У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 липня 2015 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Рівненської області в складі:

головуючого судді Рожина Ю.М.,

суддів - Максимчук З.М., Ковальчук Н.М.,

секретаря судового засідання Ковальчук Л.В.,

з участю представника позивача публічного акціонерного товариства «АІСЕ Україна»Нагорного А.Є.,

представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Рівненської області цивільну справу за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_2 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 14 квітня 2015 року у цивільній справі за позовом приватного акціонерного товариства «АІСЕ Україна»до ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення боргу та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до приватного акціонерного товариства «АІСЕ Україна» про визнання угоди недійсною та стягнення збитків.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників судового розгляду, що з'явились у судове засідання, перевіривши рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а:

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 14 квітня 2015 року позов приватного акціонерного товариства «АІСЕ Україна» до ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення боргу задоволено повністю.

Стягнуто з ОСОБА_4, ОСОБА_5 з кожного окремо, солідарно з ОСОБА_2 на користь приватного акціонерного товариства «АІСЕ Україна» 8866 (вісім тисяч вісімсот шістдесят шість) гривень 99 копійок боргу за угодою № 73191 від 29 квітня 2004 року та 208 (двісті вісім) гривень 67 копійок судових витрат по справі, що складаються з судового збору та витрат на інформаційно-технічне забезпечення при розгляді справи.

В зустрічному позові ОСОБА_2 до приватного акціонерного товариства «АІСЕ Україна» про визнання угоди недійсною та стягнення збитків відмовлено повністю за недоведеністю та безпідставністю позовних вимог.

Зобов'язано ОСОБА_2 повернути приватному акціонерному товариству «АІСЕ Україна» безпідставно стягнені з нього 21300 (двадцять одну тисячу триста) гривень 85 копійок за скасованим рішенням апеляційного суду Рівненської області від 02 серпня 2013 року.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 вказує, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим у зв'язку з неправильним встановленням обставин, що мають значення для справи, внаслідок неправильного дослідження та оцінки доказів, а також порушення норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що всупереч ч.1 ст.6 ЦК України угода, укладена між ним та позивачем не відповідає загальним засадам цивільного судочинства, суперечить ч.1,3,5 ст.203 ЦК України, а тому є недійсною.

Доводить, що ПАТ «АІСЕ Україна» порушено вимоги ч.3 ст.632 ЦК України приписами якої передбачено, що зміна ціни в договорі після його виконання не допускається оскільки ним було придбано автомобіль за значно вищою ціною ніж передбачено договором.

Стверджує, що у відповідності до ч.6 ст.19 Закону України «Про захист прав споживачів» правочини вчинені з використанням пірамідальної схеми є недійсними, угода вчинена саме з використанням такої схеми, а тому є недійсною. Вказує, що при укладенні угоди товариство ввело його в оману щодо законності своєї діяльності, так як приховало факт відсутності у нього ліцензії, що є також нечесною підприємницькою діяльністю, яка заборонена Законом України «Про захист прав споживачів».

Звертає увагу, що послуги, які надавало ПАТ «АІСЕ Україна» за своїм змістом з моменту укладення оспорюваної угоди носили характер фінансових послуг, тому підлягали обов'язковому ліцензуванню уповноваженим на це органом відповідно до ст.34 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг».

За викладених обставин просить рішення скасувати ухвалити нове, яким в задоволенні позову ПАТ «АІСЕ Україна» відмовити, зустрічний позов задовольнити в повному обсязі.

В запереченні на апеляційну скаргу представник ПАТ «АІСЕ Україна» не погоджується з твердженнями апеляційної скарги.

Зазначає, що п.10.1 ст.10 Додатку №2 до Угоди передбачено, що якщо протягом терміну дії Угоди Виробник та/або Імпортер здійснить заміну або припинить імпортувати або виробляти модель Автомобіля, зазначену у Додатку №1, Фірма зобов'язується замінити її новою моделлю або іншим автомобілем. Дані вимоги товариством були виконані, здійснено заміну автомобіля, однак ОСОБА_2 скориставшись своїм правом, згідно з ст.6 Угоди та ст.9 Додатку №2 до Угоди, щодо вибору моделі автомобіля, обрав автомобіль іншої марки з значно більшою вартістю, враховуючи дані обставини вважає, що товариство належним чином надало ОСОБА_2 послуги передбачені умовами Угоди.

Доводить, що посилання відповідача на ст.19 Закону України «Про захист прав споживачів» та Закон України «Про фінансові послуги та регулювання ринків фінансових послуг» не можуть братися судом до уваги, оскільки вони не були чинними на момент укладення угоди, а у відповідності до ст.5 ЦК України акти цивільного законодавства не мають зворотної дії у часі. За викладених обставин просить рішення залишити без змін.

Апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 29 квітня 2004 року між ОСОБА_2 та закритим акціонерним товариством «АІСЕ Україна», правонаступником якого є ПАТ «АІСЕ Україна», було укладено угоду №73191, предметом якої є надання учаснику системи послуг, спрямованих на придбання автомобіля, зазначеного в додатку №1 до угоди через систему «Автоплан», організовану фірмою. Опис діяльності вказаної системи міститься у правилах діяльності «Автоплану» (додаток №2 до угоди). Додатки №1 та №2 є невід'ємними складовими частинами угоди, що передбачено статтею 10 угоди.

Відповідно до умов додатку №1 до угоди, предметом угоди є система послуг, спрямованих на придбання автомобіля «Дачія Соленза Пріма» за ціною 35955 грн, в ціну якого було закладено сумарний розмір повних внесків, які, в свою чергу, включали в себе чисті внески, адміністративні витрати та страхові внески. Фактично ціна автомобіля складає ціну угоди.

Згідно статті 4 угоди відповідач ОСОБА_2 зобов'язався оплатити стовідсоткову вартість автомобіля та вартість наданих йому послуг шляхом сплати 84-х щомісячних повних внесків.

У відповідності до термінології, визначеної у додатку №2 до угоди, повний внесок - це платіж, що складається з суми чистого внеску, адміністративних витрат та страхового внеску, і підлягає сплаті учасником системи; чистий внесок - це частина повного внеску, розмір якої визначається шляхом ділення ціни автомобіля на кількість внесків, зазначених у графіку внесків; адміністративні витрати - це плата за послуги фірми з організації діяльності Автоплану.

Як встановлено пунктом 3.1. статті 3 додатку №2 до угоди, ціна автомобіля - це роздрібна ціна автомобіля, яка щомісячно встановлюється виробником та/або імпортером в останній робочий день кожного місяця.

Пунктом 10.1. статті 10 додатку №2 до угоди передбачено, що якщо протягом терміну дії угоди виробник та/або імпортер здійснить заміну або припинить імпортувати або виробляти модель автомобіля, зазначену у додатку №1, фірма зобов'язується замінити її новою моделлю або іншим автомобілем. Ціна нової моделі або автомобіля буде дійсною для розрахунку повного внеску для сплати усіма учасниками групи.

В серпні 2007 року відповідач ОСОБА_2, відповідно до угоди, отримав автомобіль «Чері Амулет А-5», який зареєстрував на своє ім'я в органах ДАІ (реєстраційний номер НОМЕР_1), про що свідчить свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 від 28 серпня 2007 року.

Відповідачем ОСОБА_2 протягом травня 2004 року - березня 2010 року було сплачено 75 повних внесків з 84-х передбачених угодою, після чого сплату внесків відповідач припинив.

З наданого позивачем розрахунку слідує, що загальний розмір заборгованості відповідача ОСОБА_2 за угодою становить 8866 грн 99 коп. (9 повних внесків).

Задовольняючи первісний позов суд першої інстанції виходив з того, що автомобіль за угодою №73191 від 29 квітня 2004 року відповідачем ОСОБА_2 отриманий, а оплата за угодою проведена ним не у повному обсязі, заборгованість за угодою у розмірі 8866 грн 99 коп., враховуючи вимоги статей 553,554 ЦК України, підлягає стягненню на користь ПАТ «АІСЕ Україна» солідарно з ОСОБА_2, як боржника, та ОСОБА_4 і ОСОБА_5, як поручителів.

При цьому з посиланням та застосуванням норм матеріального права, а саме ст.ст.3,6,203,626,627,638 ЦК України, суд першої інстанції обґрунтовано послався на вільне волевиявлення та вільний вибір контрагентів та умов укладення договору, погодження його істотних умов, а за змістом ст.526 ЦК України таки умови договору повинні виконуватися сторонами належним чином, при цьому зроблено правильний та обґрунтований висновок про належне виконання позивачем своїх обов'язків за умовами укладеного договору.

Відмовляючи у зустрічному позові суд посилається на те, що угода між сторонами була укладена 29 квітня 2004 року, а Ліцензійні умови Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, були затверджені розпорядження лише 09 жовтня 2012 року, відсутність у позивача на час укладення угоди відповідної ліцензії не може заперечувати правомірності надання товариством послуг з купівлі автомобілів у групах учасників відповідно до системи «Автоплан».

Доводами апеляційної скарги даний висновок суду першої інстанції не спростовано,

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено без порушень норм матеріального і процесуального права, судом з'ясовано обставини, що мають значення для справи, в повній мірі, апеляційна скарга не містить посилань на закон, з порушенням якого ухвалено рішення, та не спростовує правильності висновків суду, а тому відсутні підстави для його скасування.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.303,307,308,313,314,315,317,324,325 ЦПК України колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 14 квітня 2015 року відхилити.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 14 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею чинності.

Головуючий Ю.М. Рожин

Судді З.М.Максимчук

Н.М. Ковальчук