н/п 2/490/2747/2015 Справа № 490/2629/15-ц
Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМ`ЯМ УКРАЇНИ

18 червня 2015 року Центральний районний суд м. Миколаєва

у складі головуючого судді - Черенкової Н.П.

при секретарі - Ковальовій Я.С.,

позивача, відповідача за зустрічним позовом - ОСОБА_1

представника позивача, відповідача за зустрічним позовом - ОСОБА_2

за участі відповідача, позивача за зустрічним позовом - ОСОБА_3

адвоката відповідача, позивача за зустрічним позовом - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5, ОСОБА_3 про вселення та усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням, за зустрічним позовом ОСОБА_5, ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_3 про вселення в квартиру АДРЕСА_1 та зобов*язати відповідачів не чинити йому перешкод у користуванні вказаною квартирою.

У підтвердження своїх вимог, позивач послався на вимоги ст. 47 Конституції України та ст. 9 ЖК України, вказавши, що відповідачі виселили його з квартири, та змінили замки у квартирі, його вимоги щодо усунення перешкод залишили без задоволення.

У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили про його задоволення.

Судом роз*яснювалось право на уточнення позовних вимог, однак представик позивача та позивач залишили їх без змін.

Відповідачі позов не визнали, посилаючись на те, що ОСОБА_1 сам залишив місце проживання, та оскільки не проживає в квартирі більше року, подали зустрічний позов про визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням на підставі ст. 405 ЦК України.

В судовому засіданні ОСОБА_3 та адвокат ОСОБА_4 позов підтримали. З вказаних підстав у задоволенні позову ОСОБА_1 просили відмовити.

ОСОБА_1 вимоги зустрічного позову не визнав, просив у його задоволенні відмовити.

ОСОБА_5 до судового засідання не з*явилась.

Судом постановлено про розгляд справи у її відсутність.

Обставини справи, встановлені судом.

ОСОБА_3 та ОСОБА_5 на праві власності належить по 1/2 частині квартири АДРЕСА_2 (свідоцтво про право власності видано 01.06.2011 року на підставі договорів купівліпродажу від 15.10.1997 року та 25.09.1999 року)

ОСОБА_1 зареєстрований в даній квартирі 17.09.1999 року.

В квітні 2014 року ОСОБА_1 виїхав на дачну земельну ділянку, яка знаходиться на території СВТ « Бугський-1", де і мешкав до жовтня 2014 року.

12.03.2015 року ОСОБА_1 направив листа ОСОБА_5, в якому просив повернути ключі від квартири, та не перешкоджати у користуванні житловим приміщенням, оскільки там знаходяться його речі.

28.04.2015 року ОСОБА_5 направила заперечення ОСОБА_1 на його вимоги, вказавши, що 11.04.2014 року він добровільно забрав свої речі, поділив майно та залишив квартиру, та просила добровільно знятися з реєстрації в даній квартирі.

Зі змісту ст. 11 ЦПК України вбачається, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі , розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно ст.214 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання : чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджувалися, чи є інші фактичні дані / пропущення строку позовної давності тощо /, які мають значення для вирішення справи, та докази, на їх підтвердження, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Статтею 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір (ст. 60 ЦПК України).

Між тим, вказані обставини свідчать про те, що перешкод у користуванні житловим приміщенням з боку власників квартири ОСОБА_1 не чинилось, замки в квартирі не змінювались, він вільно розпоряджався своїми речами.

Допитані в якості свідків ОСОБА_6,ОСОБА_7, ОСОБА_8, які є дітьми позивача пояснили суду, що знають зі слів батька, що він не може дістатися до квартири із-за відсутності ключей.

Однак, свідки ОСОБА_9, ОСОБА_10, які є сусідами сторін, пояснили, що замки в квартирі не мінялись, скандалів, виселення не було, бачили, як сам ОСОБА_1 вивозив речі у квітні 2014 року.

Аналогічні пояснення давали свідки ОСОБА_11 та ОСОБА_12

Частиною ч.3 ст.47 Конституції України, ч. 3 ст. 9 Житлового Кодексу встановлено, що ніхто не може бути позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Оскільки судом не встановлено, що відповідачі позбавили ОСОБА_1 права на проживання у квартирі, не виселяли його, замки в квартирі не міняли, позивач не довів відсутність ключем від квартири, то підстав для задоволення позову у спосіб, визначений ним, суд не вбачає.

За такого, у задоволенні даного позову слід відмовити.

У відповідності до вимог ст. 405 ЦК України, член сім*ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності без поважних причин понад один рік.

Між тим, судом не добуто доказів відсутності ОСОБА_1 понад рік у даній квартирі, а тоому позов задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 15, 30, 62, 203, 209, 212-215 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_5, ОСОБА_3 про вселення та усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням відмовити.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_5, ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в порядку, та строки, передбаченому ст.ст. 293-296 ЦПК України.

Суддя : Черенкова Н.П.