АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/789/876/15 Доповідач - Дикун С.І.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 червня 2015 р. колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Дикун С.І.

суддів - Парандюк Т. С., Ходоровський М. В.,

при секретарі - Коваль О.І.

з участю сторін - представника Другого відділу Державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції Вариводи Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Тернопільського міськрайонного суду від 25 листопада 2014 року у справі за поданням Другого відділу Державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції про тимчасове обмеження ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України, -

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2014 року Другий відділ Державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції далі - відділ ДВС) звернувся в суд із поданням, погодженим начальником другого відділу ДВС ТМУЮ, про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_2 посилаючись на те, що на виконанні у Другому відділі ДВС ТМУЮ перебуває зведене виконавче провадження № ЄДРВП 42909345 з примусового виконання виконавчих листів №2-245/2012, виданих Теребовлянським районним судом 24.05.2012 року, № 2-33/2010, виданих Теребовлянським районним судом 17.05.2010 року про стягнення із ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" грошових коштів на загальну суму боргу 51694,21 грн., проте боржником у добровільному порядку вказані зобов'язання не виконуються.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду від 25 листопада 2014 року подання Другого відділу Державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції задоволено.

Тимчасово обмежено у праві виїзду за межі України без вилучення закордонного паспорта громадянина України ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер: НОМЕР_1; ІНФОРМАЦІЯ_1; АДРЕСА_1) до часу виконання ним зобов'язань згідно зведеного виконавчого провадження № ЄДРВП 42909345 з примусового виконання виконавчих листів №2-245/2012 виданих Теребовлянським районним судом 24.05.2012 року, виконавчих листів №2-33/2010 виданих Теребовлянським районним судом 17.05.2010 року про стягнення із ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ "ПриватБанк" грошових коштів на загальну суму боргу 51694,21 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить ухвалу суду скасувати та постановити нову, якою відмовити в задоволенні подання Другого відділу ДВС Тернопільського міського управління юстиції, посилаючись на те, що висновки суду не відповідають обставинам справи, а також порушено норми матеріального та процесуального права.

У судовому засіданні представник відділу ДВС апеляційної скарги не визнав, вважаючи ухвалу суду законною та обґрунтованою.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення представника відділу ДВС, ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, виходячи з наступних мотивів.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 312 ЦПК України розглянувши апеляційну скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд змінює або скасовує ухвалу суду першої інстанції і постановляє ухвалу з цього питання, якщо воно було вирішено судом першої інстанції з порушенням норм процесуального права або при правильному вирішенні було помилково сформульовано суть процесуальної дії чи підстави її застосування.

Вирішуючи питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_2 за поданням Другого відділу ДВС Тернопільського міського управління юстиції, суд першої інстанції виходив з того, що у ОСОБА_2 наявний борг, а, з урахуванням того, що останній документований паспортом громадянина України для виїзду за кордон, зважаючи на загрозу невиконання зобов'язань останнім щодо повернення боргу за виконавчими документами у разі виїзду за межі України, суд прийшов до висновку, що подання відділу ДВС слід задовольнити.

З таким висновком суду, колегія суддів не може погодитись, оскільки він не відповідає вимогам закону.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Закон України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" від 21 січня 1994 року регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв'язання спорів у цій сфері.

Пунктом 5 ч.1 ст. 6 вказаного Закону передбачено як підставу для тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон - ухилення громадянина України від виконання ним зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), - до виконання зобов'язань.

Згідно з п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатись до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи, або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням.

Зі змісту наведених норм вбачається, що тимчасове обмеження у праві виїзду боржника за межі України можливе лише за умов ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього за рішенням суду або Законом України "Про виконавче провадження".

Згідно із вимогами ч. 2 ст. 10 ЦПК України наявність умислу та обставин, які є предметом посилання державного виконавця у поданні про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню.

Обов'язок доказування факту ухилення боржника від виконання зобов'язань, відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України, покладається в даному випаду на орган державної виконавчої служби, який звертається до суду із відповідним поданням.

Відповідно ст. 377-1 ЦПК України, питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби.

З матеріалів справи вбачається, що постановами державного виконавця Другого відділу ДВС ТМУЮ 15.05.2013р. відкрито виконавчі провадження з примусового виконання виконавчого листа №2-33/2010р., виданого 17.05.2010р Теребовлянським районним судом про стягнення з ОСОБА_2, ОСОБА_4 215,73 грн. судового збору та 120 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення; виконавчого листа № 2-245/2012, виданого Теребовлянським районним судом 24.05.2012 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ "ПриватБанк" 295,98 грн. боргу; виконавчого листа № 2-245/2012, виданого Теребовлянським районним судом 24.05.2012 року про стягнення з ОСОБА_2 в користь ПАТ КБ "Приватбанк" 29598.50 грн. боргу; виконавчого листа №2-33/2010р., виданого 17.05.2010 року Теребовлянським районним судом про стягнення солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_5. на користь ПАТ КБ "Приватбанк" 21464 грн. заборгованості.

На виконанні у Другому відділі ДВС ТМУЮ перебуває зведене виконавче провадження №ЄДРВП 42909345 з примусового виконання виконавчого листа № 2-245/2012, виданого Теребовлянським районним судом 24.05.2012 року, виконавчого листа №2-33/2010, виданого Теребовлянським районним судом 17.05.2010 року про стягнення із ОСОБА_2 грошових коштів на загальну суму боргу 51694,21 грн.

Постановою державного виконавця відділу ДВС від 16.05.2013 року накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону його відчуження.

У боржника відсутні рахунки в банківських установах та джерела отримання доходів, сільськогосподарська техніка та інші транспортні засоби за ним не зареєстровані; він також не перебуває на обліку в УПФУ в м.Тернополі, пенсії не отримує та за трудовими чи цивільно-правовими договорами не працює, що підтверджується відповідями ДПС, УДАІ УМВС України в Тернопільській області, Державної інспекції сільського господарства в Тернопільскій області, УПФУ в м.Тернополі.

У справі наявні пояснення ОСОБА_2 від 22.10.2014 року, дані на ім'я начальника відділу ДВС, з яких вбачається, що боржник пояснює свою несплату боргу скрутним фінансовим станом, зобов'язується борг погашати частинами. А також повідомляє, що він не працює, майна рухомого та нерухомого і рахунків не має, джерела отримання доходів у нього відсутні.

У поданні відділ ДВС посилається, що 09.08.2014 року та 24.10.2014 року державний виконавець виходив по місцю проживання ОСОБА_2 АДРЕСА_1 однак двері йому ніхто не відкрив. Проте, даних, що у той момент у квартирі перебував божник, з матеріалів подання не вбачається. Повідомленням відділу адресно-довідкової роботи УДМС України в Тернопільскій області від 26.11.2014 року встановлено, що місце проживання ОСОБА_2 : АДРЕСА_2 (а.с.24).

Як вказав Верховний Суд України при вивченні судової практики щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України від 01.02.2013 року, про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням суду обов'язків у виконавчому провадженні може свідчити невиконання ним обов'язків, передбачених ч.6 ст.12 Закону України "Про виконавче провадження", зокрема вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; надання ним у строк, встановлений державним виконавцем, достовірних відомостей про свої доходи та майно, у тому числі про майно, яким він володіє з іншими особами, про рахунки у банку чи інших фінансових установах; несвоєчасна явка за викликом державного виконавця; письмове повідомлення державному виконавцю про майно, що перебуває в заставі або у інших осіб, а також про кошти та майно, належні боржнику від інших осіб.

Відділом ДВС зазначених обставин не доведено і судом таких обставин не встановлено.

Сама по собі вказівка у поданні на ухилення боржника від виконання рішення суду не свідчить про таке ухилення, оскільки доказів цього державними виконавцями не представлено ні суду першої інстанції, ні апеляційному суду.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції постановлена з порушенням норм процесуального права, а тому, відповідно до ст. 312 ЦПК України, підлягає скасуванню.

Колегія суддів прийшла до висновку, що підстав для задоволення подання державного виконавця немає. А, отже, слід постановити нову ухвалу про відмову у задоволенні подання відділу ДВС.

Керуючись ст. ст. 307, 312, 314, 315, 377-1, 324 ЦПК України, колегія суддів, -

Ухвалила :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Тернопільського міськрайонного суду від 25 листопада 2014 року скасувати.

У задоволенні подання Другого відділу Державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції про тимчасове обмеження ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України відмовити.

Ухвала остаточна, оскарженню не підлягає.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області С.І. Дикун