Ухвала

іменем україни

23 вересня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,

суддів: Дем'яносова М.В., Коротуна В.М.,

Парінової І.К., Ступак О.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом прокурора Мукачівського району в інтересах держави в особі Кольчинської селищної ради Мукачівського району Закарпатської області до ОСОБА_3, треті особи: управління Держземагентства в Мукачівському районі, ОСОБА_4, про витребування земельної ділянки, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Закарпатської області від 26 травня 2015 року,

в с т а н о в и л а :

У грудні 2014 року прокурор Мукачівського району звернувся до суду в інтересах держави в особі Кольчинської селищної ради Мукачівського району Закарпатської області з позовом до ОСОБА_3, обґрунтовуючи вимоги тим, що під час перевірки прокуратури встановлено факт підробки з боку секретаря Кольчинської селищної ради ОСОБА_5 рішення ХІХ сесії XXIIІ скликання Кольчинської селищної ради від 19 грудня 2001 року, яка шляхом внесення на окремому аркуші недостовірних даних, додатково внесла у вказане рішення про виділення земельних ділянок в урочищі «Діброва» прізвища громадян щодо яких рішення не приймалося, в тому числі ОСОБА_4 Вироком Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 07 грудня 2011 року, що був залишений без змін ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 24 травня 2012 року, ОСОБА_5 визнана винною у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 364, ч. 2 ст. 366 КК України. На підставі підробленого рішення сесії від 19 грудня 2001 року рішенням Кольчинської селищної ради від 23 червня 2004 року ОСОБА_4 було надано земельну ділянку для ведення особистого підсобного господарства, а 27 березня 2008 року видано державний акт на право власності на земельну ділянку в урочищі «Діброва» площею 0,15 га, кадастровий номер НОМЕР_1. У подальшому ОСОБА_4 відчужив зазначену земельну ділянку на підставі договору купівлі-продажу від 07 листопада 2012 року ОСОБА_3, який 27 листопада 2012 року отримав державний акт на право власності на спірну земельну ділянку. Посилаючись на те, що обставини підробки рішення сесії селищної ради підтверджені вироком Мукачівського міськрайонного суду від 07 грудня 2011 року, а отже земельна ділянка вибула з володіння ради не з її волі, прокурор просив витребувати від ОСОБА_3 вищевказану земельну ділянку.

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 05 березня 2015 року в позові відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 26 травня 2015 року рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 05 березня 2015 року скасовано та позов задоволено. Витребувано на користь територіальної громади с. Кольчино від ОСОБА_3 земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства, площею 0,15 га, кадастровий номер НОМЕР_1, розташовану в урочищі «Діброва» на території смт Кольчино Мукачівського району Закарпатської області.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм процесуального права і неправильне застосування норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Встановлено, що рішенням ХІХ сесії XXIIІ скликання Кольчинської селищної ради Мукачівського району Закарпатської області від 19 грудня 2001 року ОСОБА_4 було виділено земельну ділянку площею 0,15 га в урочищі «Діброва» у смт Кольчино Мукачівського району Закарпатської області (15-17).

Рішенням Х сесії ІV скликання Кольчинської селищної ради Мукачівського району Закарпатської області від 23 червня 2004 року ОСОБА_4 надано у приватну власність земельну ділянку для ведення особистого підсобного господарства площею 0,15 га в урочищі «Діброва» та на підставі цього рішення останньому видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2 від 27 березня 2008 року (а. с. 26, 27).

На підставі договору купівлі-продажу від 07 листопада 2012 року ОСОБА_4 продав зазначену земельну ділянку ОСОБА_3 та 27 листопада 2012 року останньому видано державний акт на право власності на землю серії НОМЕР_3 (а. с. 28, 29, 45, 46).

Вироком Мукачівського міськрайонного суду від 07 грудня 2011 року, зміненим ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 24 травня 2012 року, секретаря Кольчинської селищної ради Мукачівського району Закарпатської області ОСОБА_5 визнано винною у підробці рішення ХІХ сесії XXIIІ скликання Кольчинської селищної ради Мукачівського району Закарпатської області від 19 грудня 2001 року, яка шляхом внесення на окремому аркуші недостовірних даних, додатково внесла у вказане рішення про виділення земельних ділянок в урочищі «Діброва» 35 осіб, в тому числі й на ім'я ОСОБА_4 (а. с. 6-12).

Рішенням Мукачівського районного суду Закарпатської області від 12 березня 2014 року, яке набрало законної сили, визнано недійсним рішення Х сесії ІV скликання Кольчинської селищної ради Мукачівського району Закарпатської області від 23 червня 2004 року про надання в приватну власність земельних ділянок для ведення особистого підсобного господарства (а. с. 21-25).

Рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 22 травня 2014 року задоволено позов прокурора Мукачівського району. Скасовано державний акт на право власності на землю, виданий на ім'я ОСОБА_4 (а. с. 18-20).

Відмовляючи в позові, суд першої інстанції дійшов висновку, що спірна земельна ділянка вибула із володіння власника поза волею останнього, проте позивачем пропущено строк для звернення до суду з даним позовом.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та задовольняючи позов, апеляційний суд виходив із того, що спірна земельна ділянка вибула з володіння власника - держави незаконно, поза її волею у зв'язку з підробленням рішення XIX сесії XXIII скликання Кольчинської селищної ради Мукачівського району Закарпатської області від 19 грудня 2001 року. ГІри цьому зазначив, що прокурор звернувся до суду в межах трирічного строку позовної давності.

Такі висновки суду апеляційної інстанції відповідають вимогам закону та ґрунтуються на фактичних обставинах справи.

Згідно зі ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, які не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Статтею 387 ЦК України передбачено право власника витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Відповідно до ч. 3 ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

У п. 21 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз'яснено, що спір про повернення майна, що виникає з договірних відносин або відносин, пов'язаних із застосуванням наслідків недійсності правочину, підлягає вирішенню відповідно до законодавства, яке регулює ці відносини. У разі коли між особами відсутні договірні відносини або відносини, пов'язані із застосуванням наслідків недійсності правочину, спір про повернення майна власника підлягає вирішенню за правилами ст. ст. 387, 388 ЦК України.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та задовольняючи позов, суд апеляційної інстанцій з дотриманням вимог ст. ст. 212-214, 303, 316 ЦК України повно, всебічно та об'єктивно встановив фактичні обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, та дійшов обґрунтованого висновку, що порушене право позивача підлягає захисту на підставі положень ст. 388 ЦК України, оскільки спірна земельна ділянка вибула із володіння власника - Кольчинської селищної ради Мукачівського району Закарпатської області поза її волею, а ОСОБА_4, не будучи власником цієї земельної ділянки, безпідставно розпорядився нею, відчуживши ОСОБА_3

Крім того, правильними є висновки апеляційного суду про непропущення позивачем строку позовної давності при зверненні до суду з цим позовом згідно з ч. 1 ст. 261 ЦК України, враховуючи те, що рішення X сесії IV скликання Кольчинської селищної ради Мукачівського району Закарпатської області від 23 червня 2004 року про виділення спірної земельної ділянки визнано недійсним судовим рішенням від 12 березня 2014 року, державний акт на право власності на землю, виданий на ім'я ОСОБА_4, скасовано судовим рішенням від 22 травня 2014 року, а з позовом про витребування майна прокурор звернувся у грудні 2014 року, тобто в межах строку загальної позовної давності.

Згідно з вимогами ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції в межах касаційної скарги перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставинами, що не були встановлені в рішенні суду чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Оскільки доводи касаційної скарги стосуються переоцінки доказів, викладених в оскаржуваних рішеннях, що не належить до компетенції суду касаційної інстанції, висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують та не дають підстав вважати, що при розгляді справи судами допущено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення спору, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити.

Керуючись ст. ст. 336, 337, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення апеляційного суду Закарпатської області від 26 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна

Судді: М.В. Дем'яносов

В.М. Коротун

І.К. Парінова

О.В. Ступак