Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26.10.2015 року смт. Оржиця

Оржицький районний суд Полтавської області у складі: судді Грузман Т.В., за участі секретаря судового засідання Полуботько Я.О., за участі представника позивача ОСОБА_1, розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до Чевельчанської сільської ради Оржицького району Полтавської області, товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Куйбишево», головного управління Держземагенства у Полтавській області за участі третіх осіб Оржицької районної державної адміністрації у Полтавській області про встановлення факту членства у колгоспі та у колективному сільськогосподарському підприємстві, визнання права власності на земельну ділянку ( пай) у розмірі земельної частки (паю) та зобов'язання її виділення із земель запасу,-

В С Т А Н О В И В:

29.01.2015 року позивач звернувся до суду з позовом про встановлення факту членства в колгоспі та колективному сільськогосподарському підприємстві, визнання права власності за земельну ділянку (пай) в розмірі земельної частки (паю) та зобов'язання її виділення із земель запасу. Свої позовні вимоги мотивує тим, що у серпні 2014 року йому стало відомо, що право на земельну частку (пай) мають громадяни, які на час передачі державних земель у власність колективних сільськогосподарських підприємств були їх членами. Позивач був членом колгоспу «Зоря», КСП «Агрофірма»Зоря» у 90-ті роки , але права власності на земельну ділянку так і не має. За даними трудової книжки вказано, що позивач 20.07.1993 року був прийнятий у члени КСП «Агрофірма»Зоря» та направлений на навчання до Хорольського технікуму механізації сільського господарства, в якому навчався по 27.06.1997 року. З 22.12.1997 року по 11.06.1999 року проходив строкову службу у Збройних Силах України. 15.09.1999 року позивач був звільнений із членів колгоспу. 03.04.1996 року колгоспу «Зоря» видано Державний акт на право колективної власності на землю. У списку громадян, яким передано у приватну власність земельні частки (паї) прізвище позивача не значиться. Враховуючи зміст вищенаведених документів позивач з 07.07.1993 року по 15.09.1999 року був членом колгоспу «Зоря», яке у подальшому було реформовано у КСП «Агрофірма»Зоря» та СТОВ «Агрофірма «Зоря». Звернувшись до Оржицької РДА з заявою про надання із земель запасу чи резервного фонду земельної частки (паю), позивач отримав відмову, що і змусило його звернутися до суду. Прохає встановити факт членства позивача колгоспі «Зоря» та КСП «Агрофірмі»Зоря» з 07.07.1993 року. Визнати за позивачем право власності на земельну ділянку як члену когоспу «Зоря», КСП «Агрофірми»Зоря» у розмірі земельної частки (паю) вартістю 22047,71 грн. на ділянці рільних земель запасу, що знаходиться на території Чевельчанської сільської ради Оржицького району Полтавської області. Зобов»язати Оржицьку райдержадміністрацію виділити належну позивачеві земельну ділянку у розмірі земельної частки (паю) на ділянці рільних земель запасу, що знаходиться на території Чевельчанської сільської ради Оржицького району Полтавської області.

30.03.2015 року позивачем до суду було подано заяву про зміну своїх позовних вимог у якій вказав, що змінює свої позовні вимоги в частині зобов'язання не Оржицької районної державної адміністрації виділити з земель запасу земельну частку (пай), а зобов'язати здійснити вказане Головним управлінням Держземагенства у Полтавській області. В іншій частині позовні вимоги залишені без змін.

У судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали з мотивів, що у ньому наведені.

Представник СТОВ «Агрофірми»Куйбишево», який є правонаступником СТОВ «Агрофірми «Зоря» у суді позовні вимоги позивача не визнав. Вважає СТОВ «Агрофірму»Зоря» не належним відповідачем за позовом, оскільки СТОВ не наділено жодними повноваженнями, які б надавали б право виділити позивачеві в натурі земельну ділянку. У направлених до суду запереченнях на позов даний відповідач навів норми законодавства, відповідно до яких зазначено, що до компетенції інших служб відноситься вирішення питання виділення земельних ділянок та наведена процедура коригування проекту землеустрою по певній сільській раді у випадку не внесення певного громадянина до списку осіб, що маю право на земельну частку (пай).

Чевельчанська сільська рада Оржицького району Полтавської області та Оржицька районна державна адміністрація не направили до суду своїх представників, направивши до суду заяви про розгляд справи без їх участі. Своєї позиції щодо змісту позову вказані особи не вказали.

Відповідач головне управління Держземагенства у Полтавській області на позов своїх заперечень не надали та не висловили своєї позиції щодо змісту позовних вимог.

Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до даних трудової книжки виданої на ім'я ОСОБА_2 встановлено, що він 20.07.1993 року був прийняти у члени КСП «Агрофірма»Зоря» та направлений на навчання у Хорольський технікум механізації с/г. 15.09.1999 року звільнений з членів КСП «Агрофірма»Зоря». За даними архівної довідки від 28.08.2014 року зазначено, що у протоколі №5 від 07.07.1993 року рекомендовано зборам уповноважених колгоспників прийняти ОСОБА_2 в члени колгоспу та направити на навчання.

За інформацією відділу Держземагенства у Оржицькому районі №795 від 20.08.2014 року зазначено, що Державний акт на право колективної власності на землю КСП «Зоря» виданий 03.04.1996 року Чевельчанською сільською радою Оржицького району Полтавської області. Виходячи зі змісту списку громадян, яким передано у приватну власність земельні частки (паї), прізвище позивача відсутнє.

Згідно архівного витягу №01-39/Ш-47 від 21.08.2014 року із протоколу звітних загальних зборів уповноважених колгоспників колгоспу «Зоря» від 01.03.1997 року №2 вбачається, що збори ухвалили затвердити положення про розподіл колективної власності колгоспу «Зоря» і передачі її співвласникам. Затверджено список осіб, що мають право на земельну частку (пай). Одночасно вказується, що самі списки осіб відсутні.

Відповідно до довідки №796 від 20.08.2014 року виданої начальником відділу Держземагенства у Оржицькому районі зазначено, що станом на 01.07.2014 року на території Чевельчанської сільської ради облікується 349,6037 га рільних земель запасу не наданих у власність та користування.

За даними архівної довідки від 31.03.2015 року №01-41/Ш-4 вказано, що у протоколі №1 від 14.02.1998 року є рішення про реорганізацію колгоспу «Зоря» в колективне сільськогосподарське підприємство «Агрофірма»Зоря».

За змістом розпорядження голови Оржицької РДА №127 від 05.03.2000 року вказано, що КСП «Агрофірма»Зоря» перереєстровано у сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «Агрофірма»Зоря».

За даними витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців у ході реорганізації правонаступником СТОВ «Агрофірми «Зоря» є СТОВ «Агрофірма «Куйбишево».

Згідно листа Чевельчанської сільської ради від 03.03.2015 року №91/02-24 вказано, що сільська рада не є розпорядником земель запасу за межами населеного пункту.

Інших доказів, що стосуються предмету спору сторонами надано не було.

При прийнятті рішення суд звернувся до слідуючих норм законодавства.

Згідно п.2 Указу Президента України « Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 08.08.1995 року передбачено, що право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Пунктом 5 Указу передбачено, що видача громадянам сертифікатів на право на земельну частку (пай) єдиного в Україні зразка та їх реєстрація провадяться відповідною районною державною адміністрацією.

Статтею 121 ЗК України передбачено випадки безоплатної передачі земельних ділянок громадянам.

Відповідно до ч.4 ст. 122 ЗК України центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 N7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» передбачено, що член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку.

Статтею ч. 3 ст. 152 ЗК України передбачено, що захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших,передбачених законом, способів.

Згідно ст. 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» від 05.06.2003 року передбачено, що основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є: свідоцтво про право на спадщину; посвідчені у встановленому законом порядку договори купівлі-продажу, дарування, міни, до яких додається сертифікат на право на земельну частку (пай); рішення суду про визнання права на земельну частку (пай).

Згідно ст. 3 Закону передбачено, що підставами для виділення земельних ділянок у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) є рішення відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації. Особи, власники сертифікатів на право на земельну частку (пай), які виявили бажання одержати належну їм земельну частку (пай) в натурі (на місцевості), подають до відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації заяву про виділення їм земельної частки (паю) в натурі (на місцевості).

Враховуючи вищевказане, суд вважає, що позовні вимоги про встановлення факту членства у колективному сільськогосподарському підприємстві «Зоря» доведено даними трудової книжки позивача де зазначено, що його прийнято у члени КСП «Агрофірма»Зоря» та даними архівного витягу Оржицької РДА від 28.08.2014 року №001-39/Ш-51 згідно, якого рекомендовано позивача прийняти у члени колгоспу та направити на навчання.

Як зазначено у Прикінцевих та Перехідних положеннях Цивільного кодексу України від 01.01.2004 р., цей Кодекс набирає чинності з 1 січня 2004 року. Положення Цивільного кодексу застосовуються до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Згідно ст.ст.71,76 ЦК України (в редакції 1963 року), перебіг строку позовної давності, який становить три роки, починається з дня виникнення права на позов, яке виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права. Відповідно до ст.71 ЦК УРСР 1963 р., загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки. За нормою ст.75 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) позовна давність застосовується судом, арбітражем або третейським судом незалежно від заяви сторін. За змістом ст.80 ЦК України, закінчення строку позовної давності до пред'явлення позову є підставою для відмови в позові.

Оскільки, позивачем доведено, що він був членом КСП «Агрофірми»Зоря» на момент розпаювання, тобто 03.04.1996 року, але звернувся до суду з позовом про встановлення даного факту зі сплином строку, який є за межами трирічного, суд вважає, що у задоволенні даної частини позовних вимог слід відмовити за пропуском строку позовної давності. Позивач не прохав суд поновити даний строк та не довів суду поважності причин його пропуску. Пославшись у позові на те, що йому стало відомо, що він має право на земельну частку (пай) лише у серпні 2014 року, всупереч норм ст. 60 ЦПК України, доказів вказаному суду не надав. Суд вважає, що наявність листування з відділом Держкомзему та Оржицькою РДА з приводу включення до списку власників земельних часток (паїв) не є підставою для не застосування положень ЦК УРСР щодо строків позовної давності.

Окрім того, матеріалами справи не доведено, що ОСОБА_2 було включено до списку осіб, які мають право на земельну частку (пай) та відповідно суду не надано доказів того, що йому свого часу було видано сертифікат про право на земельну частку (пай). Позовні вимоги щодо визнання права власності за позивачем на земельну ділянку у розмірі земельної частки (паю) задоволенню не підлягають, оскільки вирішення вказаного питання можливе лише за наявності документа, що підтверджує право позивача на таку земельну частку (пай). Інша позовна вимога про виділення земельної діянки не може бути задоволена, оскільки, для виділення земельної ділянки необхідно дотриматись процедури, яка передбачена Законом України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)». За змістом позову позивач ототожнив поняття права на земельну частку ( пай) та право власності на неї, що не дає суду підстав для задоволення позову саме в частині визнання права власності за позивачем.

За положеннями ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами. З огляду на те, що даної норми позивачем при обгрунтуванні позову дотримано не було, то і підстав для його задоволення суд не вбачає. Рішення суду не може ґрунтуватись на припущеннях.

Враховуючи вищезазначене, зурахуванням того, що позивач звернувся до суду з даним позовом лише 29.01.2015 року та не прохав суд поновити пропущений строк звернення до суду, суд вважає, що у задоволенні позовної вимоги про встановлення факту членства у КСП «Агрофірмі»Зоря» слід відмовити за пропуском строку звернення до суду. Інші позовні вимоги суд відхиляє за недоведеністю.

Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 73, 88, 209, 212, 214 та 215 ЦПК України, 71, 75, 76, 80 ЦК УРСР, ст. 152 ЗК України, ст.ст. 2,3 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», п.2, 5, 7 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 08.08.1995 року, суд , -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Т.В.Грузман