МАЛИНОВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОСОБА_1
___________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Номер провадження №4с/521/10/15
У Х В А Л А

05 березня 2015 року м. Одеса

Малиновський районний суд міста ОСОБА_1 в складі:

головуючого судді - Жуган Л.В.

при секретарі Іськовій В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті ОСОБА_1 цивільну справу за скаргою ОСОБА_2 на дії Старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Іллічівського міського управління юстиції Одеської області ОСОБА_3, за участю заінтересованої особи ОСОБА_4 про визнання дій неправомірними, зобовязання скасувати заборгованість, зняття арешту та заборони відчуження ,

ВСТАНОВИВ:

До Малиновського районного суду м. Одеси звернувся ОСОБА_2 із скаргою на дії Старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Іллічівського міського управління юстиції Одеської області ОСОБА_3 про визнання дій неправомірними, зобовязання скасувати заборгованість, зняття арешту та заборони відчуження.

В обґрунтування своїх вимог скаржник послався на те, що в провадженні ВДВС Іллічівського МУЮ Одеської області перебуває провадження №40813946 по виконанню виконавчого листа №2-2396/2002, виданого Малиновським районним судом м. Одеси про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 аліментів на утримання дитини у розмірі 1/4 з усіх видів заробітку щомісячно.

Постановою ВДВС Іллічівського МУЮ Одеської області від 19.11.2013 року про відкриття виконавчого провадження з виконання вищевказаного виконавчого листа було накладено арешт на все нерухоме та рухоме майно боржника ОСОБА_2 та заборону вчиняти будь-які дії щодо майна боржника.

Скаржник ОСОБА_2 вважає, що такі дії державного виконавця ВДВС Іллічівського МУЮ Одеської області суперечать ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження», державним виконавцем не було надано йому час для добровільного виконання рішення суду. ОСОБА_2 вказує, що заборгованість по сплаті аліментів ним сплачена, однак, державний виконавець відмовляється скасовувати накладені на його майно арешт та заборону.

01.09.2014 року старшим державним виконавцем ВДВС Іллічівського МУЮ Одеської області було складено розрахунок заборгованості по аліментам за період з 18.10.2010 року до 31.08.2014 року, яким встановлено заборгованість у розмірі 35271,05 грн., з таким розрахунком ОСОБА_2 не погоджується. Підставою для такого розрахунку стала відповідь ТОВ «УНІВІС ЛТД» №041 від 27.03.2014 року про надання цим товариством ОСОБА_2 послуг у працевлаштуванні у період з 18.12.2010 року по 24.05.2011 року на посаді старшого помічника капітану з базовим посадовим окладом 1705 доларів США на місяць, та з 07.07.2011 року по 27.11.2011 року на посаді капітана з базовим окладом 2641 доларів США на місяць. Скаржник вказує, що державним виконавцем безпідставно було застосовану цю відповідь для розрахунку його щомісячного доходу, оскільки ТОВ «УНІВІС ЛТД» не нараховувало, не виплачувало та не контролювало виплату йому заробітної плати, а в ДРФО відсутня інформація про нараховану йому заробітну плату та суми утриманого податку.

Посилаючись на вищевикладені обставини ОСОБА_2 просить суд:

- визнати дії старшого державного виконавця ВДВС Іллічівського МУЮ Одеської області Павловської С.М. по встановленню заборгованості по сплаті аліментів боржника ОСОБА_2 станом на 31.08.2014 року у розмірі 35271,05 грн. - неправомірними;

- зобов'язати старшого державного виконавця ВДВС Іллічівського МУЮ Одеської області Павловську С.М. скасувати заборгованість по сплаті аліментів боржника ОСОБА_2 станом на 31.08.2014 року у розмірі 35271,05 грн.;

- зобов'язати старшого державного виконавця ВДВС Іллічівського МУЮ Одеської області Павловську С.М. зняти арешт з усього рухомого та нерухомого майна, що належить ОСОБА_2;

- зобов'язати старшого державного виконавця ВДВС Іллічівського МУЮ Одеської області Павловську С.М. скасувати заборону здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить ОСОБА_2

В судовому засіданні представник скаржника за договором про надання правових та консультаційних послуг ОСОБА_6 скаргу та викладені в ній доводи підтримав, просив задовольнити скаргу в повному обсязі.

Старший державний виконавець ВДВС Іллічівського МУЮ Одеської області Павловська С.М. в судове засідання не з'явилась, повідомлена судом про дату, час та місце розгляду справи належним чином.

Від ВДВС Іллічівського МУЮ Одеської області надійшли письмові заперечення на скаргу ОСОБА_2, згідно яких відділ вимоги скарги не визнав у повному обсязі. В обґрунтування своїх заперечень зазначив, що державний виконавець при виконанні виконавчого листа про стягнення з ОСОБА_2 аліментів діяв відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження», оскільки стягувач у заяві про прийняття виконавчого документа до примусового виконання наполягала на накладенні арешту та заборони відчуження на майно боржника, а при виконанні такого виконавчого документу строк для добровільного виконання рішення суду боржнику не надається. Зняти арешт з майна боржника державний виконавець не може, так як виконавче провадження щодо стягнення аліментів є незавершеним, тому боржник може звернутися до суду із відповідним позовом щодо звільнення належного йому майна з-під арешту та заборони.

ВДВС Іллічівського МУЮ Одеської області вважає, що відповідь ТОВ «Унівіс ЛТД» була належним доказом працевлаштування боржника за кордоном, та отримання ним заробітної плати, оскільки сам боржник будь-яких відомостей щодо фактично отриманих ним доходів за кордоном державному виконавцю не надав, чим порушив вимоги ч. 6 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження».

В процесі розгляду справи до участі в справі в якості заінтересованої особи було залучено стягувача за даним виконавчим документом - ОСОБА_4

Заінтересована особа ОСОБА_4О в судове засідання не з'явилась, повідомлялась судом про дату, час та місце розгляду справи належним чином.

Дослідивши скаргу, заслухавши пояснення представника скаржника, а також надавши оцінку поданим доказам, суд вважає, що скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що 29.08.2002 року Малиновським районним судом м. Одеси видано виконавчий лист №2-2396/2002 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 аліментів в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку, на утримання доньки Анастасії, ІНФОРМАЦІЯ_1, починаючи з 13.08.2002 року і до повноліття дитини, тобто до 24.07.2018 року.

Частиною 3 ст. 22 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що рішення про стягнення періодичних платежів (у справах про стягнення аліментів, про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров'я, втратою годувальника тощо) можуть бути пред'явлені для виконання протягом усього періоду, на який присуджені платежі.

18.11.2013 року стягувач ОСОБА_5 подала до ВДВС Іллічівського МУЮ Одеської області заяву про прийняття до примусового виконання, згідно якої вона просила відкрити виконавче провадження по виконанню виконавчого листа №2-2396/2002, виданого Малиновським районним судом м. Одеси про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 аліментів на утримання доньки в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку. Одночасно з винесення постанови про відкриття виконавчого провадження ОСОБА_5 просила накласти арешт на все майно та кошти боржника ОСОБА_2

За ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону: 1) за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення; 2) за заявою прокурора у випадках представництва інтересів громадянина або держави в суді; 3) у разі якщо виконавчий лист надійшов від суду на підставі ухвали про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду в порядку, встановленому законом; 4) в інших передбачених законом випадках. У заяві про відкриття виконавчого провадження стягувач вправі зазначити відомості, що ідентифікують боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення (рахунок боржника, місце роботи чи отримання ним інших доходів, місцезнаходження його майна тощо), а також шляхи отримання ним коштів, стягнутих з боржника. У заяві про відкриття виконавчого провадження щодо виконання рішення про майнове стягнення стягувач має право просити державного виконавця накласти арешт на майно та кошти боржника та оголосити заборону на його відчуження.

Постановою від 19.11.2013 року старшого державного виконавця ВДВС Іллічівського МУЮ Одеської області Павловської С.М. було відкрито виконавче провадження з виконання вищевказаного виконавчого листа №2-2396/2002; накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно, що належить боржнику в межах суми боргу 31833,26 грн., та заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить боржнику, лише в межах суми боргу.

За ч. 1 ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Відповідно до ч. 2 ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

Тобто при накладенні арешту на майно ОСОБА_2 та заборони на його відчуження в межах суми заборгованості, при відкритті виконавчого провадження державний виконавець ВДВС Іллічівського МУЮ діяв відповідно до вимог ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ч. 4 ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження» у разі відкриття виконавчого провадження за виконавчим документом про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів, забезпечення позовних вимог або якщо рішення підлягає негайному виконанню строк, встановлений частиною другою цієї статті, не надається.

Враховуючи те, що виконавчий лист №2-2396/2002 від 29.08.2002 року виданий про стягнення аліментів (періодичних платежів), тому відповідно до ч. 4 ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження» строк для добровільного та самостійного виконання рішення у цьому випадку не надається.

На виконання ч. 5 ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження» копія постанови про відкриття виконавчого провадження була направлена і отримана ОСОБА_2, та не була оскаржена в порядку та строки, визначені ч. 6 ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження».

Статтею 194 СК України визначено, що аліменти можуть бути стягнуті за виконавчим листом за минулий час, але не більш як за три роки, що передували пред'явленню виконавчого листа до виконання.

Відповідно до ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» розмір заборгованості із сплати аліментів визначається державним виконавцем за місцем виконання рішення у порядку, встановленому Сімейним кодексом України. Державний виконавець обчислює розмір заборгованості із сплати аліментів, складає відповідний розрахунок та повідомляє про нього стягувачу і боржнику: у разі якщо виконавчий документ уперше надійшов для виконання; за заявою сторін виконавчого провадження; у разі надсилання постанови до адміністрації підприємства, установи, організації, фізичної особи, фізичної особи - підприємця для проведення відрахування із заробітної плати (доходів), пенсії та стипендії боржника; у разі закінчення виконавчого провадження у зв'язку з надходженням виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби; за власною ініціативою; в інших передбачених законом випадках. З осіб, які працюють за контрактом на території іноземних держав і одержують заробітну плату (доходи) тільки за кордоном, аліменти стягуються в порядку та розмірах, передбачених законом.

19.11.2013 року старший державний виконавець Павловська С.М. склала розрахунок заборгованості ОСОБА_2 по сплаті аліментів за період з 18.11.2010 року по 18.11.2013 року, виходячи з середньої заробітної плати працівника за даними Головного управління статистики у м. Іллічівську Одеської області, оскільки відомості щодо отриманого боржником доходу були відсутні. Відповідно до цього розрахунку заборгованість по аліментам ОСОБА_2 станом на 18.11.2013 року склала 31883,26 грн.

22.11.2013 року ОСОБА_2 отримав вказаний розрахунок заборгованості по аліментах та сплатив борг по сплаті аліментів у розмірі 31883,26 грн.

ОСОБА_2 надав до ВДВС Іллічівського МУЮ заяву від 22.11.2013 року, де зазначив, що офіційно не працевлаштований.

Державним виконавцем постановою від 26.11.2013 року було змінено назву сторони виконавчого провадження, так як стягував ОСОБА_5 у зв'язку із розірванням шлюбу змінила своє прізвище на «Михайлюченко».

13.03.2014 року до ВДВС Іллічівського МУЮ надійшла заява стягувача ОСОБА_4, де вона повідомила, що боржник ОСОБА_2 ухиляється від виконання своїх боргових зобов'язань в повному обсязі, шляхом приховування джерел прибутків та місця роботи. Стягувач зазначила, що ОСОБА_2 співпрацює з морським агентством «Унівіс» та укладає різні контракти з судновласниками за посередництвом цього агентства, тому просила державного виконавця звернутися із запитом до морського агентства «Унівіс» для отримання інформації про укладення ОСОБА_2 контрактів та отримання грошових винагород, та до державної прикордонної служби України для отримання інформації щодо перетинання ОСОБА_2 державного кордону України.

17.03.2014 року ВДВС Іллічівського МУЮ було направлено відповідні запити до Морського агентства «Унівіс» та до Адміністрації державної прикордонної служби України.

Згідно відповіді ТОВ «Унівіс, ЛТД» №041 від 27.03.2014 року, яка надійшла на запит виконавчої служби 02.04.2014 року, вбачається, що ТОВ «Унівіс, ЛТД» надавала ОСОБА_2 посередницькі послуги у працевлаштуванні у період з 18.12.2010 року по 24.05.2011 на посаді старшого помічника капітана з базовим посадовим окладом 1705 доларів США на місяць, та з 07.07.2011 року по 27.11.2011 року на посаді капітана з базовим посадовим окладом 2641 доларів США на місяць. При цьому ТОВ зазначило, що не нараховує та не виплачує заробітну плату морякам та не володіє інформацією про фактичні розрахунки між роботодавцями та моряками.

Відповіддю Адміністрації державної прикордонної служби України підтверджується, що ОСОБА_2 за період з 01.11.2010 року неодноразово перетинав державний кордон України.

На підставі отриманих відомостей від ТОВ «Унівіс, ЛТД» щодо доходів ОСОБА_2 старшим державним виконавцем Павловською С.М. було здійснено перерахунок аліментів та складено розрахунок заборгованості по аліментах від 01.09.2014 року, згідно якого станом на 31.08.2014 року заборгованість ОСОБА_2 з урахуванням сплачених сум складає 35271,05 грн.

Скаржник ОСОБА_2 не погоджується із таким розрахунком, посилаючись на те, що державний виконавець безпідставно використав відомості ТОВ «Унівіс, ЛТД», оскільки ТОВ «Унівіс, ЛТД» не є його роботодавцем, докази розміру фактично нарахованих та отриманих ним грошових коштів відсутні.

Однак, суд не погоджується із такими твердженнями ОСОБА_2, з наступних підстав.

Згідно відповіді ТОВ «Унівіс, ЛТД» №68 від 18.02.2015 року вбачається, що це Товариство з обмеженою відповідальністю «УНІВІС, ЛТД» надавало ОСОБА_2 посередницькі послуги у працевлаштуванні на суднах, що належать іноземному судновласнику з 18.12.2010 р. по 24.05.2011 р. і з 07.07.2011 р. по 27.11.2011 р. В звязку з тим, що договори з клієнтами не є документами суворої звітності і строк зберігання їх сплинув, надати копії договорів (контрактів) та інші документи, що зазначають відомості про розмір заробітної плати за вказані періоди не є можливим.

За ст. 9 Закону України «Про ліцензування певних видів господарської діяльності» відповідно до цього Закону ліцензуванню підлягають такі види господарської діяльності: 32) посередництво у працевлаштуванні на роботу за кордоном.

Відповідно до Ліцензійних умов провадження господарської діяльності посередництва у працевлаштуванні на роботу за кордоном, затверджених наказом Міністерства праці та соціальної політики №272 від 06.09.2010 року, (далі Ліцензійні умови) вбачається, що вони розроблені відповідно до Закону України «Про ліцензування певних видів господарської діяльності» та постанов Кабінету Міністрів України від 14.11.2000 № 1698 «Про затвердження переліку органів ліцензування» та від 04.07.2001 № 756 «Про затвердження переліку документів, які додаються до заяви про видачу ліцензії для окремого виду господарської діяльності».

Згідно до п. 3.1 Ліцензійних умов ліцензіат зобов'язаний провадити діяльність з посередництва у працевлаштуванні на роботу за кордоном за наявності укладеного між ліцензіатом та клієнтом письмового договору (контракту) про надання послуг з посередництва у працевлаштуванні на роботу за кордоном;

За п. 3.3.5 Ліцензійних умов з укладанням зовнішньоекономічного договору (контракту) ліцензіат повинен отримати від іноземного суб'єкта господарської діяльності: засвідчений іноземним роботодавцем проект трудового договору, який повинен відповідати законодавству держави працевлаштування та міжнародним договорам України, а також містити основні реквізити роботодавця, професійні вимоги до працівника, відомості про характер роботи, умови праці, її оплати та проживання на території країни працевлаштування, соціального захисту (зокрема страхування), строк дії договору, умови продовження його дії та розірвання, порядок покриття транспортних витрат тощо.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що при здійснені посередницької діяльності по працевлаштуванню ОСОБА_2 за кордоном, ТОВ «Унівіс, ЛТД» відповідно до вимог Ліцензійних умов володіло відомостями щодо базової заробітної плати свого клієнта ОСОБА_2

Статтею 11 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Тому надана ТОВ «Унівіс, ЛТД» інформація щодо розміру доходу ОСОБА_2 правомірно була використана державним виконавцем для обчислення отриманого боржником доходу в певний період часу.

Відповідно до ч. 6 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» боржник зобов'язаний: утримуватися від вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; надавати у строк, установлений державним виконавцем, достовірні відомості про свої доходи та майно, у тому числі про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах; своєчасно з'являтися за викликом державного виконавця; письмово повідомляти державному виконавцю про майно, що перебуває в заставі або в інших осіб, а також про кошти та майно, належні боржникові від інших осіб.

Заперечуючи проти застосування наданої ТОВ «Унівіс, ЛТД» інформації, ОСОБА_2 всупереч вимог ч. 6 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» не надав державному виконавцю відомості про свої доходи, та будь-яку іншу інформацію, яка б спростовувала обставини його працевлаштування за кордоном та/або розмір отриманого доходу в спірний період часу.

На підставі цього суд вважає, що дії державного виконавця щодо складання розрахунку заборгованості по сплаті аліментів ОСОБА_2 від 01.09.2014 року були вчинені відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження», тому відсутні підстави для скасування такої заборгованості.

Досліджуючи скаргу в частині зняття арешту та заборони відчуження з майна ОСОБА_2 суд вважає, що вона не підлягає задоволенню.

За ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення.

Відповідно до ч. 5 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» у всіх інших випадках незавершеного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду.

Враховуючи те, що виконавче провадження з виконання виконавчого листа №2-2396/2002 від 29.08.2002 року є незавершеним та за наявності заборгованості по сплаті аліментів, вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення не можуть бути скасовані.

При цьому суд розяснює, що після сплати заборгованості за виконавчим листом №2-2396/2002 від 29.08.2002 року, боржник має право звернутися до суду із відповідним позовом про звільнення майна з-під арешту, накладеного державним виконавцем.

Згідно до ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Враховуючи наведене, досліджені докази, суд вважає, що вимоги даної скарги щодо визнання неправомірними дій державного виконавця з виконання виконавчого листа №2-2396/2002 від 29.08.2002 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 аліментів на утримання доньки в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку, та зобовязання вчинити певні дії - не знайшли свого підтвердження за поданими скаржником доказами.

З проаналізованих доказів та обставин справи, судом встановлено, що старший державний виконавець ВДВС Іллічівського МУЮ Одеської області Павловська С.М. при здійсненні виконавчих дій не допустила у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб, використовувала надані їй права відповідно до закону, тому підстави для задоволення скарги ОСОБА_2 - відсутні.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 210, 212, 218, 293, 383-388 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні скарги ОСОБА_2 на дії Старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Іллічівського міського управління юстиції Одеської області ОСОБА_3, за участю заінтересованої особи ОСОБА_4 про визнання дій неправомірними, зобовязання скасувати заборгованість, зняття арешту та заборони відчуження - відмовити у повному обсязі.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом 5-ти днів з дня проголошення.

Суддя Л.В. Жуган