У х в а л а

6 квітня 2015 року м. Київ
Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

суддів:Сеніна Ю.Л., Лященко Н.П.,Сімоненко В.М., -

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 лютого 2015 року в справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6, третя особа - ОСОБА_4, про поділ спільного майна подружжя,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Переяслав-Хмельницького районного суду Київської області

від 30 січня 2004 року зазначений позов ОСОБА_5 задоволено у повному обсязі.

Рішенням Апеляційного суду Київської області від 14 березня 2011 року рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог про виділення у власність ОСОБА_5 цілісного майнового комплексу "Швейна фабрика "Гаян" скасовано, у цій частині ухвалено нове рішення, яким відмовлено в задоволенні позову.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 лютого 2015 року касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилено, рішення Апеляційного суду Київської області від 14 березня 2011 року залишено без змін.

У поданій до Верховного Суду України заяві ОСОБА_4 просить скасувати рішення Апеляційного суду Київської області від 14 березня 2011 року, ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 лютого 2015 року й залишити в силі рішення Переяслав-Хмельницького районного суду Київської області від 30 січня 2004 року, посилаючись на неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального та процесуального права, а саме: статті 23 Закону України "Про іпотеку", частини першої статті 158, частин першої, другої, четвертої статті 74 ЦПК України.

На підтвердження своїх доводів ОСОБА_4 наводить ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

від 7 лютого 2011 року, від 25 січня 2012 року, від 25 квітня 2012 року,

від 11 травня 2012 року, від 16 січня 2013 року, від 13 лютого 2013 року,

від 20 березня 2013 року та від 14 серпня 2013 року.

Перевіривши доводи заяви, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що підстави для відкриття провадження у справі відсутні.

Відповідно до статті 355 ЦПК України заява про перегляд судових рішень у цивільних справах може бути подана виключно з підстав: неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах; неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм процесуального права - при оскарженні судового рішення, яке перешкоджає подальшому провадженню у справі або яке прийнято з порушенням правил підсудності або встановленої законом компетенції судів щодо розгляду цивільних справ; встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов'язань при вирішенні даної справи судом; невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині позовних вимог про виділення у власність позивачки цілісного майнового комплексу "Швейна фабрика "Гаян" та відмовляючи в цій частині в задоволенні позову, апеляційний суд, з висновками якого погодився суд касаційної інстанції, виходив із того, що спірне майно приватного підприємства не є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, з 2000 року цей майновий комплекс перебуває в іпотеці банку.

Під час розгляду справи судами не було встановлено, що статутний капітал та майно приватного підприємства були сформовані за рахунок спільної сумісної власності подружжя.

У наданих для порівняння:

- ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 лютого 2013 року, суд касаційної інстанції виходив із того, що статутний капітал та майно приватного підприємства, сформовані за рахунок спільної сумісної власності подружжя;

- ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 квітня 2012 року суд касаційної інстанції, залишаючи в силі рішення суду першої інстанції, яким задоволено позовні вимоги про виділення у власність позивача частини будинку, виходив із того, що згідно із змістом статті 23 Закону України "Про іпотеку", у разі переходу права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою.

Порівняння вищенаведених судових рішень із судовим рішенням, яке переглядається, не дає підстав для висновку про те, що суд касаційної інстанції при розгляді двох чи більше справ за тотожних предмета спору, підстав позову та за аналогічних обставин і однакового регулювання нормами матеріального права спірних правовідносин дійшов протилежних висновків щодо заявлених позовних вимог.

Доводи, які наведені в заяві, щодо порушення норм процесуального права не свідчать про наявність підстав для перегляду судових рішень згідно вимог пункту 2 частини першої статті 355 ЦПК України

Керуючись статтею 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

У допуску до провадження Верховним Судом України справи за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6, третя особа - ОСОБА_4, про поділ спільного майна подружжя за заявою ОСОБА_4 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 лютого 2015 року в справі відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Ю.Л. Сенін
Н.П. Лященко
В.М. Сімоненко