АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого - Єлізаренко І.А.

суддів - Гайдук В.І., Калиновського А.Б.

за участі секретаря - Прудченко В.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_2 та апеляційну скаргу ОСОБА_3 - представника ОСОБА_4 на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 20 травня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_4 про визнання недійсним договору купівлі-продажу автомобіля, визнання права власності на ? частину автомобіля та витребування автомобіля із незаконного володіння,-

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2014 року ОСОБА_2 звернувся з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_4 про визнання недійсним договору купівлі-продажу автомобіля, визнання права власності на ? частину автомобіля та витребування автомобіля із незаконного володіння.

В обґрунтування позовних вимог, які в ході судового розгляду справи уточнювалися, ОСОБА_2 посилався на те, що 14 серпня 2009 року між ним та ОСОБА_7 Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції було укладено шлюб, який зареєстровано в книзі реєстрації шлюбів 14 серпня 2009 року, актовий запис № 607, та видано свідоцтво про шлюб серія НОМЕР_4 від 14 серпня 2009 року. В період шлюбу, а саме 15 листопада 2011 року ними було придбано автомобіль KIA SPORTAGE, код кузова НОМЕР_3 за 280 000 грн., право власності на даний транспортний засіб було зареєстровано за ОСОБА_5, а він мав право на керування транспортним засобом, 15 листопада 2011 року видано державний номер НОМЕР_1. 06 листопада 2014 року йому стало відомо про те, що його дружина ОСОБА_5, без його згоди та дозволу, продала вказаний автомобіль ОСОБА_6 Після цього ОСОБА_6 08 листопада 2014 року перепродав автомобіль ОСОБА_4 Вважає що договір купівлі-продажу автомобіля від 06 листопада 2014 року, укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 слід визнати недійсним, оскільки при продажі їх спільного з ОСОБА_5 автомобіля він не надавав згоди та дозволу на його продаж, тому просив визнати договір купівлі-продажу спірного автомобіля від 06 листопада 2014 року недійсним, визнати за ним право власності на ? частину автомобіля та витребувати із незаконного володіння у ОСОБА_4 спірний автомобіль.

12 січня 2015 року ОСОБА_5 звернулася із зустрічним позовом до ОСОБА_2 про визнання спільною власністю подружжя, визнання права власності та стягнення коштів (а.с.40-42).

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 01 квітня 2015 року зустрічну позовну заяву ОСОБА_5 до ОСОБА_2 про визнання спільною власністю подружжя, визнання права власності та стягнення коштів було залишено без розгляду (а.с.137, 138).

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 20 травня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково. Визначено за ОСОБА_2 право власності на ? частину автомобіля KIA SPORTAGE код кузова НОМЕР_3, реєстраційний номер НОМЕР_2. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Вирішено питання щодо судових витрат.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 09 липня 2015 року виправлено описку у вищезазначеному рішенні суду (а.с.241, 242).

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати частково в частині відмови у задоволенні його позовних вимог, ухвалити в цій частині нове рішення, яким його позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 - представник ОСОБА_4 просить рішення суду скасувати частково в частині визначення за ОСОБА_2 права власності на ? частину спірного автомобіля, ухвалити в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовити, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, апеляційну скаргу ОСОБА_3 - представника ОСОБА_4 задовольнити частково з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст.10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Як вбачається з матеріалів справи з 14 серпня 2009 року ОСОБА_2 та ОСОБА_5 перебувають у зареєстрованому шлюбі (а.с.8).

Під час перебування у шлюбі ними було придбано автомобіль KIA SPORTAGE код кузова НОМЕР_3, реєстраційний номер НОМЕР_2, право власності на який було зареєстровано за відповідачем ОСОБА_5 (а.с.48).

З довідки-рахунку від 06 листопада 2014 року вбачається, що ОСОБА_5 продала спірний автомобіль ОСОБА_6 (а.с.47, 103).

08 листопада 2014 року автомобіль ОСОБА_6 продав ОСОБА_4, який на теперішній час є власником спірного автомобіля KIA SPORTAGE код кузова НОМЕР_3, реєстраційний номер НОМЕР_2 (а.с.67, 142).

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_2 та визначивши за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину спірного автомобіля, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими, однак, погодитися з такими висновками суду неможливо, оскільки суд дійшов них через порушення норм матеріального права, що у відповідності до ст.309 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення.

З 14 серпня 2009 року ОСОБА_2 та ОСОБА_5 перебувають у зареєстрованому шлюбі (а.с.8).

Під час перебування у шлюбі ними було придбано автомобіль KIA SPORTAGE код кузова НОМЕР_3, реєстраційний номер НОМЕР_2, право власності на який було зареєстровано за відповідачем ОСОБА_5 (а.с.48).

З довідки-рахунку від 06 листопада 2014 року вбачається, що ОСОБА_5 продала спірний автомобіль ОСОБА_6 (а.с.47, 103).

08 листопада 2014 року ОСОБА_6 продав автомобіль ОСОБА_4, який на теперішній час є власником спірного автомобіля KIA SPORTAGE код кузова НОМЕР_3, реєстраційний номер НОМЕР_2 (а.с.67, 142).

Звернувшись до суду зі вказаними позовними вимогами, ОСОБА_2 посилався на те, що ОСОБА_5, без його згоди та дозволу, продала придбаний у період їх шлюбу вказаний автомобіль ОСОБА_6 (а.с. 4-6, 151-153, 167, 168).

Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно зі ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

За нормами частини четвертої статті 203 ЦК України правочин має вчинятись у формі, встановленій законом.

Отже, згода одного з подружжя на відчуження цінного спільного сумісного майна має бути надана у письмовій формі.

Однак, відповідно до положень частин першої та другої статті 218 ЦК України недодержання сторонами письмової форми правочину, встановленої законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Заперечення однією зі сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків. Якщо правочин, для якого законом встановлена його недійсність у разі недодержання вимоги щодо письмової форми, укладений усно і одна зі сторін вчинила дію, а друга сторона підтвердила її вчинення, зокрема шляхом прийняття виконання, такий правочин у разі спору може бути визнаний судом дійсним.

Законодавством не встановлено недійсності правочину при відчуженні спільного сумісного майна подружжя без письмової згоди одного з подружжя, а тому при розгляді спорів про розподіл цінного спірного майна та визнання недійсними правочинів з відчуження такого без письмової згоди одного з подружжя, за умови наявності іншої згоди, суди мають виходити з права одного з подружжя на відповідну компенсацію вартості відчуженого не в інтересах сім'ї майна.

Зазначене викладене у правових позиціях Верховного Суду України у справі

№6-7цс15 від 08 квітня 2015 року

Отже, оскільки законодавством не встановлено недійсності правочину при відчуженні спільного сумісного майна подружжя без письмової згоди одного з подружжя, підстав для визнання недійсним договору купівлі-продажу спірного автомобіля від 06 листопада 2014 року, укладеного між ОСОБА_5 і ОСОБА_6 та витребування автомобіля не має, а тому суд правильно відмовив у задоволенні позовних вимог позивача в цій частині.

Однак, враховуючи, що позивач має право на відповідну компенсацію вартості відчуженого його дружиною ОСОБА_5 не в інтересах сім'ї спірного автомобіля, за ним має бути визнано право на ? частину цього автомобіля, а не право власності на цю частину автомобіля, на що суд належної уваги не звернув.

З матеріалів даної справи вбачається з позовними вимогами про стягнення компенсації вартості ? частини відчуженого відповідачем ОСОБА_5 автомобіля позивач не звертався.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає відхиленню, апеляційна скарга ОСОБА_3 - представника ОСОБА_4 частковому задоволенню, рішення суду частковому скасуванню в частині визначення за ОСОБА_2 права власності на ? частину автомобіля KIA SPORTAGE код кузова НОМЕР_3, реєстраційний номер НОМЕР_2 з ухваленням в цій частині нового рішення про визнання за ОСОБА_2 права на ? частину вказаного автомобіля.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - представника ОСОБА_4 - задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 20 травня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_4 про визнання недійсним договору купівлі-продажу автомобіля, визнання права власності на ? частину автомобіля та витребування автомобіля із незаконного володіння скасувати частково в частині визначення за ОСОБА_2 права власності на ? частину автомобіля KIA SPORTAGE код кузова НОМЕР_3, реєстраційний номер НОМЕР_2.

Визнати за ОСОБА_2 право на ? частину автомобіля KIA SPORTAGE код кузова НОМЕР_3, реєстраційний номер НОМЕР_2.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя

Судді