У х в а л а

іменем україни

21 жовтня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Висоцької В.С., Кафідової О.В., Фаловської І.М.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу - Бойченко Тетяна Миколаївна, про визнання договору купівлі-продажу недійсним, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 25 червня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 03 серпня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду із указаним позовом, мотивуючи його тим, що 17 грудня 2012 року він отримав позику від ОСОБА_5 у розмірі 5 500 доларів США, а в подальшому ОСОБА_5 заплатив ще 450 доларів США для оформлення документів для продажу земельної ділянки позивача, які увійшли до суми позики. 26 грудня 2012 року між ними було укладено договір купівлі продажу земельної ділянки площею 0,0450 га за адресою: вул. Дубовика, 16 у м. Дніпропетровську, який вони повинні були розірвати після повернення позики, що підтверджується розпискою від 26 грудня 2012 року. Згідно з вказаною розпискою купівля-продаж земельної ділянки оформлена на ОСОБА_5 для забезпечення повернення позики від 17 грудня 2012 року у розмірі 7 735 доларів США до 17 березня 2013 року. На зворотній стороні розписки на підставі додаткових угод від 17 березня 2013 року та від 17 квітня 2013 року вони домовились про продовження їхніх зобов'язань та строку повернення позики до 17 червня 2013 року з остаточною сумою позики у розмірі 7 140 доларів США. Позивач продовжував користуватися земельною ділянкою та мешкав на її території, де ним були збудовані капітальні будови: літня кухня-бесідка, а також господарчі будівлі та паркан з червоної цегли, будівлі на території ділянки придатні для проживання, облаштовані меблями та іншими особистими речами. 27 травня 2013 року відповідач змусив його звільнити земельну ділянку, посилаючись на те, що він її продав. ОСОБА_4 зазначив, що продавати земельну ділянку не збирався, а уклав договір купівлі-продажу тільки у зв'язку з вимушеними обставинами. Крім того зазначив, що сума грошей отримана від ОСОБА_5 значно нижча від вартості земельної ділянки та капітальних будівель, які знаходяться на її території. Таким чином, позивач уклав договір купівлі-продажу на вкрай невигідних умовах та у зв'язку з тяжкими обставинами, тому просив визнати його недійсним.

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 25 червня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 03 серпня 2015 року, у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу суду апеляційної інстанції, мотивуючи свою вимогу неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з висновками якого погодився і апеляційний суд, дійшов правильного висновку про те, що жодних належних чи допустимих доказів, які б підтверджували, що договір купівлі-продажу укладений під впливом тяжкої обставини позивачем не надано, а тому підстави для задоволення позову відсутні.

Встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що рішення суду першої інстанції та ухвала суду апеляційної інстанції ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Враховуючи наведене та керуючись положеннями ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити судові рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 25 червня 2015 року та ухвалу апеляційного суду від 03 серпня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.С. Висоцька

О.В. Кафідова

І.М. Фаловська