58,59 ЦПК України) на підтвердження доводів про те, що відповідачкою порушуються їх права володіння, користування та розпоряджання спірною квартирою.

Розглянувши справу в межах заявлених вимог, на підставі наданих доказів, суд дійшов правильного висновку про безпідставність вимог позивачів і обґрунтовано відмовив у задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги не можна визнати переконливими, так як вони не містять посилань на докази, які б спростовували висновки суду першої інстанції та впливали на законність і обґрунтованість його рішення.

Пленум Верховного Суду України в п.15 постанови від 01 листопада 1996 року № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» роз'яснив, що при розгляді спорів про право користування жилим приміщенням необхідно брати до уваги, що ст.33 Конституції гарантує кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, свободу пересування та вільний вибір місця проживання. Це означає, що наявність чи відсутність прописки самі по собі не можуть бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім'ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому.

Ураховуючи наведене не можна визнати обґрунтованими доводи апеляційної скарги позивачів про те, що позивачка не має права на проживання у спірній квартирі, оскільки в ній не зареєстрована.

Ухвалюючи рішення суд правильно встановив характер правовідносин у справі та застосував до цих правовідносин норми матеріального права, які їх регулюють, вирішив спір з урахуванням меж заявлених позовних вимог та конкретних обставин справи, на підставі наданих сторонами доказів, з дотриманням норм процесуального права і колегія суддів не вбачає підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст.209,307,308,313,314,315 ЦПК України колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, який діє в своїх інтересах та інтересах ОСОБА_4, відхилити.

Рішення Кіровського районного суду міста Кіровограда від 23 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя

Судді