АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний номер справи: 668/4238/15-ц Головуючий в І інстанції Гаврилов Д.В.
Провадження №22ц-791/1894/2015р. Доповідач - Радченко С.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2015 року липня місяця 01 дня колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Херсонської області в складі:

Головуючого: Радченка С.В.

Суддів: Колісниченка А.Г., Капітан І.А.

при секретарі: Грицак А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1, який діє в інтересах ОСОБА_2 на ухвалу Суворовського районного суду м.Херсона від 27 травня 2015 року в справі за скаргою ОСОБА_2 на дії державного виконавця відділу Державної виконавчої служби Суворовського районного управління юстиції в м.Херсоні; зацікавлена особа: ОСОБА_3,

В С Т А Н О В И Л А:

В квітні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду зі скаргою на дії державного виконавця, в якій посилалася на ту обставину, що на виконанні ВДВС Суворовського РУЮ м.Херсона знаходиться виконавче провадження про стягнення пені у розмірі 20000 грн. з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 27.03.2015 року він дізнався про накладення арешту та заборону відчуження належного йому на праві власності автобусу БАЗ А079.14 та на все рухоме майно. Вважає, що державний виконавець, накладаючи арешт на все належне йому майно, діяв всупереч вимогам ч.3 ст.57 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки розмір арештованого майна не відповідає сумі стягнення. Просив зобов'язати посадових осіб ВДВС скасувати накладення арештів на належне йому майно у виконавчому провадженні ВП №45975444.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Херсона від 27 травня 2015 року у задоволенні скарги відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, який діє в інтересах ОСОБА_2 просив ухвалу суду скасувати і постановити нову ухвалу, якою задовольнити його скаргу, посилаючись на порушення судом норм процесуального права.

Письмові заперечення на апеляційну скаргу не надходили.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, що з'явились в судове засідання, перевіривши відповідність оскаржуваної ухвали вимогам процесуального закону, колегія суддів вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню.

Судом встановлено, що на виконанні ВДВС Суворовського РУЮ м.Херсона знаходиться виконавче провадження про стягнення пені у розмірі 20000 грн. з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 24.03.2015 року постановою державного виконавця Поліщука Д.О. накладено арешт на все майно боржника ОСОБА_2 у межах суми звернення стягнення 20000 грн. (а.с.25). З витягів про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна вбачається, що за вищезазначеною постановою державного виконавця відбулося обтяження усього рухомого майна боржника ОСОБА_2, та, зокрема, автобусу БАЗ А079.14, держ.номер НОМЕР_1 (а.с.6, 8).

Відмовляючи в задоволенні скарги ОСОБА_2, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що вимоги про зняття арешту з майна мають вирішуватись в позовному провадженні за правилами виключної підсудності.

Проте, висновку суду суперечать нормам процесуального права, що відповідно до п.4 ст.311 ЦПК України є підставою для скасування ухвали суду першої інстанції та направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

В пункті 24 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику рогляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» №6 від 07.02.2014 року роз'яснено: «У справах за скаргами стягувача чи боржника на дії державного виконавця, пов'язані з арештом і вилученням майна та визначенням вартості й оцінки цього майна, суд перевіряє відповідність цих дій положенням статей 57, 58 Закону про виконавче провадження… Такі вимоги сторони виконавчого провадження розглядаються не у позовному проваджені, а як оскарження рішення державного виконавця про оцінку майна в процесуальному порядку, передбаченому розділом VII ЦПК… Вимоги інших осіб щодо належності їм, а не боржникові майна, на яке накладено арешт, вирішуються шляхом пред'явлення ними відповідно до правил судової юрисдикції позову до боржника та особи, в інтересах якої накладено арешт, про визнання права власності на це майно і зняття з нього арешту. У такому ж порядку розглядаються вимоги осіб, які не є власниками майна, але володіють ним на законних підставах. Орган державної виконавчої служби у відповідних випадках може бути залученим судом до участі у справі як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору».

Аналогічні положення містяться в п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 26.12.2003 року.

Приймаючи до уваги, що в справі яка розглядається до суду звертається боржник зі скаргою на дії державного виконавця, пов'язані з арештом належного особисто йому майна, то такі вимоги розглядаються в процесуальному порядку, передбаченому розділом VII ЦПК, що залишилося поза увагою суду першої інстанції.

Відповідно до положень ст.387 ЦПК України, за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу.

У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби і права чи свободи заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Оскільки судом першої інстанції постановлено ухвалу, яка не відповідає вимогам ст.387 ЦПК України та перешкоджає подальшому провадженню у справі, така ухвала на підставі п.4 ст.311 ЦПК України підлягає скасуванню із направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст.307, 311 п.4 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, який діє в інтересах ОСОБА_2 задовольнити частково.

Ухвалу Суворовського районного суду м. Херсона від 27 травня 2015 року скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: