АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 600/290/15-цГоловуючий у 1-й інстанції Вирста М.М.
Провадження № 22-ц/789/1192/15 Доповідач - Дикун С.І.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 вересня 2015 р. колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Дикун С.І.

суддів - Парандюк Т. С., Храпак Н. М.,

при секретарі - Коваль О.І.

з участю сторін - представника апелянта Круця М.Я., відповідачки ОСОБА_2 та її представника адвоката Лісної Н.І.

розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою відділу культури і туризму Козівської райдержадміністрації на рішення Козівського районного суду Тернопільської області від 22 липня 2015 року по справі за позовом відділу культури і туризму Козівської райдержадміністрації до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди,-

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2015 року відділ культури і туризму Козівської районної державної адміністрації (далі - відділ культури і туризму) звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди.

Позивач вказував, що з вини відповідачки ОСОБА_2 відділу культури і туризму була заподіяна матеріальна шкода у розмірі 3655 грн 93 коп у вигляді зайво виплаченої відповідачці заробітної плати, що виявлено ревізією державної фінансової інспекції в Тернопільській області.

Рішенням Козівського районного суду Тернопільської області від 22 липня 2015 року у задоволенні позовних вимог відділу культури і туризму Козівської райдержадміністрації до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди відмовлено.

В апеляційній скарзі відділ культури і туризму просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що рішенням суду неповно з'ясовано обставини справи, неналежно досліджено докази, а також порушено норми матеріального і процесуального права.

У судовому засіданні начальник відділу культури і туризму апеляційну скаргу підтримав, зіславшись на доводи, викладені в ній.

Відповідачка та її представник апеляційної скарги не визнали, рішення суду вважають законним та обгрунтованим.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення сторін, ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає, виходячи із наступного.

Судом установлено, що з 10 листопада 1998 року по даний час ОСОБА_2 працює у відділі культури та туризму по сумісництву на 0,5 ставки на посаді керівника народного аматорського ансамблю танцю «Юність» Козівського районного будинку культури.

З 01 січня 2011 року по 31 травня 2014 року Державною фінансовою інспекцією в Тернопільській області проведено планову ревізію фінансово-господарської діяльності відділу культури та туризму, за підсумками якої складено акт №21-22/88 від 07 серпня 2014 року. Ревізією встановлено випадки зайвого нарахування заробітної плати ОСОБА_2 , зокрема:

-З 25 серпня 2011 року по 05 вересня 2011 року ОСОБА_2 виїжджала за межі України у Республіку Польщу. Їй виплачена заробітна плата у розмірі 220,57 грн.

-З 13 червня 2012 року по 25 червня 2012 року ОСОБА_2 виїжджала за межі України в Болгарію. Їй виплачена заробітна плата в розмірі 357,93 грн.

-06 лютого 2014 року та 29 квітня 2014 року ОСОБА_2 перебувала на курсах підвищення кваліфікації. Їй виплачена заробітна плата в розмірі 79,14 грн.

-ОСОБА_2 працювала за сумісництвом згідно з графіком роботи Козівського районного будинку культури в години, що співпадають з графіком роботи за основним місцем роботи у відділі освіти Козівської РДА, що призвело до зайвого нарахування зарплати в сумі 2998,29 грн.

Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що поїздки за кордон відповідачки були пов'язані із відрядженнями. Зокрема, з 25 серпня 2011 року по 05 вересня 2011 року ОСОБА_2 у якості керівника делегації смт. Козови виїжджала за межі України у Польщу на підставі розпорядження Козівського селищного голови від 15.08.2011 року №125,127, та від 18.08.2011 року №129 для участі у святах врожаю (Обжинки Громади).У складі делегації були як учасники ансамблю танцю "Росинка" Козівського будинку дитячої та юнацької творчості (за основним місцем роботи відповідачки), так і ансамблю танцю "Юність" Козівського районного будинку культури (а.с. 31-35).

З 13 червня 2012 року по 25 червня 2012 року ОСОБА_2 виїжджала за межі України в Болгарію на підставі наказу №33 Козівського будинку дитячої та юнацької творчості від 07 червня 2012 року для участі у Міжнародному дитячому фестивалі із ансамблем танцю "Росинка", у складі якого є учасники ансамблю танцю "Юність" Козівського районного будинку культури (а.с.48-51).

Про перебування ОСОБА_2 за кордоном було достеменно відомо адміністрації Козівського районного будинку культури. Як і було відомо про фактичний час репетицій із відхиленням від установленого графіку ансамблю танцю "Юність", так і про спільні репетиції зазначеного ансамблю танцю разом із колективом "Росинка".

Заробітна плата ОСОБА_2 виплачувалась на підставі оформлених адміністрацією районного будинку культури табелів обліку робочого часу.

Рахункові помилки чи недобросовісність з боку ОСОБА_2 в отриманні оспорюваного заробітку відсутні.

Згідно з вимогами ст. 130 КзпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків.

При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством.

За наявності зазначених підстав і умов матеріальна відповідальність може бути покладена незалежно від притягнення працівника до дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності.

На працівників не може бути покладена відповідальність за шкоду, яка відноситься до категорії нормального виробничо-господарського ризику, а також за шкоду, заподіяну працівником, що перебував у стані крайньої необхідності. Відповідальність за не одержаний підприємством, установою, організацією прибуток може бути покладена лише на працівників, що є посадовими особами.

Працівник, який заподіяв шкоду, може добровільно покрити її повністю або частково. За згодою власника або уповноваженого ним органу працівник може передати для покриття заподіяної шкоди рівноцінне майно або поправити пошкоджене.

Відповідно до статті 1215 ЦК України не підлягають поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача; інше майно, якщо це встановлено законом.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд виходив з обставин відсутності вини відповідачки у нарахуванні та виплаті їй заробітної плати за спірні періоди. А також із тих обставин, що рахункові помилки чи недобросовісність з боку ОСОБА_2 в отриманні оспорюваного заробітку відсутні.

Твердження апелянта, що суд не звернув увагу на подані ним документи про зайве виплачену заробітну плату відповідачці, колегія суддів не може прийняти до уваги, з огляду, що доказами по справі не доведено наявність підстав, у розумінні ст. 130 КзпП України, для стягнення з відповідачки 3655,93 грн коштів за завдану матеріальну шкоду. Як і відсутні підстави для стягнення зазначеної суми в порядку ст.1215 ЦК України.

Підстав для скасування рішення суду з мотивів, наведених в апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 303, 307,308,315, 317-319,324,325 ЦПК України,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу відділу культури і туризму Козівської райдержадміністрації відхилити.

Рішення Козівського районного суду Тернопільської області від 22 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ на протягом двадцяти днів.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області С.І. Дикун