АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А ЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 жовтня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді - Слободянюк С.В.

суддів: Пікуль А.А., Крижанівській Г.В.,

при секретарі - Абдуллаєвій Е.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Печерського районного суду м. Києва від 23 червня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Автофінанс» про визнання договору фінансового лізингу недійсним та стягнення коштів,

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2015 року ОСОБА_2 звернувся в суд з наведеним позовом і просив суд визнати недійсним договір фінансового лізингу № 00750 від 24 грудня 2014 року, укладеного між ним та Товариством з обмеженою відповідальністю (ТОВ) «Лізингова компанія «Автофінанс»; стягнути кошті в сумі 2488,81 доларів США, що в перерахунку за курсом НБУ становить 57 989,00 грн. та стягнути судові витрати.

Позивач зазначав, що 24 грудня 2014 року, звернувшись до відповідача з метою отримання сільськогосподарської техніки (комбайн). До підписання договору йому було запропоновано сплатити авансовий платіж. Згідно квитанції від 24 грудня 2014 року позивач на поточний рахунок відповідача сплатив 41 140,00 грн. В цей день між сторонами було укладено договір фінансового лізингу. При вивчені договору, позивач дізнався, що відповідачем змінено предмет фінансового лізингу з комбайна на легковий автомобіль; згідно договору сплачені кошті в сумі 41 140,00 грн. визначаються не як авансований платіж, а як адміністративний платіж у розмірі 10% вартості предмету лізингу.

Заочним рішенням Печерського районного суду м. Києва від 23 червня 2015 року у позові відмовлено.

На рішення суду першої інстанції позивачем подано апеляційну скаргу, в якій, з посиланням на порушення судом норм матеріального і процесуального права, ставиться питання про скасування оскаржуваного рішення, ухвалення нового - про задоволення позову.

Апелянт зазначає, що відповідно до Закону України «Про фінансовий лізинг» (ст.16) визначено склад лізингових платежів, яким не передбачено такого виду лізингового платежу як адміністративний платіж; відповідачем змінено предмет договору, а тому, на думку апелянта, це є обставиною для визнання договору недійсним.

В судове засідання ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» не з*явились, судом належним чином повідомлялися про час та місце розгляду справи, про що свідчать поштові зворотні відправлення від 01 жовтня 2015 року (а.с.86).

Відповідно до положень ч.2 ст. 305 ЦПК неявка сторони, належним чином повідомленої про час і місце розгляду справи, не перешкоджає апеляційному розглядові справи.

В судовому засіданні - ОСОБА_2 підтримав апеляційну скаргу.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія суддів дійшла висновку про відхилення скарги з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг) на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).

Судом першої інстанції встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що 24 грудня 2014 року між ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» та ОСОБА_2 укладено договір №00750 фінансового лізингу. Предметом фінансового Лізингу по даному договору є транспортний засіб зазначений у даній статті та у Специфікації Додаток №2 Договору, а саме Hyndai іХ 35. Як зазначено у договорі предмет лізингу був самостійно та свідомо обраний лізингоодержувачем та в повній мірі відповідає вимогам лізингоодержувача (а.с.18-31).

Згідно термінів які визначені договором, адміністративний платіж - першочерговий одноразовий платіж, який входить до складу Першого платежу, що підлягає сплаті лізингоодержувачем на користь лізингодавця за перевірку, розгляд та підготовку документів для укладення договору, незалежно від назви призначення платежу у квитанції на сплату. Розмір адміністративного платежу відображається у додатку №1 до договору та становить погоджений Сторонами відсоток від вартості Предмета лізингу.

Додатком № 1 та додатком №2 до договору фінансового лізингу №00750 від 24.12.2014р. сторони визначили предмет лізингу, його вартість, період лізингу та інші необхідні умови договору (а.с.32, 33).

Згідно цих Додатків предметом лізингу є транспортний засіб, а саме Hyndai іХ 35.

Згідно ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.

Згідно ст. 16 Закону України «Про фінансовий лізинг» сплата лізингових платежів здійснюється в порядку, встановленому договором. Лізингові платежі можуть включати:

а) суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; б) платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; в) компенсацію відсотків за кредитом;

г) інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу.

Згідно ст. 1 цього Закону за договором фінансового лізингу (далі - договір лізингу) лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця(постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Посилання апелянта на те, що предмет лізингу було замінено відповідачем під час укладення договору не знайшло свого підтвердження під час судового розгляду. Так, умовами договору та додатками до нього сторони чітко визначили предмет лізингу. ОСОБА_2 ознайомився з текстом договору, додатком 1 та 2 до нього, та підписав його.

В судовому засіданні під час розгляду справи в апеляційному порядку позивач зазначав, що його обманули, оскільки він мав намір отримати за договором лізингу комбайн, про наявність якого йому у лізинговій компанія підтвердили, а при укладанні і підписанні спірного договору в ньому зазначили автомобіль марки Hyndai іХ 35.

У заявлених позовних вимог позивачем не ставить питання про визнання оспорюваного договору недійсним як правочин, вчинений під впливом обману.

Суд першої інстанції зазначав, позивач самостійно визначив марку та модель транспортного засобу.

Посилання апелянта на те, що адміністративний платіж не передбачений як вид лізингових платежів, судова колегія не приймає до уваги, оскільки згідно договору укладеного між сторонами, останній є першочерговим платежем (п.п.9.2,9.3), який входить до складу першого платежу, що підлягає сплаті лізингоодержувачем на користь лізингодавця за перевірку, розгляд та підготовку документів для укладення договору, незалежно від назви призначення платежу у квитанції на сплату.

Розмір адміністративного платежу відображається у додатку №1 до договору та становить погоджений сторонами відсоток від вартості предмета лізингу. Вказане свідчить про те, що адміністративний платіж входить до складу лізингових платежів.

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що судом першої інстанції дана належна оцінка доводам сторін у сукупності з наданими сторонами доказами, висновки суду відповідають обставинам справи, доводи, викладені у апеляційній скарзі, не спростовують їх, тому відсутні підстави для скасування оскаржуваного рішення.

Керуючись ст..ст.303,307,308,313 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Заочне рішення Печерського районного суду м. Києва від 23 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: