Номер провадження: 22-ц/785/6497/15
Головуючий у першій інстанції Тітова Т. П.
Доповідач Заїкін А. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.09.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

- головуючого судді - Заїкіна А.П.,

- суддів: - Мартинової К.П., Погорєлової С.О.,

за участю секретаря - Томашевської К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про розірвання договору про спільну діяльність з будівництва об'єкта нерухомості, за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Балтського районного суду Одеської області від 16 червня 2015 року,

встановила:

У березні 2015 р. ОСОБА_4 звернувся до суду із вищезазначеним позовом, в якому просив: 1) розірвати укладений з відповідачем в усній формі на невизначений строк договір від 15.01.2002 р. про спільну діяльність з будівництва Торгового комплексу у вигляді Центру побутового обслуговування із зупинкою громадського транспорту в АДРЕСА_1; 2) зобов'язати відповідача звільнити самовільно зайняті приміщення на першому поверсі незавершеного будівництвом та не зданого в експлуатацію Торгового комплексу у вигляді Центру побутового обслуговування із зупинкою громадського транспорту в АДРЕСА_1.

Позовні вимоги ОСОБА_4 обґрунтовував тим, що 15.01.2002 р. він уклав з відповідачем у простій усній формі договір про будівництво вищевказаного об'єкту нерухомості. Під будівництво, за їх спільною заявою, Балтська міська рада прийняла рішення про передачу в оренду, строком на п'ять років, відповідної земельної ділянки з правом її викупу. Домовленості щодо використання земельної ділянки за цільовим призначенням з відповідачем досягнуто не було. Відповідач ухиляється від виконання прийнятих на себе зобов'язань за договором про спільну діяльність з будівництва. У підготовчих діях до будівництва, будівництві участі не брав. За рахунок його особистих вкладень були виконанні будівельні роботи. Без відповідних правових підстав, без погодження з ним відповідач самоправно зайняв приміщення на першому поверсі не зданого в експлуатацію об'єкта нерухомості, що створює йому перешкоди в оформленні права власності.

Позивач та його представник в судовому засіданні підтримали позовні вимоги, просили їх задовольнити за вказаних у позові підстав.

Відповідач та його представник в судовому засіданні позов не визнали, просили відмовити в його задоволенні. Пояснили, що дійсно з позивачем була досягнута в усній формі домовленість щодо будівництва об'єкту нерухомості за вищевказаною адресою. З самого початку між ними було досягнуто домовленостей щодо рівної участі у витратах на будівництво. На виділеній Балтською міською радою земельній ділянці вони господарським способом, за рахунок спільних вкладень грошима та будівельними матеріалами побудували нежитлове приміщення.

Рішенням Балтського районного суду Одеської області від 16.06.2015 р. у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено у повному обсязі.

ОСОБА_4 в апеляційній скарзі, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати. Ухвалити нове рішення про задоволення позову.

ОСОБА_6, представник апелянта, в судовому засіданні підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги.

ОСОБА_5 письмових заперечень на апеляційну скаргу не надав. В судове засідання не з'явився. Про час і місце розгляду справи сповіщений належним чином. Причини неявки не повідомив, заяв та клопотань не надав.

Згідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України, неявка сторін, належним чином сповіщених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України колегія суддів перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення осіб, які взяли участь у судовому засіданні, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні рішення, колегія суддів зазначає наступне.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_4, суд першої інстанції виходив з безпідставності позовних вимог (а. с. 117 - 120).

Колегія суддів, вважає, що суд першої інстанції, на підставі наданих сторонами і досліджених судом доказів, дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову. Висновки суду відповідають обставинам справи, вимогам норм матеріального (ст. ст. 430 - 433 ЦК УРСР) та процесуального (ст. ст. 10, 11, 60, 179 ЦПК України) права. Доводи апеляційної скарги не спростовують вказаних висновків суду.

Відповідно до ст. ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Висновки суду першої інстанції зроблені, відповідні правовідносини між сторонами встановлені на підставі наявних у справі і наданих сторонами доказів.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що 15.01.2002 р. між сторонам в усній формі було досягнуто домовленостей щодо спільного будівництва Торгового комплексу у вигляді Центру побутового обслуговування із зупинкою громадського транспорту в АДРЕСА_1.

Між сторонами виникли правовідносини щодо сумісної діяльності.

За правилами, передбаченими ст. ст. 430 - 433 ЦК УРСР, чинного на час укладення спірного договору, за договором про сумісну діяльність сторони зобов'язуються сумісно діяти для досягнення спільної господарської мети, як-то: будівництво і експлуатація міжколгоспного або державно-колгоспного підприємства або установи (що не передається в оперативне управління організації, яка є юридичною особою), будування водогосподарських споруд і пристроїв, будівництво шляхів, спортивних споруд, шкіл, родильних будинків, жилих будинків і т. ін.. Громадяни можуть укладати договір про сумісну діяльність лише для задоволення своїх особистих побутових потреб. Ведення спільних справ учасників договору про сумісну діяльність здійснюється за їх загальною згодою. Для досягнення спільної мети учасники договору про сумісну діяльність роблять внески грошима чи іншим майном або трудовою участю. Порядок покриття витрат, передбачених договором про сумісну діяльність, і збитків, що виникли в результаті сумісної діяльності, визначається договором.

Матеріали справи не містять жодних письмових доказів щодо спільної мети сторін за спірним договором, розподілу прав та обов'язків між сторонами вказаної угоди: домовленості щодо часток сторін у побудованому об'єкті нерухомості; порядок покриття витрат (вид, розмір та порядок внесків на будівництво) та збитків; особи, яка веде спільні справи учасників договору.

Відповідно до ст. ст. 10, 11 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно із ст.179 ЦПК України предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Для встановлення зазначених фактів досліджуються, зокрема, письмові докази.

Таким чином, на підтвердження позовних вимог ОСОБА_4 повинен був надати письмові докази щодо розподілу між сторонами прав та обов'язків за договором про сумісну діяльність. Такі докази в суді першої інстанції позивач не надав, як не надав їх і в апеляційному суді. За вказаних обставин неможливо встановити, які обов'язки за договором порушив відповідач, наслідком чого може бути розірвання договору. При цьому, колегія суддів виходить також з того, що ОСОБА_4 несе ризик настання негативних наслідків у випадку нездійснення ним процесуальних дій з надання доказів.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо відмови у задоволенні позову у зв'язку з ненаданням позивачем доказів на підтвердження своїх вимог.

Колегія суддів не приймає до уваги доводи апелянта щодо помилкового висновку суду про те, що договір про спільну діяльність міг бути укладений тільки для задоволення особистих побутових потреб, оскільки вони не відповідають вимогам законодавства, чинного на час укладення спірного договору.

Доводи апелянта щодо дії спірного договору після набрання чинності ЦК України, не виконання відповідачем обов'язків за договором не спростовують висновків суду щодо неможливості встановити обов'язки сторін за договором.

Доводи апелянта про те, що у відповідача не може бути жодної частки у праві власності у спірному об'єкті нерухомості не приймаються до уваги, оскільки ці обставини не є предметом доказування по даній справі (ст. 179 ЦПК України).

Доводи апелянта про те, що рішення суду не може ґрунтуватися на поясненнях свідків, надані відповідачем докази є недопустимими та неналежними є суперечливими, оскільки суд якраз і прийшов до висновку, що за відсутності відповідних письмових доказів не можливо встановити обсяг обов'язків відповідача.

За викладених обставин колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим. Судом повно та всебічно досліджені наявні в матеріалах справи докази, їм надана правильна оцінка, порушень норм матеріального та процесуального права не допущено. Підстави для скасування, зміни рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги ОСОБА_4, а також для прийняття доводів апеляційної скарги останнього у суду апеляційної інстанції відсутні.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 307, ст. 308 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін. Апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313, 315, 317, 319 ЦПК України колегія суддів,

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - відхилити.

Рішення Балтського районного суду Одеської області від 16 червня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: К. П. Мартинова

С. О. Погорєлова