Р І ШЕ Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

Справа № 752/552/14-ц

Провадження № 2/752/1512/15

23.02.2015 року Голосіївський районний суд міста Києва в складі головуючого судді Фролова М.О., за участі секретаря Титоренко А.М. розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Обєднання співвласників багатоквартирного будинку «Стратегічне», ОСОБА_2 про захист прав споживача та усунення перешкод у користуванні власністю,-

встановив:

у січні 2014р. ОСОБА_1 звернулася до Голосіївського районного суду міста Києва з позовом до відповідачів ОСББ «Стратегічне», ОСОБА_3 про захист прав споживачів, усунення перешкод в користуванні власністю шляхом зобов'язання вчинити дії та не чинити перешкоди в користуванні нежилим приміщенням, при цьому пояснивши наступне.

21.02.2007р. між ОСОБА_1 та ОСОБА_4, ККУП «Фінансова компанія «Житло-інвест» було укладено угоду про внесення змін за № 4, відповідно до якої ОСОБА_1 набула права довірителя на фінансування будівництва, самостійне введення в експлуатацію і прийняття у свою власність нежилового приміщення АДРЕСА_1, згідно Договору доручення від 07.12.2005р. за № 25-1171 і Договору доручення від 07.12.2005р. за № 25-1172 із додатковими угодами про внесення змін від 10.11.2006р.При цьому позивач повністю оплатила вартість нежитлового приміщення НОМЕР_1 згідно наданої ККУП «Фінансова компанія «Житло-інвест» довідки від 24.10.2014р. за № 1171/2, та фактично прийняла від останнього вказане приміщення НОМЕР_1 за актом № 11 від 24.10.2014р. Враховуючи наведене позивач зазначила, що їй належать майнові права на приміщення НОМЕР_1 та вона є його власником, а також співвласником неподільного майна будинку. Разом з цим позивач пояснила, що приміщення АДРЕСА_1 на 22 поверсі в секції «А» та дістатися до нього було можливо за допомогою ліфту із секції «Б» вказаного поверху, оскільки ліфт секції «А» технічно працює лише до 21 поверху будинку і надалі необхідно було підійматися сходами на поверх 22 секції «А»до приміщення НОМЕР_1. Проте, відповідачі ОСББ «Стратегічне», ОСОБА_3 встановили у АДРЕСА_1 на 22 поверсі між секціями літ. «А» і «Б» стіну та облаштували замки на дверях в тамбурі ліфту секції «Б». При цьому позивач зазначила, що наведені дії відповідачів є незаконними, оскільки згідно технічного паспорту від 12.05.2014р. на приміщення НОМЕР_1 не передбачено існування стіни між секціями «А» і «Б» на 22 поверсі будинку НОМЕР_2. Крім того позивач пояснила, що згідно правил утримання жилих будинків і правил пожежної безпеки України на дверях евакуаційних виходів з коридорів поверху заборонено встановлювати запори, що перешкоджають їх вільному відкриванню з середини без ключа. У зв'язку із наведеним позивач зазначила, що відповідачі обмежили її право власності на приміщення НОМЕР_1, а також право як співвласника неподільного майна будинку на безперешкодне користування належним їй приміщенням НОМЕР_1 і належними на праві спільної сумісної власності секціями поверху 22 будинку. На підставі викладеного позивач просила зобов'язати ОСББ «Стратегічне» та ОСОБА_3 розібрати незаконно споруджену цегляну кладку, що унеможливлює прохід між секцією «А» та секцією «Б» на 22 поверсі даного будинку, прибрати незаконно встановлені замки на дверях в тамбурі ліфту секції «Б» на 22 поверсі даного будинку.

Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав та просив задовольнити позовні вимоги повністю.

Представник відповідача ОСББ «Стратегічне» у судовому засіданні та наданих письмових заперечення позов не визнав і просив відмовити у задоволенні позовних вимог повністю, оскільки відповідач не порушував право власності позивача, адже: позивач не має зареєстрованого у встановленому порядку права власності на приміщення НОМЕР_1; нежитлове приміщення НОМЕР_1 містить самочинне будівництво згідно технічного паспорту від 12.05.2014р. і на нього не виникає право власності у позивача; нежитлове приміщення НОМЕР_1 не введено в експлуатацію позивачем і остання не має права на його експлуатацію; згідно проектної документації поверху 22 секції «А» будинку НОМЕР_2 визначено приміщення НОМЕР_1 як технічне горище секції «А», а тому за проектом його не було обладнано ліфтом і передбачено доступ до нього виключно через сходові клітини з поверху 21 секції «А» будинку НОМЕР_2; згідно проектної документації поверху 22 секції «Б» будинку НОМЕР_2 зазначена секція належить до жилих приміщень будинку, а тому секцію «Б»мало бути відділено протипожежною перешкодою (стіною) від суміжного технічного приміщення НОМЕР_1 у секції «А» згідно вимог п.п. 4.13. ДБН В.1.1-7-202 «Пожежна безпека об'єктів будівництва»; встановлення протипожежної стіни між різними за призначенням секціями «А» і «Б» було здійснено законно на підставіробочого проекту «Відновлення системи протипожежного захисту в будинку АДРЕСА_1, на 22 поверсі між секціями «А» та «Б» від 2014р., який погоджено у встановленому порядку позитивною експертною оцінкою Державного підприємства «Укрдержбудекспертиза» від 04.08.2014р. за № 00-0531-14/ЕО/СЕ-1; зазначений позивачем технічний паспорт від 12.05.2014р. на приміщення НОМЕР_1 не є проектно-кошторисною документацією будинку НОМЕР_2 і не визначає проектне рішення у формі протипожежної стіни між секціями «А» і «Б» на 22 поверсі будинку.

Відповідач ОСОБА_3 позов не визнав та просив відмовити у задоволені позовних вимог до нього, оскільки останній не порушував права позивача і є неналежним відповідачем по справі.

Врахувавши надані сторонами пояснення, з'ясувавши обставини, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд робить висновок про необхідність відмовити у задоволені позову, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що відповідно до Акту про приймання в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта від 26.03.2005р. за № 070 (а.с. 61), було прийнято в експлуатацію закінчений будівництвом житловий будинок на 190 квартир по АДРЕСА_1 без прийняття в експлуатацію вбудовано-прибудованих нежитлових приміщень та підземної автостоянки.

Вбачається, що згідно укладеної між ОСОБА_1 та ОСОБА_4, ККУП «Фінансова компанія «Житло-інвест» угоди від 21.02.2007р. за № 4 (а.с. 15), ОСОБА_1 набула права і обов'язки довірителя за Договором доручення від 07.12.2005р. за № 25-1171 (а.с. 7) і Договором доручення від 07.12.2005р. за № 25-1172 (а.с. 10) із додатковими угодами до них від 10.11.2006р. (а.с. 13,14) на фінансування будівництва, самостійне введення в експлуатацію і прийняття у власність приміщення АДРЕСА_1.

Відповідно до оформленої ККУП «Фінансова компанія «Житло-інвест» довідки від 24.10.2014р. за № 1171/2 ОСОБА_1 було оплачено вартість нежилого приміщення НОМЕР_1 згідно Договору доручення від 07.12.2005р. за № 25-1171 і Договору доручення від 07.12.2005р. за № 25-1172.

Згідно акту від 24.10.2014р. за № 11 було прийнято ОСОБА_1 від ККУП «Фінансова компанія «Житло-інвест» приміщення НОМЕР_1.

Разом з цим, відповідно до поверхового плану проектної документації будинку НОМЕР_2 (а.с. 69) нежитлове приміщення НОМЕР_1 у секції «А» на 22 поверсі будинку НОМЕР_2 визначено як технічне горище із його відділенням стіною від жилої секції «Б» на 22 поверсі будинку.

При цьому згідно наявного у матеріалах справи технічного паспорту від 12.05.2014р. (а.с. 91) на приміщення НОМЕР_1 загальною площею 300,7 кв.м., останнє містить самовільно збудовану, переобладнану площу 300,7 кв.м.

В свою чергу у матеріалах справи наявний робочий проект «Відновлення системи протипожежного захисту в будинку АДРЕСА_1, на 22 поверсі між секціями «А» та «Б» від 2014р., загальними даними якого передбачено відновлення конструктивних елементів міжсекційної перегородки в будинку за адресою АДРЕСА_1, на 22 поверсі між секціями «А» та «Б», оскільки внаслідок самовільного перепланування приміщень загального користування та самовільного демонтажу перегородок між секціями житлового будинку на 22-му поверсі виникла загроза для мешканців будинку у випадку пожеж та надзвичайних ситуацій.

При цьому наведеним робочим проектом «Відновлення системи протипожежного захисту в будинку АДРЕСА_1, на 22 поверсі між секціями «А» та «Б» від 2014р. передбачено обємно-планувальне рішення щодо встановлення перегородки між секціями «А» і «Б» для відокремлення вказаних секцій і забезпечення безперешкодної евакуації з житлової секції, оскільки згідно вимог п.п. 4.13. ДБН В.1.1.-7-202 «Пожежна безпека об'єктів будівництва» частини будинків і приміщення різного призначення повинні розділятися між собою протипожежними перешкодами або огороджувальними конструкціями з нормованими межами вогнестійкості та межами поширення вогню по них.

Судом встановлено, що позитивною експертною оцінкою ДП «Укрдержбудекспертиза» від 04.08.2014р. за № 00-0531-14/ЕО/СЕ-1 погоджено у встановленому порядку робочий проект «Відновлення системи протипожежного захисту в будинку АДРЕСА_1, на 22 поверсі між секціями «А» та «Б» від 2014р.

Вищенаведені письмові докази згідно ч. 1 ст. 185 ЦПК України судом було оголошено в судовому засіданні із наданням сторонам можливість ознайомитися з ними для надання своїх заперечень чи спростування таких доказів у встановленому порядку згідно ч. 1 ст. 10, ч. 1 ст. 60 і ч. 1 ст. 185 ЦПК України.

Разом з цим позивачем не було надано обґрунтованих заперечень та не спростовано іншими доказами належність робочого проекту «Відновлення системи протипожежного захисту в будинку АДРЕСА_1, на 22 поверсі між секціями «А» та «Б» від 2014р із експертною оцінкою ДП «Укрдержбудекспертиза» від 04.08.2014р. за № 00-0531-14/ЕО/СЕ-1, а також поверхового плану проектної документації 22 поверху будинку НОМЕР_2.

При цьому, суд дослідивши всебічно і повно достовірність та належність окремо кожного доказу наявного у справі, а також достатність і взаємозв'язок їх у сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, приходить до висновку про законність спорудження в якості протипожежної перепони стіни між приміщенням НОМЕР_1 у секції «А» та жилою секцією «Б» на 22 поверсі будинку АДРЕСА_1.

Також суд зазначає, що позивачем не надано та в матеріалах справи відсутні докази наявності встановленого замку на дверях у тамбурі ліфту секції «Б», встановлення його відповідачами та наявності в останніх ключів від такого замку.

При цьому згідно ч. 1 ст. 10 і ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Разом з цим враховуючи пояснення позивача в позовній заяві та наявні у справі поверхові плани на 21 і 22 поверхи секції «А» АДРЕСА_1, суд зазначає про можливість доступу позивача до приміщення НОМЕР_1 безпосередньо через ліфт до 21 поверху та із нього сходами на 22поверх секції «А», без використання жилої секції «Б» наведеного будинку, у зв'язку із чим відсутнє обмеження доступу позивача до приміщення НОМЕР_1.

Крім того, суд відхиляє як необґрунтовані вимоги позивача про захист порушеного права власності останньої на нежитлове приміщення НОМЕР_1, у зв'язку із наступним.

Положеннями абз. 2 ст. 41 Конституції України визначено, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Згідно вимог абз. 2 ч. 2 ст. 331 ЦК України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Відповідно до ст. 182 ЦК України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом.

В свою чергу, відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» від 01.07.2004 року за № 1952-IV (далі - Закон № 1952-IV), цей закон регулює відносини, пов'язані з державною реєстрацією прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Згідно абз. 1 ч. 1 ст. 2 Закону № 1952-IV, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до ч. 1. ст. 3 Закону № 1952-IV, державна реєстрація прав є обов'язковою.

При цьому, положеннями ч. 3 ст. 3 Закону № 1952-IVвизначено, що права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Крім того, відповідно до ч.1 ст. 18 Закону № 1952-IV, підтвердженням виникнення права власності при здійсненні державної реєстрації прав на нерухоме майно є свідоцтво про право власності на нерухоме майно.

Однак позивачем не надано суду докази на підтвердження державної реєстрації її права власності на нежиле приміщення НОМЕР_1 у будинку АДРЕСА_1.

Також відповідно до наявного у справі технічного паспорту від 12.05.2014р. на приміщення НОМЕР_1 останнє містить самовільно збудовану, переобладнану площу 300,7 кв.м., що відповідає загальній площі наведеного приміщення.

Положеннями ч. 1 і. 2 ст. 376 ЦК України визначено, що житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Крім того суд зазначає, що згідно Акту про приймання в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта від 26.03.2005р. за № 070 було прийнято в експлуатацію АДРЕСА_1 без вбудовано-прибудованих нежитлових приміщень та підземної автостоянки.

Положеннями ч. 1 і 2 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» від 17.12.2011р. за № 3038-VI визначено обов'язковість ведення в експлуатацію об'єктів І -V категорій складності.

Відповідно до п. 7 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.04.2011р. за № 461, якщо проектною документацією визначено пусковий комплекс (чергу), він може бути прийнятий в експлуатацію окремо від об'єкта. При цьому пусковий комплекс (черга) повинен відповідати вимогам щодо його безпечної експлуатації.

З гідно ч. 5 ст. 39 Закону № 3038-VI і п. 11 Порядку, датою прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта є дата реєстрації декларації про готовність об'єкта до експлуатації або видачі сертифіката.

Разом з цим відповідно до п. 2.4. Договору доручення від 07.12.2005р. за № 25-1171 і Договором доручення від 07.12.2005р. за № 25-1172 визначено, що ОСОБА_1 як довіритель самостійно і за власний рахунок вводить в експлуатацію як об'єкт нерухомості приміщення НОМЕР_1.

Однак позивачем не надано суду докази завершення будівництвом та введення в експлуатацію приміщення НОМЕР_1 у будинку АДРЕСА_1.

Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно вимог ч. 4 ст. 60 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В свою чергу згідно ч. 8 ст. 39 Закону № 3038-VI і п. 12 Порядку, експлуатація закінчених будівництвом об'єктів, не прийнятих (якщо таке прийняття передбачено законодавством) в експлуатацію, забороняється.

На підставі викладеного суд приходи до висновку про відсутність у позивача зареєстрованого у встановленому порядку права власності на приміщення НОМЕР_1 та відсутність порушення такого права позивача зі сторони відповідачів, у зв'язку з чим позов не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 1-5, 8, 10, 11, 26, 27, 30, 60, 109, 118, 119, 208-209, 212-215, ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Обєднання співвласників багатоквартирного будинку «Стратегічне», ОСОБА_2 про захист прав споживача та усунення перешкод у користуванні власністю - відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржене протягом десяти днів з дня його проголошення, а рішення яке було ухвалено без участі особи, яка її оскаржує протягом десяти днів з дня отримання копії рішення. Апеляційна скарга подається до Апеляційного суду міста Києва через Голосіївський районний суд міста Києва.

Суддя