АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И[1]

10 вересня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого судді: Білич І.М.

суддів: Болотова Є.В., Поліщук Н.В.

при секретарі: Богацькій М.М., Гречка Т.В.

за участю: представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 06 квітня 2015 року

в справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про стягнення коштів,

та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про зобов'язання укласти договір.

в с т а н о в и л а :

Звертаючись у серпні 2014 року до суду з позовом про стягнення коштів ОСОБА_5 вказував на те, що між ним та відповідачем 16 липня 2014 року був укладений попередній договір купівлі - продажу нерухомого майна, що належить відповідачу, а саме садового будинку розташованого в АДРЕСА_1. За умовами якого сторони зобов'язувалися у термін не пізніше 01 серпня 2014 року укласти основний договір. У якості підтвердження свого наміру на придбання майна він передав відповідачу аванс в розмірі 1 205 821 гривні, що становило 103 тисячі доларів США. Однак, у зв'язку з порушенням відповідачем строку виконання умов договору ( укладення основного договору), позивач просив стягнути на його користь суму авансу передану за умовами попереднього договору.

У ході розгляду справи до суду з зустрічним позовом звернувся відповідач ОСОБА_3 де не заперечуючи підстав укладення між сторонами попереднього договору вказував на відсутність своєї відмови та бажання укласти основний договір. Зазначаючи про те, що він саме 01 серпня 2014 року прибув до нотаріуса та чекав позивача для укладення угоди. І саме неявка позивача призвела до того, що угода була не укладена. Тому просив суд постановити рішення за яким зобов'язати відповідача укласти договір купівлі - продажу на умовах визначених попереднім договором.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 06 квітня 2015 року зустрічну позовну заяву ОСОБА_3 було залишено без розгляду в частині заявлених вимог про визнання недійсним договору.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 06 квітня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_5 було задоволено.

Стягнуто зі ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 неповернуту суму авансу в розмірі 1 205 821 гривни.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 про зобов'язання укласти договір - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду представник відповідача подав апеляційну скаргу, де ставив питання щодо його скасування та постановлення нового рішення за яким слід відмовити у задоволенні первісного позову а зустрічний позов задовольнити повністю. Вказуючи при цьому на те, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Представник апелянта у судовому засіданні підтримав подану апеляційну скаргу.

Представник позивача не визнав апеляційну скаргу, заперечував проти її задоволення.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб що з'явилися у судове засідання, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду в межах апеляційного оскарження, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом при розгляді справи було встановлено, що 16 липня 2014 року між сторонами по справі було укладено попередній договір, відповідно до умов якого сторони зобов'язувалися у термін не пізніше 1 серпня 2014 року укласти договір купівлі - продажу ( основний договір) нерухомого майна, що належить відповідачу на праві власності, а саме: садового будинку загальною площею 230, 5 кв.м, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно п. 2 попереднього договору сторони домовились про суму продажу садового будинку за ціною 2 985 285 гривень, що є еквівалентом 255 тисяч доларів США на день посвідчення цього договору за чинним курсом НБУ. В якості підтвердження наміру позивач ( покупець) передав відповідачу ( продавцю) суму авансу у розмірі 1 205 821 гривни.

Пунктами 4 та 5 попереднього договору було визначено також, що уразі відмови ОСОБА_5 від укладання основного договору до 01.08.2014 року та у разі невиконання цього договору з вини ОСОБА_3, останній зобов'язаний повернути суму авансу ОСОБА_5

Задовольняючи вимоги позивача ОСОБА_5 суд першої інстанції вказував на те, що за умовами укладеного між сторонами попереднього договору не було визначено, яким чином здійснюється повідомлення сторін про дату і порядок укладення основного договору, також не передбачено і місце вчинення право чину. Однак за п.3 попереднього договору сторони домовились, що для укладення основного договору відповідач ( апелянт) зобов'язується підготувати всі документи необхідні для нотаріального посвідчення основного договору. Тобто саме на відповідача покладався обов'язок щодо повідомлення позивача про наявність всіх необхідних документів для вчинення право чину до 01 серпня 2014 року. З'явившись 01 серпня 2014 року до нотаріуса який був вибраний відповідачем самостійно ( нотаріус який посвідчував попередній договір перебував у відпустці) відповідач не надав доказів того, що повідомив позивача про місце і час вчинення правочину, а також зібрання ним всіх необхідних документів для вчинення угоди.

Відмовляючи у задоволення зустрічного позову, суд вказував на те, що договір -це волевиявлення учасника правочину, яке в силу ст.203 ЦК України повинно бути вільним і відповідати його внутрішній волі. За правилами ст.ст. 6, 627 ЦК України свобода договору полягає в праві сторін вільно вирішувати питання при укладенні договору, виборі контрагентів та погодженні умов договору.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору ч. 1 ст. 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови ( пункти) визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

А відтак відмова відповідача за зустрічним позовом від укладення такого договору є формою реалізації ним своїх прав.

Розглядаючи спір, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Звертаючись до суду з апеляційною скаргою, апелянт вказував на те, що суд першої інстанції вирішуючи спір повинен був встановити причину не укладення основного договору, чи мало місце необґрунтоване ухилення однієї із сторін від укладення договору, а також з'ясувати умови відповідальності, які були встановлені попереднім договором.

Відповідач ( апелянт) не ухилявся від свого обов'язку, не відмовлявся від нього, а навпаки, все ще має намір укласти відповідний договір. Тому вважав, що суд необґрунтовано застосував наслідки невиконання обов'язку укласти основний договір, оскільки не встановив наявності вини в діях ОСОБА_3

Колегія суддів вважає, що зазначені вище доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, так як саме п. 3 попереднього договору було передбачено обов'язок відповідача ( апелянта) підготувати всі необхідні документи для укладення договору. Доказів того, що апелянт повідомив позивача про закінчення підготовки збору необхідних документів, а відтак і можливість укладення основного договору надано до суду не було.

Також не було надано доказів на підтвердження того, що позивач був обізнаний про необхідність явки саме 1 серпня до нотаріуса який був обраний за самостійним рішенням відповідачем ( нотаріус Маргарин Л.М. перебувала в відпустці).

Крім того, умовами попереднього договору було, а саме п.п. 5, 6 передбачено, що у разі невиконання цього договору з вини відповідача сума авансу повертається позивачеві. А так як сума авансу була передана позивачеві до підписання цього договору і договір не було укладено із вини відповідача, то правомірними є висновки суду щодо повернення на користь позивача суми авансу визначеного п. 2 попереднього договору.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування з доводів викладених у апеляційній скарзі нема.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 305, 307, 308, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів , -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 06 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту проголошення. Може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді:

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/7850/2015

Головуючий у суді першої інстанції: Калініченко Л.С.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Білич І.М.