Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 квітня 2015 року

Рівненський міський суд

головуючий Герасимчук М.К.,

при секретарі Чабалі В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Рівне цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням шляхом зняття фізичної особи з реєстраційного обліку, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в якому просять зобовязати ОСОБА_2 не чинити перешкоди в користуванні квартирою АДРЕСА_1, визнати ОСОБА_2 особою, що втратила право користування житловим приміщенням, шляхом зняття його з реєстраційного обліку за вказаною адресою.

В обґрунтування позовних вимог вказується, що квартира АДРЕСА_1 була придбана 11 жовтня 2002 року позивачем спільно з відповідачем та сином ОСОБА_3 20 серпня 2008 року відповідач подарував належну йому 1/3 частку квартири позивачу та синові в рівних частках. Відповідач, будучи зареєстрованим у помешканні, майже 2 роки у ньому не проживає, права власності на квартиру не має, відмовляється спільно утримувати квартиру, сплачувати комунальні платежі, внаслідок чого виникла заборгованість. Він не є членом сім"ї позивача, лише періодично з'являється за місцем реєстрації для того, щоб вчиняти неправомірні дії, погрожувати фізичною розправою, порушуючи правила суспільного співжиття.

В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги, суду пояснила, що відповідач, категорично відмовляється знятися з реєстраційного обліку, вимагає її виселення та продажу квартири. Приходячи у стані алкогольного сп'яніння, він вибиває двері, скандалить, застосовує фізичне насильство. Просила позовні вимоги задоволити.

Представник позивача ОСОБА_4 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, суду пояснила, що вона, як сусідка ОСОБА_1 неодноразово бачила неправомірну поведінку відповідача. Просила позов задоволити.

Представник відповідача ОСОБА_5 позовні вимоги не визнав, підтримавши заперечення на позовну заяву, суду пояснив, що ОСОБА_2, як співвласник квартири, не можу бути особою, яка втратила право на житло. Просив в задоволенні позову відмовити.

Заслухавши пояснення сторін, представників сторін, покази свідків, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення.

Судом встановлено, що на підставі Договору купівлі продажу, посвідченого державним нотаріусом Другої Рівненської державної нотаріальної контори 11 жовтня 2002 року, зареєстрованого в реєстрі за №2-1969, квартира АДРЕСА_1 була придбана у приватну власність ОСОБА_2, ОСОБА_1 та ОСОБА_3 20 серпня 2008 року, ОСОБА_2 передав належну йому 1/3 частину квартири у власність ОСОБА_1 та ОСОБА_3 в рівних частках по 1/6 кожному, що підтверджується Договором дарування, посвідченого приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу, зареєстровано в реєстрі за № 4832.

З Постанови про відмову у вчинені нотаріальної дії від 19 березня 2015 року вбачається, що ОСОБА_2 прийняв спадщину після смерті свого сина ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, в зв'язку з чим приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу ОСОБА_6 заведено спадкову справу № 2/2009. ОСОБА_2 є спадкоємцем першої черги. Належна ОСОБА_3 1/2 частина квартири АДРЕСА_1 входить до складу нерухомого спадкового майна.

Вказаною постановою ОСОБА_2 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на частку квартири в зв'язку з неподанням оригіналів правовстановлюючих документів.

Доводячи правомірність позовних вимог ОСОБА_1 та її представник вказували, що відповідач не є співвласником спірної квартири, так як не має зареєстрованого у встановленому порядку свідоцтва про право на спадщину, відтак, позбавлений права користування житловим приміщенням.

Однак, з такими доводами погодитися не можливо, оскільки незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч.5 ст.1268 ЦК України). Отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину є правом, а не обов"язком спадкоємця, сама відсутність такого свідоцтва не позбавляє спадкоємця прав на належне йому спадкове майно.

У сенсі положень частини 5 статті 1268 ЦК України належність спадщини спадкоємцеві не залежить від будь-яких інших дій, як то видача свідоцтва, державна реєстрація тощо. Потенційне право власності за спадкоємцем зарезервоване, оскільки для цього є формальні документи, але документально право власності настане лише за наявності останньої дії, якою буде завершена процедура складного юридичного факту, що призведе відповідно до положень частини 2 статті 1299 ЦК України до виникнення права власності на нерухомість у спадкоємця.

За змістом правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду України від 23 січня 2013 року в справі №6-164цс12, у спадкоємця, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають з часу відкриття спадщини; такий спадкоємець може захищати свої порушені права володіння та користування спадковим майном відповідно до глави 29 ЦК України; якщо у складі спадщини, яку прийняв спадкоємець, є нерухоме майно, право розпорядження нерухомим майном виникає в нього з моменту державної реєстрації цього майна (ч.2 ст.1299 ЦК України).

Таким чином, з моменту державної реєстрації нерухомого майна у спадкоємця виникає право розпорядження цим майном, в той час як право захищати свої порушені права володіння та користування спадковим майном відповідно до глави 29 ЦК України виникає у спадкоємця з часу відкриття спадщини.

Положеннями п. 34 Постанови Вищого спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" визначено, оскільки право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом (стаття 41 Конституції України, статті 316 - 319 ЦК), то власник на підставі статті 391 ЦК не може бути визнаний таким, що втратив право користування своїм майном, зокрема жилим приміщенням або виселений із нього, оскільки це не відповідає характеру спірних правовідносин, й такі вимоги регулюються, зокрема, статтями 71, 72, 109, 110, 116 ЖК УРСР.

У зв'язку із цим під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім'ї, попередніми членами його сім'ї, а також членами сім'ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК) із зняттям останнього з реєстрації.

Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

За наведених обставин, суд вважає за доцільне усунути позивачу перешкоди в користуванні власністю - житловим приміщенням, шляхом зняття відповідача з реєстраційного обліку, що не позбавляє його права на користування, оскільки, як зазначалося вище, втрата права користування житлом є наслідком припинення права власності на нього.

На підставі ст. 29, 383, 391 ЦК України, керуючись ст. 10, 11, 60, 212-215 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

Позовні вимоги ОСОБА_1 задоволити.

Усунути ОСОБА_1 перешкоди в користуванні житловим приміщенням, шляхом зняття ОСОБА_2 реєстраційного обліку за адресою АДРЕСА_1.

В задоволенні позову в частині визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 - відмовити за безпідставністю.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Рівненської області через Рівненський міський суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Головуючий -