Єдиний унікальний номер 725/7117/14-ц
Номер провадження 2/725/1627/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.09.2015 року.Першотравневий районний суд м.Чернівці

в складі:

головуючої судді Вольської-Тонієвич О.В.

при секретарі Бакун Л.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Чернівці цивільну справу за позовом Відкритого акціонерного товариства Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди в порядку регресу,-

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача звернувся до Першотравневого районного суду м.Чернівці із вказаним вище позовом до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди в порядку регрессу.

У позові посилався на те, що 28 березня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» та ОСОБА_1 було укладено поліс обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності №ВА/3636068, згідно якого забезпеченим транспортним засобом є автомобіль марки «ВАЗ 21070», державний номерний знак НОМЕР_1.

09 грудня 2008 року о 17:05 год. ОСОБА_2, керуючи транспортним засобом марки «ВАЗ 21070», д.н.з. НОМЕР_1. по вул.Бєлінського в м.Чернівці, під час виїзду з другорядної дороги на головну, не надав перевагу в русі автомобілю НОМЕР_2, внаслідок чого допустив зіткнення з вказаним автомобілем під керуванням водія ОСОБА_3

Постановою Шевченківського районного суду м.Чернівці від 26 грудня 2008 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КпАП України та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди ПАТ «Страхова компанія «Країна» здійснило власнику автомобіля марки «Дачія Логан», д.н.з. СЕ 7715АК ОСОБА_3 страхове відшкодування у розмірі 3 509 грн. 07 коп.

В подальшому рішенням Господарського суду м.Києва від 13 квітня 2012 року вказану суму коштів було стягнуто з позивача на користь Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна» у якості відшкодування шкоди в порядку регресу.

Вважає, що відповідач порушив вимоги п. 33.1.2 ст.33 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», оскільки у передбачений законом строк не повідомив позивача про настання дорожньо-транспортної пригоди.

У звязку із цим, просив позов задовольнити та стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь ВАТ Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» в порядку регресу суму виплаченого страхового відшкодування у розмірі 3 509 грн. 07 коп., а також 243 грн. 60 коп. сплаченого судового збору.

В судове засідання представник позивача не зявився, незважаючи на те, що належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи. Від нього до суду надійшло клопотання про слухання справи у його відсутність. Позов підтримав та просив його задовольнити.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_1 та його представник адвокат ОСОБА_4 заперечували щодо задоволення позову. Вказували на те, що позивачем пропущено строк на звернення до суду із вказаним позовом. Окрім того, вважають, що ОСОБА_2 є неналежним відповідачем по справі, оскільки він на момент дорожньо-транспортної пригоди був офіційно працевлаштований та виконував трудові обовязки. Просили у задоволенні позову відмовити.

Суд, заслухавши пояснення відповідача та його представника, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав:

Відповідно до вимог ст.4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Згідно ч.ч.1-3 ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.

Так, судом встановлено, що 28 березня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» та ПП ОСОБА_5 укладено поліс обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників надземних транспортів №ВА/3636068 зі строком дії до 27 березня 2009 року (а.с.5,24).

Відповідно до умов вказаного договору, забезпеченим транспортним засобом є автомобіль марки «ВАЗ 21070», державний номерний знак НОМЕР_1.

Згідно вимог ст.3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Відповідно до ч.4 ст.61 ЦПК України вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Постановою Шевченківського районного суду м.Чернівці від 26 грудня 2008 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КпАП України та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу. Постанова у встановленому законом поряду оскаржена не була, а тому є такою, що набрала законної сили (а.с.10).

Зі змісту постанови суду вбачається, що ОСОБА_1 09 грудня 2008 року о 17:05 год., керуючи транспортним засобом марки «ВАЗ 21070», д.н.з. НОМЕР_1. по вул.Бєлінського в м.Чернівці, під час виїзду з другорядної дороги на головну, не надав перевагу в русі, внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем НОМЕР_3, під керуванням водія ОСОБА_3

Рішенням Господарського суду м.Києва від 13 квітня 2012 року з Відкритого акціонерного товариства Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» на користь Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна» суму страхового відшкодування в порядку регресу в сумі 3 509 грн. 07 коп., а також 1 609 грн. 50 коп. витрат по сплаті судового збору (а.с.6-9).

Вказаним рішенням встановлено, що 28 березня 2008 року між ПАТ «Страхова компанія «Країна» та ОСОБА_3 укладено договір добровільного страхування транспортних засобів №22/006181/ПР/2.1.5.1, згідно якого забезпеченим транспортним засобом є автомобіль марки «Дачія Логан», державний номерний знак НОМЕР_4.

Страховим актом ПАТ «Страхова компанія «Країна» від 26 лютого 2009 року, дорожньо-транспортну пригоду, яка трапилась 09 грудня 2008 року, визнано страховим випадком та відшкодовано ОСОБА_3 страхове відшкодування у розмірі 3509 грн. 07 коп.

Відповідно до положень ст.993 ЦК України, ст.27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Згідно вимог ч.1 ст.1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала ( ч.1 ст.1166 ЦК України).

Як вбачається зі змісту пп.ґ) п.38.1 ст.38 Закону України «Про загальнообовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону.

Згідно п.п.33.1.2 п.33.1 ст.33 Закону України «Про загальнообовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний: вжити заходів з метою запобігання чи зменшення подальшої шкоди.

Відповідно до пп.33.1.4 п.33.1 ст.33 цього ж Закону у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний: невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов'язок, він має підтвердити це документально.

Аналогічну правову позицію висловив Верховний Суд України у своїй постанові від 12.02.2014 року у справі №6-1 ЦС 14.

Зокрема, суд вказав, що виходячи з аналізу ст.ст.33, 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» в редакції з 18.09.2011 року, страхувальник зобов'язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів повідомити страховика про настання ДТП і відповідно страховик після виплати страхового відшкодування має право на регресний позов до страхувальника, якщо останній не повідомив його про настання ДТП.

Як було встановлено судом, ОСОБА_1 у визначений законом строк не звернувся до позивача ВАТ НАСК «Оранта» із повідомленням про настання дорожньо-транспортної пригоди, у звязку із чим, у страховика виникло право на відшкодування шкоди в порядку регресу.

Безпідставним, на думку суду, є посилання відповідача та його представника на пропуск позивачем строку звернення до суду з позовом, виходячи з наступних підстав:

Так, статтею 257 ЦК України визначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Статтею 261 цього ж Кодексу передбачено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За регресними зобовязаннями перебіг позовної давності починається від дня виконання основного зобовязання (ч.6).

Отже, обовязок відшкодувати шкоду та право зворотної вимоги до винної особи виникає з моменту відшкодування потерпілому шкоди і з цього часу починається перебіг строку позовної давності.

Як вбачається із матеріалів справи, зокрема, платіжного доручення №49675 від 25 липня 2012 року, ПАТ НАСК «Оранта» виплатило ПАТ СК «Країна» кошти, які призначенні за рішенням Господарського суду м.Києва у якості страхового відшкодування за договором обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності, у розмірі 5118 грн. 57 коп. (а.с.11).

За таких обставин, саме з 25 липня 2012 року у ВАТ НАСК «Оранта» виникло право подати регресний позов до суду.

Таким чином, суд вважає, що позивачем не пропущено строк на звернення до суду за захистом своїх прав, у звязку із чим, не вбачає підстав для застосування наслідків пропуску строку позовної давності.

Окрім цього, не знайшло свого підтвердження в судовому засіданні й посилання ОСОБА_1 та його представника з приводу того, що позивачем подано позов до неналежного відповідача, виходячи з наступного:

Так, статтею 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу.

Як розяснив пленум Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у своїй постанові "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки" №4 від 01.03.2013 року особою, яка зобов'язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (п. 6).

Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2. Правил дорожнього руху України).

Не вважається особою, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка керує транспортним засобом у зв'язку з виконанням своїх трудових (службових) обов'язків на підставі трудового договору (контракту) із особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, якщо з нею укладено цивільно-правовий договір.

Таким чином, особа може бути звільнена від відповідальності лише за умови доведення факту виконання нею своїх трудових обов'язків під час вчинення дорожньо-транспортної пригоди.

Разом з тим, відповідачем ОСОБА_1 не надано суду належних та допустимих доказів з приводу того, що він на момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди був офіційно працевлаштований та в момент дорожньо-транспортної пригоди виконував трудові обовязки.

Згідно вимог ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Враховуючи те, що відповідачем ОСОБА_2 не надано суду належних доказів, які б спростовували позовні вимоги, натомість, позивачем позовні вимоги обґрунтовано та підтверджено належними доказами, суд приходить до висновку, що позов ПАТ НАСК «Оранта» підлягає задоволенню.

Крім того, суд вважає, що у відповідності до вимог ч.1 ст.88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача також підлягають стягненню судові витрати, понесені останнім у звязку із зверненням до суду з даним позовом.

На підставі вище викладеного та керуючись ст.933, ст..1166, ст..1191 ЦК України, ст. 27 Закону України «Про страхування», ст.ст. 33,38 Закону України «Про загальнообовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст.ст. 3, 10, 11, 58, 60, 64, 158, 212-215, 218, 294, 349 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Відкритого акціонерного товариства Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» (01032, м.Київ, вул.Жилянська, 75; ) в порядку регресу суму виплаченого страхового відшкодування в розмірі 3 509 (три тисячі пятсот дев»ять) грн. 07 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Відкритого акціонерного товариства Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» судовий збір у розмірі 243 (двісті сорок три) грн. 60 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду Чернівецької області через Першотравневий районний суд м.Чернівці протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя Першотравневого

районного суду м.Чернівці О. В. Вольська-Тонієвич