У.н. 415/4424/14-ц
Н.п. 2/415/3386/15
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.10.15 року Лисичанський міський суд Луганської області

в складі: головуючої судді Чернобривко Л.Б.,

при секретарі Дьоміновій О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Лисичанську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» про визнання недійсною третейську угоду, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулась з позовом до Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» в якому просить визнати недійсною третейську угоду зазначену в пункті 6 кредитного договору №500914146 від 05.09.2013 року у вигляді третейського застереження, укладеного між позивачем та відповідачем, посилаючись на те, що 05.09.2013 року між нею та відповідачем було укладено кредитний договір №, в п. 6 якого зазначено, що судовий захист прав та законних інтересів, які мають сторони в звязку з кредитним договором та розгляд і вирішення всіх не вирішених сторонами шляхом переговорів спорів, які виникають або можуть виникнути між сторонами з питань виконання, зміни, розірвання ними кредитного договору відбувається у постійно діючому третейському суді при Всеукраїнській громадській організації «Всеукраїнський фінансовий союз» у відповідності до його регламенту. Вважає, що зазначений пункт договору необхідно визнати недійсним.

Позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 у судовому засіданні не були присутні. Представник позивача подав заяву, в якій позовні вимоги підтримав, просив суд позов задовольнити та розглядати справу без участі позивача та її представника.

Представник відповідача у судовому засіданні не був присутнім , подав д суду заву про розгляд справи без його участі, подав письмові заперечення проти позову, в яких посилався на те, що відповідно п.5 кредитного договору позичальник ОСОБА_1 у повному обсязі була ознайомлена з умовами надання кредиту, інформацією, яку вимагає чинне законодавство та нормами Закону України «Про захист прав споживачів». Доказів протилежного позивач не надала.

Відповідно п.6 договору мала можливість ознайомитись з Положенням та регламентом Постійно діючого Третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Всеукраїнський фінансовий союз» на сторінках Інтернету. Правовідносини між сторонами не обмежуються лише спорами щодо захисту прав споживачів. Визнання недійсною третейської угоди в цілому є порушенням прав кредитора у разі звернення його до третейського суду, оскільки в такому разі Закону України «Про захист прав споживачів» на спірні правовідносини не поширюється. Позичальник у такому спорі не є споживачем послуг, а є виконавцем умов кредитного договору

Дослідивши наявні в матеріалах письмові докази, встановивши на їх підставі фактичні обставини та характер спірних правовідносин між сторонами спору, визначивши правові норми, що підлягають застосуванню, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Матеріалами справи встановлено, що 05 вересня 2013 року між ОСОБА_1 та Публічним акціонерним товариством «Аваль-Банк» було укладено кредитний договір № і позивача отримала споживчий кредит у розмірі 25900 грн. зі сплатою 11,99% річних строком до 06.09.2017 року. (а.с.4). Пунктом 6 цього договору передбачено, що судовий захист прав та законних інтересів, які мають сторони в звязку з кредитним договором та розгляд і вирішення всіх не вирішених сторонами шляхом переговорів спорів, які виникають або можуть виникнути між сторонами з питань виконання, зміни, розірвання ними кредитного договору відбувається у постійно діючому третейському суді при Всеукраїнській громадській організації «Всеукраїнський фінансовий союз» у відповідності до його регламенту.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про третейські суди» від 11.05.2004, № 1701-IV та ст. 17 ЦПК України сторони мають право передати спір на розгляд третейського суду, крім випадків, встановлених законом. Ці випадки зазначені в ст. 6 Закону України «Про третейські суди».

Згідно ч. 9 ст. 15 Закону України «Про захист прав споживачів», під час розгляду вимог споживача необхідно виходити з припущення, що у споживача немає спеціальних знань про властивості та характеристики продукції (послуг), яку він придбаває, особливо це відноситься до сфери фінансово-кредитних відносин.

Банк, укладаючи договір повинен був роз'яснити позичальнику правовий зміст третейської угоди, правові наслідки укладення такого договору, маючи протизаконну мету - максимально ускладнити або взагалі зробити неможливим повноцінний захист позичальником своїх прав споживача банківських послуг наступними засобами: позбавленням можливості захищати свої права в державному суді з правом вибору по територіальній підсудності, у тому числі - за місцем мешкання позичальника у відповідності ст. 110 Цивільно-процесуального кодексу України.

Статтею 4 Закону України «Про третейські суди» визначено, що третейські суди утворюються та діють на принципах: законності; незалежності третейських суддів та підкорення їх тільки законові; рівності всіх учасників третейського розгляду перед законом і третейським судом; змагальності сторін, свободи в наданні ними третейському суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Але зі змісту третейської угоди, викладеної в п. 6 спірного кредитного договору, зазначені вище вимоги закону в повній мірі порушуються та позбавляють позичальника законних прав на захист своїх інтересів.

Згідно роз'яснень, викладених в п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», договір про передачу спору на розгляд до третейського суду не є відмовою від права на звернення до суду за захистом.

Відповідно до ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до частини 3 ст. 6 ЦК України сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

Відповідно до частини 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Пленум Верховного Суду України, в своїй постанові №9 від 6.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» зазначив, що відповідно до статей 203, 204 ЦК підстави і наслідки недійсності правочину можуть бути передбачені винятково законами. Окремі норми про недійсність правочинів також містяться у спеціальному законодавстві.

Спеціальним законом, який регулює правовідносини по отриманню та виконанню споживчого кредиту є ОСОБА_3 України «Про захист прав споживачів».

Згідно ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» - захист прав споживачів, передбачених законодавством, здійснюється судом.

Відповідно до ст. 110 п. 5 ЦПК України - позови про захист прав споживачів можуть пред'являтися також за місцем проживання споживача. Або за місцем заподіяння шкоди чи виконання договору.

Статтею 5 Закону України «Про третейські суди» передбачено, що юридичні та/або фізичні особи мають право передати на розгляд третейського суду будь-який спір, який виникає з цивільних чи господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом. Спір може бути переданий на розгляд третейського суду за наявності між сторонами третейської угоди, яка відповідає вимогам цього Закону.

Згідно з частиною першою статті 12 Закону України «Про третейські суди» третейська угода може бути укладена у вигляді третейського застереження в договорі, контракті або у вигляді окремої письмової угоди.

Статтею 6 Закону України «Про третейські суди» визначено категорії справ, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, розгляд яких заборонений третейськими судами.

Законом України «Про внесення змін до статті 6 Закону України «Про третейські суди» щодо підвідомчості справ у сфері захисту прав споживачів третейським судам» частину першу статті 6 Закону України «Про третейські суди» доповнено пунктом 14, згідно якого третейські суди не можуть розглядати справи у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки).

ОСОБА_3 набрав чинності 12 березня 2011 року.

Отже на час укладання кредитного договору (05 вересня 2013 року) ОСОБА_3 України «Про третейські суди» містив заборону на розгляд третейськими судами справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки).

Вимога позивача щодо зміни Договору шляхом скасування третейської угоди (п.6. договору) можлива лише у разі визнання судом її недійсності.

Виходячи з вищезазначеного з урахуванням, наданих письмових пояснень, встановлених судом обставин, на які позивач та її представник посилались як на підставу своїх вимог, що підтверджуються наданими доказами, письмових заперечень представника відповідача ,що були досліджені в судовому засіданні, суд вважає, що заявлені вимоги підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 10,11,60, 212-215,218,224-226 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» про визнання недійсною третейську угоду задовольнити.

Визнати недійсною третейську угоду зазначену в пункті 6 кредитного договору №500914146 від 05.09.2013 року у вигляді третейського застереження, укладеного ОСОБА_1 та Публічним акціонерним товариством «Аваль-Банк».

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Луганської області шляхом подання апеляційної скарги через Лисичанський міський суд протягом десяти днів з дня його проголошення, а для осіб, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні - протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Л.Б. Чернобривко