Ухвала

іменем україни

01 квітня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Червинської М.Є.,

суддів: Леванчука А.О., Мазур Л.М.,

Парінової І.К., Ступак О.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до міського комунального підприємства «Основаніє», Запорізької міської ради про відшкодування моральної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Запорізької області від 25 грудня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2014 року ОСОБА_3 звернулася до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в ліфті 2-го під'їзду будинку АДРЕСА_1, в якій вона проживає, загинула її дочка ОСОБА_4, яка на той час була вагітною. Смерть настала внаслідок отримання нею тілесних ушкоджень, не сумісних із життям. Причиною аварії є несправність ліфта, власником якого є комунальне підприємство «Виробниче ремонтно-експлуатаційне житлове об'єднання № 1» (далі - КП «ВРЕЖО № 1»), яке 01 січня 2006 року уклало договір підряду з товариством з обмеженою відповідальністю «Запоріжліфт-2» (далі - ТОВ «Запоріжліфт-2») на утримання і обслуговування ліфтів, у тому числі і ліфта, який встановлено в 2-му під'їзді будинку АДРЕСА_1. Як встановлено слідством, аварія сталася внаслідок недбалості працівників ТОВ «Запоріжліфт-2», які грубо порушили правила експлуатації ліфта. На думку позивача, відповідальність за придбання, встановлення і допуск до експлуатації неякісного, саморобного механізму повинен нести його власник КП «ВРЕЖО № 1», правонаступником якого є міське комунальне підприємство «Основаніє» (далі - МКП «Основаніє»), оскільки робота ліфта є частиною комунальних послуг, гроші за надання яких від населення отримувало саме КП «ВРЕЖО № 1». На обґрунтування розміру моральної шкоди ОСОБА_3 зазначила, що після смерті дочки значно погіршився стан її здоров'я, крім того, просить врахувати фінансовий стан відповідача, тому просила стягнути з останнього на свою користь 6 557 056 грн на відшкодування моральної шкоди на підставі ст. ст. 1167, 1187 ЦК України.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 18 листопада 2014 року позов задоволено частково.

Стягнуто з МКП «Основаніє» на користь ОСОБА_3 1 526 000 грн на відшкодування моральної шкоди.

У задоволенні решти позову відмовлено.

Додатковим рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 28 листопада 2014 року стягнуто з МКП «Основаніє» в дохід держави 152 600 судового збору.

Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 25 грудня 2014 року рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 18 листопада 2014 року скасовано, в задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі позивач просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції, залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 близько 12 год. 30 хв. у ліфті 2-го під'їзду будинку АДРЕСА_1 стався нещасний випадок, внаслідок якого ОСОБА_4 отримала тяжкі тілесні ушкодження, від яких загинула.

Згідно з актом судово-медичного дослідження (обстеження) від 05 березня 2010 року № 284 смерть ОСОБА_4 настала від поєднаної закритої тупої травми тулуба і лівої верхньої кінцівки з множинними переломами кісток таза і кісток лівого передпліччя, що призвела до розвитку травматичного шоку; на той час ОСОБА_4 була вагітною терміном 18-20 тижнів.

Балансоутримувачем житлового будинку АДРЕСА_1 є КП «ВРЕЖО № 1», яке надавало послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій, крім того, КП «ВРЕЖО № 1» є власником пасажирського ліфта, розташованого в цьому будинку, заводський № 1250, реєстраційний № 73576.

Вказаний пасажирський ліфт (дата реєстрації - 30 квітня 2004 року) встановлено у будинку АДРЕСА_1 у грудні 2003 року, а відповідно до розділу «Запис результатів опосвідчення» введено в експлуатацію 18 травня 2004 року.

Монтаж (модернізацію) вказаного ліфта згідно з актом технічної готовності ліфта від 17 травня 2004 року здійснило ТОВ «Запоріжліфт-2» на підставі дозволу на монтаж від 05 вересня 2001 року № 590.01.23-29.22.1, виданого Територіальним управлінням Держнаглядохоронпраці України у Запорізькій області.

На момент настання ІНФОРМАЦІЯ_1 нещасного випадку з ОСОБА_4 ТОВ «Запоріжліфт-2» не мало дозволу на виконання роботи з технічного огляду ліфтів.

Відповідно до висновку судової експертизи в галузі охорони праці та безпеки життєдіяльності від 09 квітня 2012 року № 17 технічною причиною нещасного випадку, що стався ІНФОРМАЦІЯ_1 близько 12 год. 30 хв. у ліфті 2-го під'їзду будинку АДРЕСА_1, внаслідок якого загинула ОСОБА_4, став неконтрольований рух ліфта при незачинених дверях кабіни.

Обставинами, які обумовили настання досліджуваного нещасного випадку згідно з даними, наведеними в акті технічного огляду ліфта пасажирського, заводський № 1250, реєстраційний № 73576, проведеного експертами технічними з промислової безпеки Запорізького ЕТЦ від 15 лютого 2010 року та в листі ТОВ «Карат-Ліфткомплект», є одночасне неспрацювання ланцюга безпеки, який контролює стан дверей кабіни та шахти; неспрацювання реверсивного руху дверей кабіни при наявності перешкоди між стулками дверей; неспрацювання пристрою безпеки, який контролює несанкціоноване проникнення в шахту ліфта (відкриття будь-якої з дверей шахти); невідповідність блоку логіки вимогам технічних умов ДУАМ 1.405.001 ТУ.

Причинами, що обумовили настання нещасного випадку, є: незадовільний технічний стан ліфта пасажирського, заводський № 1250, реєстраційний № 73576, який експлуатувався з несправними механізмами безпеки та блокування; незадовільна організація і технологія технічного обслуговування ліфтів та їх безпечної експлуатації, в тому числі, з боку начальника КП «ВРЕЖО № 1» ОСОБА_6 та майстра виробничої дільниці ОСОБА_7 щодо організації безпечної експлуатації ліфтів.

Згідно з постановою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 05 листопада 2012 року, прийнятою у справі № 0818/10383/2012, майстер ТОВ «Запоріжліфт-2» ОСОБА_8 звільнений від кримінальної відповідальності за скоєний злочин, передбачений ч. 2 ст. 367 КК України, а електромеханік по ліфтам ТОВ «Запоріжліфт-2» ОСОБА_9 звільнений від кримінальної відповідальності за скоєний злочин, передбачений ч. 2 ст. 272 КК України, на підставі п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію в 2011 році», провадження у кримінальній справі закрито.

Рішенням Запорізької міської ради від 27 квітня 2012 року № 5 «Про припинення підприємств шляхом приєднання» припинено діяльність низки комунальних підприємств, у тому числі і КП «ВРЕЖО № 1» шляхом їх приєднання до МКП «Основаніє», яке є повним його правонаступником.

Задовольняючи частково указаний позов, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки власником джерела підвищеної небезпеки - пасажирського ліфта, заводський № 1250, реєстраційний № 73576, дата реєстрації - 30 квітня 2004 року, що встановлений у 2-му під'їзді житлового будинку АДРЕСА_1, є КП «ВРЕЖО № 1», а отже, відповідальність за заподіяну позивачу моральну шкоду згідно зі ст. ст. 1167, 1187 ЦК України повинно нести МКП «Основаніє» як правонаступник КП «ВРЕЖО № 1».

На обґрунтування розміру моральної шкоди суд виходив з того, що в результаті смерті єдиної дочки позивача, яка на той час була вагітна, позивачу завдано моральної шкоди, яка полягала у спричиненні душевних страждань та втрат немайнового характеру: глибокому нервовому потрясінні; втрати єдиної рідної людини, що наклало негативний відбиток на її психологічний стан, внаслідок чого вона зазнає певних незручностей в організації свого життя, що вимагає від неї додаткових зусиль, втрати часу та коштів.

Виходячи з вимог ст. 23 ЦК України та роз'яснень, викладених у п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», враховуючи характер та обсяг моральних страждань позивача, їх тривалість, незворотність наслідків трагедії, враховуючи фінансовий стан відповідача МКП «Основаніє», статутний фонд якого складає 21 863 000 грн, суд дійшов висновку про стягнення з останнього на користь позивача 1 526 000 грн на відшкодування моральної шкоди.

Проте з такими висновками правильно не погодився апеляційний суд, виходячи з наступного.

Переглядаючи справу в апеляційному порядку, апеляційний суд додатково встановив, що постановою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 05 листопада 2012 року, прийнятою у кримінальній справі № 0818/10383/2012, крім іншого, встановлено, що на порушення вимог «Посадової інструкції майстра» майстер ТОВ «Запоріжліфт-2» ОСОБА_8 не забезпечив підбір кадрів, їх розстановку і цільове призначення, не контролював виконання технологічного процесу, не забезпечив контроль якості виконаних електромеханіком ОСОБА_9 робіт ліфта, який став причиною загибелі дочки позивача; на порушення вимог «Виробничої інструкції № 2 для електромеханіка, який виконує технічне обслуговування, ремонт ліфтів» електромеханік ТОВ «Запоріжліфт-2» ОСОБА_9, який був особою, відповідальною за справним станом ліфта, не забезпечив справний стан замків дверей шахти, реверса створом дверей кабіни та ін.; невиконання і грубе порушення законодавства з охорони праці і безпеки життєдіяльності майстром ТОВ «Запоріжліфт-2» ОСОБА_8 та електромеханіком ОСОБА_9 призвело до загибелі ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4, яка загинула в результаті несправності ліфта.

Крім того, у кримінальній справі судом встановлено наявність прямого причинного зв'язку між бездіяльністю майстра ТОВ «Запоріжліфт-2» ОСОБА_8, електромеханіка ОСОБА_9 та загибеллю ОСОБА_4

Установлено також, що 01 січня 2006 року між КП «ВРЕЖО № 1» (замовник) та ТОВ «Запоріжліфт-2» (підрядник) укладено договір підряду № 64 про повне технічне обслуговування і ремонт ліфтів, терміном дії до 31 грудня 2010 року, згідно з яким останнє несе повну відповідальність за справність ліфтів та їх безпечну експлуатацію.

Правило генерального делікту закріплено у ст. 1166 ЦК України стосовно майнової шкоди та у ст. 1167 ЦК України стосовно моральної шкоди.

Так, ч. 1 ст. 1167 ЦК України установлено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній собі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Тобто ч. 1 ст. 1167 ЦК України визначає: по-перше, відповідальну за моральну шкоду особу, а саме: особу, яка її завдала; та по-друге, загальні умови відшкодування моральної шкоди - і серед інших - наявність вини заподіювача, крім випадків, встановлених ч. 2 цієї статті.

У ч. 2 ст. 1167 ЦК України передбачені спеціальні випадки відшкодування моральної шкоди, коли на відміну від загальних правил моральна шкода відшкодовується незалежно від вини особи, яка її завдала, серед яких - і випадок відшкодування моральної шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Статті 1187, 1188 ЦК України є спеціальними по відношенню до ст. ст. 1166, 1167 ЦК України, у зв'язку з чим перевага у застосуванні має надаватися спеціальним нормам.

За загальними правилом ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела.

Так, ст. 1187 ЦК України встановлює особливого суб'єкта, відповідального за завдання шкоди джерелом підвищеної небезпеки.

Згідно з ч. 2 ст. 1187 ЦК України таким суб'єктом є особа, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Під володільцем джерела підвищеної небезпеки слід розуміти юридичну особу або громадянина, що здійснює експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав договору оренди, договору підряду, довіреності тощо.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, апеляційний суд правильно виходив з того, що на час спричинення шкоди, ІНФОРМАЦІЯ_1, діяв вищевказаний договір підряду, таким чином, володільцем джерела підвищеної небезпеки було ТОВ «Запоріжліфт-2», і саме його працівники у кримінальній справі були визнані винними у бездіяльності з ремонту і обслуговування вказаного ліфта, крім того, встановлено прямий причинний зв'язок між їх бездіяльністю та загибеллю дочки позивача.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції порушувалося питання про залучення ТОВ «Запоріжліфт-2» до участі у справі в якості співвідповідача, однак позивач та його представник проти цього заперечували.

Згідно з п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (ч. ч. 1, 2 ст. 3 ЦПК), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.

З огляду на вищевикладене правильним є висновок апеляційного суду про відсутність підстав для стягнення з відповідача КП «ВРЕЖО № 1» на користь позивача грошової суми на відшкодування моральної шкоди.

Апеляційний суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку в силу вимог ст. ст. 10, 60, 212, 303, 304 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам ст. ст. 213, 214, 316 ЦПК України, підстави для його скасування відсутні.

Наведені в касаційній скарзі доводи висновків апеляційного суду не спростовують, зводяться до переоцінки доказів, що в силу вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України на стадії касаційного розгляду справи недопустимо.

Вищезазначене дає підстави для висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню, а ухвалене у справі рішення апеляційного суду - залишенню без змін з підстав, передбачених ст. 337 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення апеляційного суду Запорізької області від 25 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.Є. Червинська

Судді: А.О. Леванчук

Л.М. Мазур

І.К. Парінова

О.В. Ступак