АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/8015/2015 Головуючий у 1-й інстанції - Фролова І.В.
Доповідач Рубан С.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 липня 2015 року Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі :

головуючого судді Рубан С.М.

суддів Мараєва Н.Є., Кабанченко О.А.

при секретарі Гарматюк О.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційні скарги ОСОБА_1 та представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 20 квітня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Дочірній банк Сбербанку Росії» про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 20 квітня 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Дочірній банк Сбербанку Росії» про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 та представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подали апеляційні скарги, в яких просять рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

В судовому засіданні позивач та представник позивача підтримали апеляційні скарги.

Представники відповідача проти апеляційних скарг заперечили.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, доводи апеляційних скарг, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, дійшла наступного висновку.

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача, в якому просить скасувати наказ про звільнення та поновити позивача на роботі на посаді провідного фахівця з обслуговування масових роздрібних клієнтів - касира Київського відділення № 18 АТ «Сбербанку Росії», стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу, визнати протиправним та недійсним звіт про проведення службового розслідування від 17 грудня 2014 року.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач в обґрунтування своїх позовних вимог не надала суду належні та допустимі докази, не довела суду їх переконливість, а також обставини, на які посилалася як на підставу своїх вимог. Крім цього, суд першої інстанції виходив з того, що Положенням про проведення службових розслідувань в АТ «Сбербанк Росії» не передбачений обов'язок відповідача повідомляти працівників в письмовому вигляді про початок такого розслідування та позивачу було відомо про його проведення, у зв'язку із чим її і було відсторонено від виконання посадових обов'язків.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 149 КЗпП України при обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 працювала на посаді провідного фахівця з обслуговування масових роздрібних клієнтів-касира Київського відділення № 18 АТ «Сбербанк Росії» з 13 листопада 2013 року по 18 грудня 2014 року.

17 грудня 2014 року наказом № 748 -зв Голова правління АТ «Сбербанк Росія» звільнив позивача відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 41 КЗпП України у зв'язку із вчиненням нею винних дій, які дають підстави для втрати довір'я до неї, як до працівника, що безпосередньо обслуговує грошові цінності.

Підставою для встановлення відповідного формулювання звільнення став звіт про проведення службового розслідування від 17 грудня 2014 року в якому зазначено, що ОСОБА_1 відображала в базі валютно - обмінні операції без фактичного руху готівки та присутності біля каси черги, крім того, систематично видавала іншим касовим співробітникам відділення готівку для роботи протягом робочого дня за відсутності в книзі касира підпису іншого касира про фактичне їх отримання, крім того, в липні 2014 року відображала операцію « видача з рахункового рахунку клієнта ОСОБА_3 готівки в гривні без фактичної присутності ОСОБА_3 в Україні.

17 листопада 2014 року було винесено Розпорядження № 551, згідно якого членів комісії було зобов'язано провести службове розслідування, з метою з'ясування додаткових обставин інциденту і підтвердження чи спростування підозри в порушенні касової дисципліни співробітниками Київського відділення № 18 в строк до 28.11.2014 року.

Пунктом 3,4 Розпорядження визначено, що на час проведення службового розслідування відсторонити від виконання обов'язків позивача та інших співробітників із зупиненням доступів до банківських електронних систем та корпоративної пошти.

Розпорядженням № 591 від 05.12.2014 pоку, було внесено зміни в Розпорядження № 551 від 17.11.2014 року та продовжено строки проведення службового розслідування до 19.12.2014 року.

Крім цього, позивача та інших співробітників було відсторонено від виконання обов'язків та обмежено доступ на підставі Розпорядження № 551 про проведення службового розслідування.

Судом першої та апеляційної інстанції досліджено Положення про проведення службових розслідувань в АТ «Сбербанку Росії», обов'язки та права сторін, з якого вбачається, що позивач дійсно має право знати про те, у зв'язку з чим проводиться службова перевірка, надавати письмові пояснення та інше, проте, у пунктах даного Положення не закріплений саме обов'язок відповідача повідомляти співробітників про початок службового розслідування та відсутній порядок такого повідомлення.

Основною метою Положення є створення механізму, яким є службове розслідування, встановлення відсутності факту порушення і причетності до інциденту осіб, а основним завданням - своєчасний, всебічний, повний і об'єктивний збір та вивчення матеріалів по інциденту, визначення рівня спричиненого збитку/потенційного збитку, характеру допущеного порушення, розробка рекомендацій по усуненню причин, які спричинили інцидент.

Тим більше, що 07.05.2013 року позивач підписала заяву на обробку персональних даних, якою дала згоду на обробку її персональних даних, в тому числі для забезпечення контролю кількості та якості виконаної роботи і забезпечення збереження майна та інше.

Відповідно до п. 2 ст. 41 КЗпП України крім підстав, передбачених статтею 40 цього Кодексу, трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний також у випадку винних дій працівника, який безпосередньо обслуговує грошові, товарні або культурні цінності, якщо ці дії дають підстави для втрати довір'я до нього з боку власника або уповноваженого ним органу.

Звільнення з підстав втрати довір'я за п. 2 ст. 41 КЗпП України суд може визнати обґрунтованим, якщо працівник, який безпосередньо обслуговує грошові або товарні цінності (зайнятий їх прийманням, зберіганням, транспортуванням, розподілом і т. п.) вчинив умисно або необережно такі дії, які дають власнику або уповноваженому ним органу підстави для втрати до нього довір'я (зокрема, порушення правил проведення операцій з матеріальними цінностями), що роз'яснено п. 28 Постанови Пленуму ВСУ № 9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів».

За п. 2 ст. 41 КЗпП України трудовий договір може бути розірвано тільки з працівниками, які безпосередньо обслуговують грошові або товарні цінності, тобто такими, з якими може бути укладено договір про повну індивідуальну чи колективну (бригадну) матеріальну відповідальність або які, незалежно від можливості укладення такого договору, зайняті прийманням, зберіганням, транспортуванням, відпуском або розподілом матеріальних цінностей (наприклад головний бухгалтер). Приводом для звільнення може бути вчинення таким працівником навмисних або необережних дій, що давали роботодавцю підстави для втрати до нього довір'я. Зокрема, це може бути порушення працівником правил проведення операцій з матеріальними цінностями, а не факт недостачі їх (Лист Верховного Суду України від 1 грудня 1997 року «Правові позиції, висловлені судовою колегією в цивільних справах Верховного Суду України в зв'язку з аналізом причин перегляду судових рішень у цивільних справах у 1996 році»).

Тобто, для звільнення працівника за п. 2 ст. 41 КЗпП України не передбачено такої обов'язкової ознаки як завдання матеріальної шкоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляційних скарг позивача та представник позивача про те, що під час проведення службового розслідування на позивача вчинявся тиск, та їй не було повідомлено про проведення службового розслідування, оскільки позивача на час проведення службового розслідування було відсторонено від виконання посадових обов'язків, а факт порушення позивачем посадових обов'язків підтверджується письмовими поясненнями позивача, в тому числі і стосовно відображення в липні 2014 року операції «видача з рахункового рахунку клієнта ОСОБА_3 готівки в гривні без фактичної присутності ОСОБА_3 в Україні».

Зазначене позивач підтвердила в суді апеляційної інстанції.

Судом апеляційної інстанції досліджено інструкцію по організації касової роботи в АТ «Сбербанку Росії», посадову інструкцію спеціаліста по обслуговуванню масових роздрібних клієнтів - касира Київського відділення № 18 АТ «Сбербанку Росії».

Як встановлено із з положень вищевказаних документів, всі дії пов'язані із здійсненням валютно-обмінних операцій, що передбачені законодавством України, внутрішніми документами банку, посадової інструкції позивача покладені були саме на позивача, як касира банку. З цих підстав доводи позивача про вплив ОСОБА_4 щодо проведення касових операцій за відсутності клієнта ОСОБА_3 з його рахунку, колегія суддів не приймає до уваги.

Даний факт, на думку колегії суддів свідчить про порушення позивачем посадової інструкції та вчинення нею винних дій.

Крім порушення своєї посадової інструкції, а також невиконання вимог внутрішніх документів Банку, Позивач порушила порядок організації та здійснення валютно-обмінних операцій з готівковою іноземною валютою, встановлений Інструкцією про порядок організації та здійснення валютно-обмінних операцій на території України, що затверджена Постановою Правління Національного банку України № 502 від 12.12.2002 року, а також порядок та вимоги щодо здійснення банками, їх філіями та відділеннями касових операцій у національній та іноземній валюті, що встановлені Інструкцією про ведення касових операцій банками в України, що затверджена Постановою Правління Національного банку України № 174 від 01.06.2011 року, організацію операційної діяльності в Банку, що визначена Положенням про організацію операційної діяльності в банках України № 254 від 18.06.2013 року.

Відповідно до вищевказаних інструкцій та положень, банк, фінансові установи мають право здійснювати операції з продажу фізичним особам - резидентам готівкової іноземної валюти за готівкові гривні за умови пред'явлення документа, що посвідчує особу та її резидентність, із зазначенням у квитанціях прізвища, імені, по батькові (за наявності) особи, яка здійснює валютно-обмінну операцію. (Розділ IV п. 1 Інструкції НБУ № 502).

Банк не здійснює ідентифікацію фізичної особи, яка звернулася з метою проведення валютно-обмінної операції, якщо ця особа вже має рахунки в цьому банку і була раніше ідентифікована банком відповідно до вимог законодавства України. Під час проведення валютно-обмінної операції працівник банку перевіряє тотожність даних унесених до бази даних клієнтів банку, та даних зазначених у пред'явленому документі (Розділ IV п.5 Інструкції НБУ № 502).

Відповідно до розділу ІІ п.9 Інструкції НБУ № 502, касири каси банку...зобов'язані з'ясувати резидентність фізичнихосіб та попереджати фізичних осіб - нерезидентів про те, що зворотний обмін невикористаних гривень на іноземну валюту можливо здійснити лише за умови пред 'явлення ними довідки - ctrtificate за формою № 377.

Таким чином, вимоги чинного законодавства для здійснення валютно-обмінних операцій передбачають наявність у касі самого клієнта, разом із документами, що посвідчує особу та її резидентність.

Відповідно до умов Договору про повну індивідуальну матеріальну відповідальність позивач зобов'язувалась суворо дотримуватися встановлених правил здійснення операцій з цінностями і їх зберігання.

Посадовою інструкцією на відповідача був покладений обов'язок щодо дотримання вимог законодавства України, в тому числі, що включають вимоги захисту відомостей, що становлять банківську та комерційну таємницю, нормативно-правові акти НБУ; норми та правила встановлені внутрішніми документами банка, розпорядчими документами банка, рішеннями колегіальних зборів.

З підстав наведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачем підстави пред'явлення позову не підтверджено доказами відповідно до приписів статей 58-59 ЦПК України

Враховуючи виявлення допущених позивачем порушень порядку організації та здійснення валютно-обмінних операцій з готівковою іноземною валютою, що передбачений Постановою НБУ № 502; порядку та вимог щодо здійснення банками, їх філіями та відділеннями касових операцій у національній та іноземній валюті, що передбачений Постановою НБУ № 174, організацію операційної діяльності в Банку, що визначена Положенням про організацію операційної діяльності в банках України № 254 від 18.06.2003 року, що зазначені у звіті про проведення службового розслідування від 17.12.2014 року, AT «Сбербанку Росії», на думку колегії суддів, має підстави не довіряти ОСОБА_1 роботу з грошовими цінностями у зв'язку із вчиненням нею порушень, які дають підстави для втрати довір'я до неї, як працівника, що безпосередньо обслуговує грошові цінності, оскільки конкретні факти, на основі яких було висловлено недовіру ОСОБА_1 мають безпосереднє відношення до її трудової діяльності.

Таким чином, доводи апеляційних скарг висновків суду не спростовують та не впливають на правильність ухваленого у справі рішення.

Оскільки рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, висновки суду обґрунтовані, відповідають обставинам справи, колегія суддів не вбачає підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст.303,304,307,308,313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 20 квітня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів.

Головуючий

Судді