Справа № 346/3667/15-ц
Провадження № 2/346/1493/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2015 року м. Коломия

Коломийський міськрайонний суд

Івано-Франківської області

в складі : головуючого судді П'ятковського В.І.,

секретаря Нефьодової Т.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Коломиї справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, про визнання права власності на майно та визнання особи такою, що втратила право на користування житлом,

В С Т А Н О В И В :

Позивачка, звернувшись до суду з даним позовом, посилається на те, що після смерті ОСОБА_3, яка померла 20 серпня 2014 року, за заповітом успадкувала її майно будинковолодіння № 18 по вул. Гагаріна в с. Велика Кам»янка, Коломийського району, Івано-Франківської області.

Дане майно належало на праві власності колгоспному двору, головою якого була померла. На момент ліквідації колгоспних дворів у господарстві були зареєстровані і проживали ОСОБА_3, її племінниця ОСОБА_4 та чоловік ОСОБА_4, ОСОБА_2. Оскільки останній після 15 квітня 1991 року не витребував своєї частки із майна двору протягом трьохрічного строку позовної давності, то втратив право на частку у майні двору.

Після смерті ОСОБА_4, у 2004 році, її тітка, ОСОБА_3, за законом успадкувала одну другу частину спадкового будинку і таким чином була єдиною власницею цього майна на момент своєї смерті.

Звернувшись до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини отримала відмову, так як правовстановлюючий документ на спадкове майно втрачений. З підстав втрати подавала відповідне оголошення у місцеву газету.

Просить суд, у звязку із виниклими обставинами, визнати за нею право власності на вказане будинковолодіння, а також визнати відповідача таким, що втратив право на користування цим житловим будинком з господарськими будівлями і спорудами.

У судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги у повному обсязі.

Відповідач, будучи належно повідомленим судом про час і місце розгляду справи по останньому відомому місцю проживання, в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд до відома не поклав, хоча його додатково повідомлялося шляхом відповідної публікації через засоби масової інформації.

Вивчивши та дослідивши матеріали справи у їх сукупності, заслухавши пояснення позивачки, показання свідків, суд вважає заявлені вимоги обґрунтованими, а тому підлягаючими задоволенню виходячи із наступного.

Судом встановлено, що будинковолодіння № 18 по вул. Гагаріна в с. Велика Кам»янка, Коломийського району, Івано-Франківської області належало на праві власності колгоспному двору, головою якого була ОСОБА_3.

З довідки Великокам»янської сільської ради Коломийського району № 164/02-24/006 від 01 липня 2015 року видно, що станом на 01 липня 1990 року та 15 квітня 1991 року, час ліквідації колгоспних дворів, у вказаному будинковолодінні були зареєстровані ОСОБА_3, її племінниця ОСОБА_4, а також ОСОБА_2, іі чоловік.

Так як відповідач протягом трьох років із вказаної дати не витребував із майна двору свою частку, то він втратив право власності на майно двору, хоча при цьому залишається зареєстрований у вказаному будинку до цього часу.

Із даних акта Великокамянської сільської ради від 01 липня 2015 року № 73 видно, що ОСОБА_2 не проживає у будинку з 1999 року.

Це ж суду підтвердили допитані свідки, ОСОБА_5 та ОСОБА_6, сусіди покійної ОСОБА_3, вказавши на факт тривалої відсутності відповідача та відсутності при цьому з його боку будь-яких допомог по утриманню будинку.

Згідно з п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» зазначено, що не витребовування частки з майна колишнього колгоспного двору, що збереглося на 15 квітня 1991 року, поширюється загальний трирічний строк позовної давності. Розмір частки члена двору визначаться виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних.

23 березня 2004 року ОСОБА_4 померла, що підтверджується даними протокола предявлення трупа для впізнання від 22 квітня 2015 року.

У спадкову масу ввійшла одна друга зазначеного будинковоління, яку успадкувала за законом її тітка ОСОБА_3, яка пізніше 20 серпня 2014 року, про що 21 серпня 2014 року складено відповідний актовий запис № 32.

Померла залишила заповіт, посвідчений 19 серпня 2014 року секретарем Великокамянської сільської Ради та зареєстрований в реєстрі за № 106, яким все своє майно заповіла позивачці.

У спадкову масу ввійшло, у тому числі, вищезазначене будинколодіння.

Належність померлій цього майна підтверджується даними виписки з інвентаризаційних матеріалів від 21 квітня 2015 року № 52751, де вказана підстава виникнення у спадкодавці права власності на майно - свідоцтво про право власності видане 01 вересня 1989 року виконкомом Коломийської районної ради на підставі рішення № 125 від 14 червня 1989 року.

Згідно з даними технічного паспорта від 29 квітня 2015 року загальна площа спадкового будинковоління складає 42,4 кв.м., а його вартість становить 53 647 грн.

Із постанови державного нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 07 серпня 2015 року видно, що позивачка мала намір зареєструвати право власності на спадкове майно, однак не зуміла це довести до кінця через відсутність правовстановлювального документа, що підтверджує право власності померлої на спадкове майно.

Як вбачається із оголошення у газеті «ЗР-інформ» № 23 (1021) 05 червня 2015 року, свідоцтво про право власності на вищезазначений спадковий будинок вважається недійсним внаслідок втрати.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Пункт 1 ч.2 ст. 16 ЦК України передбачає, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Згідно п. 11 ст. 346 ЦК України право власності припиняється з моменту смерті власника.

Згідно з ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право не оспорюється або не визнається іншою особою.

У відповідності до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок смерті.

Виходячи з того, що позивачка являється єдиною спадкоємицею за заповітом після смерті спадкодавиці, однак через відсутність правовстановлюючого документа не взмозі оформити спадщину, то суд вважає за можливе визнати за нею право власності на спадкове майно шляхом задоволення позову.

Відповідно до ст. 405 ч.2 ЦК України член сім»ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі його відсутності, без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом, а тому виходячи із проаналізованого вище заявлені вимоги слід задоволити.

На підставі наведеного та ст.ст. 55, 124 Конституції України, 15, 16, 328, 346, 392, 405, 1233 ЦК України, керуючись ст.ст. 213, 215, 223, 294 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задоволити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, право власності на житловий будинок, господарські будівлі і споруди, що знаходяться за адресою : с. Велика Кам»янка, вул. Гагаріна, 18, Коломийського району, Івано-Франківської області.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, таким, що втратив право на користування житлом житловим будинком, господарськими будівлями і спорудами, що знаходяться за адресою : с. Велика Кам»янка, вул. Гагаріна, 18, Коломийського району, Івано-Франківської області, та зняти його з реєстрації за цією адресою.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Івано-Франківської області через Коломийський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії.

Суддя П'ятковський В. І.