У х в а л а

іменем україни

21 жовтня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,

суддів: Ізмайлової Т.Л., Мостової Г.І.,

Мартинюка В.І., Наумчука М.І.,-

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до територіальної громади м. Харкова в особі Харківської міської ради, треті особи: реєстраційна служба Харківського міського управління юстиції, ОСОБА_4, про встановлення факту родинних стосунків, визнання спадкоємцем та визнання права власності, за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 18 жовтня 2013 року та рішення апеляційного суду Харківської області від 28 січня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2012 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до територіальної громади м. Харкова в особі Харківської міської ради про встановлення факту родинних стосунків, визнання спадкоємцем та визнання права власності.

Позовні вимоги мотивував тим, що його сестра - ОСОБА_6,

24 серпня 1989 року придбала на підставі договору купівлі-продажу

113/200 частин житлового будинку АДРЕСА_2 з відповідною частиною надвірних будівель, де постійно проживала зі своєю донькою - ОСОБА_7 Вказана частина житлового будинку зареєстрована у комунальному підприємстві «Харківське міське бюро технічної інвентаризації». Земельна ділянка АДРЕСА_2 загальною площею 600 кв. м зареєстрована на підставі рішення Жовтневої районної ради м. Харкова № 15 від 26 квітня 1944 року.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 померла. Після її смерті спадщину фактично прийняла донька померлої - ОСОБА_7, однак не оформила її у встановленому законом порядку.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_7 померла.

Після смерті осьтанньої позивач звернувся із заявою про прийняття спадщини до П'ятої Харківської державної нотаріальної контори, однак йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв'язку з відсутністю документів на підтвердження ступеню споріднення із

ОСОБА_7, а тому позивач просив суд встановити факт родинних відносин між ним та померлою ОСОБА_7 як дядька та племінниці, визнати його спадкоємцем третьої черги після її смерті, визнати за ним право власності на 113/200 частин житлового будинку АДРЕСА_2 з відповідною частиною надвірних будівель та на вклад у відділенні № 80 ПАТ «Ощадбанк», що розташоване: м. Харків,

вул. Клапцова, 3.

Уточнивши позовні вимоги, ОСОБА_3 просив встановити факт родинних відносин між ним та ОСОБА_7 як дядьком та племінницею, визнати його спадкоємцем п'ятої черги після смерті останньої та визнати за ним право власності на 113/200 частин житлового будинку по АДРЕСА_2.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 18 жовтня

2013 року позов ОСОБА_3 задоволено.

Встановлено факт родинних відносин між ОСОБА_3 і

ОСОБА_7 як дядька та племінниці.

Визнано ОСОБА_3 спадкоємцем п'ятої черги після смерті

ОСОБА_7

Визнано за ОСОБА_3 право власності на 113/200 частин будинку АДРЕСА_2 після смерті ОСОБА_7, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 28 січня 2014 року рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 18 жовтня 2013 року скасовано й ухвалено нове рішення, яким у задоволені позову ОСОБА_3 відмовлено.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи в задоволенні позову, апеляційний суд виходив із того, що вирішенням питання про встановлення факту родинних відносин позивача із померлою ОСОБА_7 зачіпаються права та інтереси ОСОБА_8, якому на підставі договору дарування належить спірна квартира АДРЕСА_1 й якого не було залучено до участі у справі.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 4 червня 2014 року задоволено касаційну скаргу представників

ОСОБА_3 - ОСОБА_9 та ОСОБА_10, рішення апеляційного суду Харківської області від 28 січня 2014 року скасовано, а рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 18 жовтня 2013 року залишено в силі.

Скасовуючи рішення апеляційного суду та залишаючи в силі рішення суду першої інстанції, суд касаційної інстанції виходив із наступного.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до заповіту від 15 грудня 1989 року, посвідченого державним нотаріусом П'ятої Харківської державної нотаріальної контори Кривошеіною І.М., ОСОБА_6 все належне їй майно заповіла дочці - ОСОБА_7

Апеляційним судом було встановлено, що ОСОБА_7, як спадкоємицею за заповітом після смерті ОСОБА_12 і ОСОБА_13, оспорювалось у Дзержинському районному суді м. Харкова право власності на квартиру АДРЕСА_1 шляхом витребування вказаного майна з чужого незаконного володіння ОСОБА_8

Однак, вирішуючи спір, апеляційний суд не врахував, що ОСОБА_8 не є спадкоємцем померлої ОСОБА_7 і що предметом спору у даній справі є 113/200 частин житлового будинку АДРЕСА_2 та дійшов помилкового висновку, що вирішенням питання про встановлення факту родинних відносин позивача з померлою ОСОБА_7 порушено права ОСОБА_8

Натомість суд першої інстанції, ухвалюючи рішення, повно та всебічно з'ясувавши обставини справи, дослідивши надані сторонами докази, дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову, а апеляційний суд, перевіряючи в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції, у порушення вимог чинного процесуального та матеріального законодавства України дійшов помилкового висновку про необхідність скасування законного й обґрунтованого судового рішення.

До Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ із касаційною скаргою звернулася ОСОБА_5, яка ставить питання про скасування рішення Жовтневого районного суду

м. Харкова від 18 жовтня 2013 року та рішення апеляційного суду Харківської області від 28 січня 2014 року, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права й неправильним застосуванням норм матеріального права, зокрема тим, що її не було залучено до участі у розгляді справи, хоча вказаними судовими рішеннями було вирішено питання про її права, та просить ухвалити у справі нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3

Одним із доводів касаційної скарги ОСОБА_5, яким вона обґрунтовує порушення оскаржуваними рішеннями її прав, є те, що рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 9 лютого 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_14, ОСОБА_15,

ОСОБА_8 ОСОБА_5, треті особи: реєстраційна служба Харківського міського управління юстиції, Дзержинський районний відділ Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області, про визнання недійсним договору купівлі-продажу, визнання недійсним договору дарування, визнання права власності в порядку спадкування за законом, витребування квартири із незаконного володіння, виселення та вселення було, зокрема, виселено її (ОСОБА_5) із квартири АДРЕСА_1 зі зняттям її з реєстрації за вказаною адресою та вселено ОСОБА_3 у спірну квартиру. Підставою для задоволення вищевказаного позову ОСОБА_3 стало встановлення оскаржуваним рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від

18 жовтня 2013 року факту родинних відносин ОСОБА_3 та померлої ОСОБА_7 як дядька і племінниці.

Відтак, ураховуючи, що рішення Жовтневого районного суду

м. Харкова від 18 жовтня 2013 року щодо встановлення факту родинних відносин ОСОБА_3 та померлої ОСОБА_7 як дядька і племінниці стало підставою для задоволення позову ОСОБА_3, зокрема про виселення ОСОБА_5 із квартири АДРЕСА_1, та позбавлення її права користування вказаною вище квартирою, заявник вважала, що ухваленими у справі судовими рішеннями порушено її права та законні інтереси.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 324 (Глава 2 Розділу V) ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права, свободи чи обов'язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після їх перегляду в апеляційному порядку та рішення й ухвали апеляційного суду, ухвалені за результатами апеляційного розгляду.

Ухвалою судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 8 травня 2015 року ОСОБА_5 було поновлено строк на касаційне оскарження рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 18 жовтня 2013 року та рішення апеляційного суду Харківської області від 28 січня 2014 року та відкрито касаційне провадження за її касаційною скаргою на вказані судові рішення.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 5 серпня 2015 року у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до територіальної громади м. Харкова в особі Харківської міської ради, треті особи: реєстраційна служба Харківського міського управління юстиції, ОСОБА_4, про встановлення факту родинних стосунків, визнання спадкоємцем та визнання права власності, за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 18 жовтня 2013 року та рішення апеляційного суду Харківської області від 28 січня 2014 рок було призначено до судового розгляду.

Однак, взявши до уваги те, що ОСОБА_5 є особою, яка не брала участі у справі, питання про її права та обов'язки під час ухвалення оскаржуваних судових рішень не вирішувались, оскільки доказів того, що вона була власником або користувачем спірного нерухомого майна заявником не надано, також не надано доказів про те, що вона має правові підстави для спадкування спірного нерухомого майна після ОСОБА_7, касаційна скарга не може бути прийнята до провадження, так як подана особою, яка не має передбаченого ст. 324 ЦПК права на касаційне оскарження.

Відповідно до роз'яснень, які містяться в п. 6 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 14 червня 2012 року «Про судову практику розгляду цивільних і кримінальних справ у касаційному порядку» у разі оскарження ухвали апеляційного суду, яка не перешкоджає подальшому провадженню у справі (наприклад, про відкриття апеляційного провадження у справі, відкладення розгляду справи), подання скарги на ухвалу суду, що не підлягає касаційному оскарженню, а також при поданні касаційної скарги особою, яка не має передбаченого ст. 324 ЦПК права на касаційне оскарження, у тому числі особою, яка не брала участі у справі, про права та обов'язки якої суд першої чи апеляційної інстанції питання не вирішував, суддя-доповідач відповідно до цієї норми ЦПК постановляє ухвалу про повернення касаційної скарги. Якщо зазначені обставини буде встановлено після відкриття касаційного провадження у справі, суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про закриття касаційного провадження у справі за такою скаргою та про її повернення особі, яка подала скаргу

За таких обставин касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від

18 жовтня 2013 року та рішення апеляційного суду Харківської області від

28 січня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_3 до територіальної громади м. Харкова в особі Харківської міської ради, треті особи: реєстраційна служба Харківського міського управління юстиції, ОСОБА_4, про встановлення факту родинних стосунків, визнання спадкоємцем та визнання права власності підлягає закриттю, а касаційна скарга ‒ поверненню заявнику.

Керуючись ст. 324 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Закрити касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 18 жовтня 2013 року та рішення апеляційного суду Харківської області від 28 січня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_3 до територіальної громади м. Харкова в особі Харківської міської ради, треті особи: реєстраційна служба Харківського міського управління юстиції, ОСОБА_4, про встановлення факту родинних стосунків, визнання спадкоємцем та визнання права власності.

Касаційну скаргу повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов

Судді: Т.Л. Ізмайлова

В.І. Мартинюк

Г.І. Мостова

М.І. Наумчук