АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/26/15Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 61,63 Гончарук В. М.
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2015 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоЗахарової А. Ф.
суддівОхріменко Н. І. , Качана О. В.
при секретаріВосколович Ж.В.

з участю прокурора Єщенко О.М.

з участю адвокатів ОСОБА_6, ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу представника ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_6 на рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 15 липня 2014 року по справі за заявою ОСОБА_9, заінтересована особа: орган опіки і піклування виконавчого комітету Уманської міської ради, - про визнання недієздатним ОСОБА_8 та встановлення над ним опіки, -

в с т а н о в и л а :

В січні 2014 року ОСОБА_9 звернулась до суду із заявою про визнання недієздатним її батька - ОСОБА_8 та встановлення над ним опіки.

Заявниця вказувала, що внаслідок захворювання її батько - ОСОБА_8 не може повною мірою усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, тому потребує як медичного нагляду та лікування, так і постійної сторонньої допомоги і контролю, тому є необхідність визнати його недієздатним та встановити над ним опіку.

ОСОБА_9 зазначала, що батько у віці 12 років під час гри в футбол вдарився головою та в подальшому відчував головні болі, але свідомості не втрачав і на лікуванні не перебував. В 1952 році батько - ОСОБА_8 отримав повторну травму голови при падінні з турніка, з короткочасною втратою свідомості і вираженими головними болями. В подальшому, на протязі життя його постійно турбували головні болі. В період з 31 травня 2006 року по даний час батько перебуває на диспансерному обліку в Уманській міській лікарні №2 з приводу психічного захворювання, у зв'язку з хронічним психічним розладом. З 2006 року у нього відмічаються постійні прояви хронічного психічного захворювання у формі хронічного маячного розладу із систематичними маячними ідеями отруєння та висловлюваннями на адресу заявниці погроз.

На підставі ухвали Уманського міськрайонного суду Черкаської області про призначення судово-психіатричної експертизи від 11 листопада 2013 року у цивільній справі за № 2318/5541/12, №2/705/150/13, судово-психіатричною експертною комісією обласної психіатричної лікарні Черкаської області була проведена амбулаторна судово-психіатрична експертиза. Відповідно до висновків експертної комісії, які викладені в акті амбулаторної судово-психіатричної експертизи за №549 від 06.12.2013 року, ОСОБА_8 на теперішній час у зв'язку з хронічним психічним захворюванням у формі хронічного маячного розладу не може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

Захворювання її батька призводить до того, що він не може повною мірою усвідомлювати значення своїх дій, керувати ними, тому потребує як медичного нагляду та лікування, так і постійної сторонньої допомоги і контролю, тому є необхідність визнати його недієздатним та встановити над ним опіку. На даний час вона є найближчим родичем для батька і надає йому постійну допомогу у веденні господарства та догляді, здійснює фактично опікунство над ним, забезпечуючи реалізацію його особистих немайнових і майнових прав та інтересів.

Тому просила визнати її батька ОСОБА_8 недієздатним та призначити її його опікуном з тим, щоб захистити його самого, а також оточуючих.

Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 15 липня 2014 року заяву задоволено.

Визнано ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_1, недієздатним.

Встановлено над ОСОБА_8 опіку та призначено опікуном його дочку - ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_8 - адвокат ОСОБА_6, посилаючись на те, що дане рішення незаконне, не відповідає обставинам справи, прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати, ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні вимог ОСОБА_9 в повному обсязі.

Обговоривши матеріали справи, судова палата вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Встановлено, що заявниця ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2 являється рідною дочкою ОСОБА_8, що підтверджується актовим записом про народження №855 від 23 листопада 1963 року, оформленим відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Умані Уманського міськрайонного управління юстиції Черкаської області (копія свідоцтва про народження ОСОБА_10 серія НОМЕР_1, виданого 06 грудня 2005 року повторно відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Умань Уманського міськрайонного управління юстиції Черкаської області на ар. спр. 5; копія свідоцтва про реєстрацію шлюбу ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_3 з ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_4, які уклали шлюб 10 серпня 1985 року в Уманському міському відділі ЗАЦС Черкаської області, про що останнім оформлено актовий запис №498 за 10.08.1985 року і видано цієї ж дати свідоцтво про укладення шлюбу, серії НОМЕР_2, з якого вбачається, що чоловікові і дружині присвоєно прізвище ОСОБА_11 - ар. спр. 6).

Посилаючись на те, що її батько ОСОБА_8 з 31 травня 2006 року перебуває на диспансерному обліку в Уманській міській лікарні №2 з приводу психічного захворювання в зв'язку з хронічним психічним розладом, не може усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними, що підтверджується рядом проведених судово-психіатричних експертиз, що захворювання і стан батька потребує медичного нагляду і лікування, також постійної сторонньої допомоги і контролю, ОСОБА_9 просила визнати ОСОБА_8 недієздатним і встановити над ним опіку, призначивши її опікуном.

З матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_8, 1935 року народження у 1951 і у 1952 роках переніс черепно-мозкові травми з втратою свідомості, в 1957 році з діагнозом: «Помірно виражена пост травматична енцефалопатія з неврастенічним синдромом» комісований з армії (ар. спр. 68).

На протязі життя йому були властиві такі риси характеру як конфліктність, запальність (гарячковість), дратівливість, при цьому він самостійно до лікарів-психіатрів за медичною допомогою не звертався.

Із справи і медичної картки ОСОБА_8, заведеної в Уманській міській лікарні №2 вбачається , що за заявою дочки ОСОБА_9 в зв'язку з погіршенням, на її погляд психічного стану батька, ОСОБА_8 був оглянутий на дому спочатку 09 листопада 2005 року, а потім 21 листопада 2005 року лікарем-психіатром Уманської міської лікарні №2, яким було встановлено діагноз: «Органічне враження ЦНС змішаного ґенезу з психоорганичним синдромом, експлазивний варіант з параноїдними включеннями».

Для вирішення питання про наявність у ОСОБА_8 психічного захворювання, а також здатності усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними він 13.01.2006 року був оглянутий амбулаторною судово-психіатричною експертною комісією (СПЕК) в Черкаській області психіатричній лікарні №1 і експерти прийшли до висновку, що ОСОБА_8 потребує проведення щодо нього стаціонарної судово-психіатричної експертизи.

Згідно ухвали Уманського міськрайсуду Черкаської області від 10.02.2006 року ОСОБА_8 знаходився примусово на додатковій стаціонарній СПЕ в Черкаській ОПЛ №1 з 04.05.2006 року до 24.05.2006 року, і 23.05.2006 року був оглянутий СПЕК, яка прийшла до висновку, що ОСОБА_8 страждає на хронічне психічне захворювання у вигляді хронічного маячного розладу на тлі органічного враження головного мозку змішаного походження - гіпертонічного, діабетичного та атеросклеротичного, що, враховуючи психотичний рівень розладів, наявність актуальної маячної симптоматики, афективну забарвленість, актуальних для підекспертного хворобливих переживань, порушення критики стосовно висловлювань та стану, враховуючи глибину та якісність набутих патологічних змін в емоційно-вольовій сфері та в мисленні, ускладнюючий вплив органічного враження ЦНС у вигляді порушень когнітивних функцій, позбавляє його здатності розуміти значення своїх дій та керувати ними (ар. спр. 32-39).

Встановлено, що після виписки із стаціонарного лікування з вищевказаним діагнозом, ОСОБА_8 був поставлений на диспансерний облік у психіатра в Уманській міській лікарні №2 з 31 травня 2006 року і залишається на такому обліку до даного часу, що підтверджується довідкою вказаної медичної установи від 03 лютого 2015 року (за №60).

По справі встановлено, що рішенням Уманського міськрайонного суду від 16 червня 2006 року за заявою ОСОБА_9 і на підставі вищевказаних висновків амбулаторної судово-психіатричної експертизи №20 від 13 січня 2006 року та додаткової судово-психіатричної експертизи №235 від 23 травня 2006 року ОСОБА_8 був визнаний недієздатним (ар.спр. 89-90).

Однак рішенням апеляційного суду Черкаської області від 31 серпня 2006 року, залишеним в силі ухвалою касаційної інстанції від 20 грудня 2007 року, рішення Уманського міськрайсуду від 16 червня 2006 року про визнання ОСОБА_8 недієздатним було скасовано і в задоволенні заяви ОСОБА_9 про визнання недієздатним ОСОБА_8 відмовлено (ар спр. 91-94).

Проте, 29 серпня 2006 року в будинку по АДРЕСА_3, де зареєстрований і постійно проживав ОСОБА_8, між ним і його онуками ОСОБА_12 1988 року народження, ОСОБА_13, 1995 року народження вийшов конфлікт, ОСОБА_8 утримував онуків в будинку, закривши на замок вхідні двері, позбавивши їх можливості вільно пересуватися до 00 год. 30 хв. 30.08.2006 року, поки не приїхала міліція. В цей час ОСОБА_8, як стверджувало слідство, наніс декілька ударів рукою по голові ОСОБА_13, спричинивши останньому тілесні ушкодження, які відносяться до середнього ступеню тяжкості, так як спричинено тривалий розлад здоров'я.

По даному факту було порушено кримінальну справу, в зв'язку з чим неодноразово відносно ОСОБА_8 проводилося судово-психіатричне експертне дослідження.

Так, з акту стаціонарної судово-психіатричної експертизи №226 від 03 липня 2007 року, проведеної спеціалістами Київського міського центру судово-психіатричної експертизи вбачається, що під час попереднього слідства 18.10.2006 року ОСОБА_8 оглядався АСПЕК в Черкаській ОПЛ №1 (акт №654) і експерти прийшли до висновку, що ОСОБА_8 в період часу, до якого відносяться дії, в скоєнні яких він обвинувачується, а також на момент огляду виявляє ознаки хронічного психічного захворювання у вигляді «хронічного маячного розладу на тлі органічного враження головного мозку змішаного ґенезу (гіпертонічного, діабетичного, та атеросклеротичного) і по своєму психічному стану в період часу, до якого відносяться дії, в скоєнні яких ОСОБА_8 звинувачують, він не здатен був усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

Згідно висновків спеціалістів психіатрів Київського Центру судово-психіатричної експертизи ОСОБА_8 в період часу, до якого відносяться дії, в скоєнні яких його звинувачують, виявляв ознаки хронічного маячного розладу (F 22.0 згідно МКБ - 10). За своїм психічним станом у той час не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

І на час огляду ОСОБА_8 вказаними спеціалістами, він, на думку цих спеціалістів, виявляв ознаки хронічного маячного розладу (F 22.0 згідно МКБ - 10), і за своїм психічним станом не здатен був усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. ОСОБА_8, на дуку спеціалістів, потребує в застосуванні стосовно нього примусового лікування у вигляді госпіталізації в психіатричний заклад із звичайним наглядом (ар. спр. 54-64).

Крім того, встановлено, що в даний час в провадженні Уманського міськрайонного суду Черкаської області знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_14, ОСОБА_9, третя особа - Уманська міська державна нотаріальна контора, - про визнання договору дарування будинку недійсним (з таким позовом ОСОБА_8 звернувся до ОСОБА_14 в червні 2009 року), визнання договору купівлі-продажу будинку недійсним, та за позовом ОСОБА_9 до ОСОБА_8, ОСОБА_14 про визнання її (ОСОБА_9) добросовісним набувачем.

Слід зауважити, що ухвалою Уманського міськрайсуду від 05.02.2014 року провадження по вказаній справі зупинено до розгляду по суті даної справи, - про визнання недієздатним ОСОБА_8

Встановлено, що в судовому засіданні по вищевказаній справі 11 листопада 2013 року представник позивача ОСОБА_8 - адвокат ОСОБА_6 заявив клопотання про проведення амбулаторної судово-психіатричної експертизи для встановлення психічного стану позивача ОСОБА_8 на момент укладення ним договору дарування будинку від 12 лютого 2008 року. Таке клопотання було підтримане всіма учасниками процесу, в тому числі і ОСОБА_8, і судом було задоволено Ухвалою Уманського міськрайсуду від 11 листопада 2013 року була призначена по справі амбулаторна судово-психіатрична експертиза, на вирішення якої поставлене питання чи спроможний був ОСОБА_8 з врахуванням його психіатричного діагнозу, його вікових особливостей, наслідків перебування на примусовому лікуванні у психіатричній лікарні, усвідомлювати реальний зміст власних дій та повною мірою свідомо керувати ними і передбачати їх наслідки у момент укладення договору дарування житлового будинку АДРЕСА_3, а саме 12 лютого 2008 року, укладеному між ним та ОСОБА_14, маючи діагноз F-22.80 (ар. спр. 8-9).

Згідно висновку амбулаторної судово-психіатричної експертизи від 06.12.2013 року (акт №549), проведеної спеціалістами Черкаської обласної психіатричної лікарні №1, на момент укладання договору дарування житлового будинку АДРЕСА_3, а саме 12 лютого 2008 року ОСОБА_8 виявляв прояви хронічного психічного захворювання у формі хронічного маячного розладу, у зв'язку з чим він не міг усвідомлювати значення своїх дій, керувати ними та передбачати їх наслідки.

В цьому висновку також вказано, що у підекспертного при теперішньому обстеженні (мається на увазі на час проведення експертизи - 06.12.2013 року) виявлені стійкі маячні ідеї відношення і отруєння на адресу дочки, які супроводжуються афективною напруженістю і агресивною настроєністю, хворобливе сприйняття дочки як особи, яка становить для нього небезпеку, включеність у маячну фабулу зятя, тенденція до розширення фабули хворобливих переживань і відсутність критичності. Зазначено, що вказані прояви хронічного маячного розладу ускладнені проявами органічного ураження головного мозку у зв'язку з наслідками черепно-мозкових травм, гіпертонічної хвороби і перенесеного 25.12.2013 року мозкового ішемічного інсульту з ознаками помірно вираженого екзогенно-органічного регістр-синдрому, і що через відмічені у підекспертного на теперішній час прояви хронічного маячного розладу він також не може усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними (ар. спр. 10-24).

Необхідно зазначити, що враховуючи висновки вищенаведених трьох останніх судово-психіатричних експертиз - від 18.10.2006 року (№634); від 03.07.2007 року (№226); від 06.12.2013 року (№549). Тальнівський райсуд Черкаської області, розглядаючи 27.01.2014 року кримінальну справу про звинувачення ОСОБА_8 у вчиненні суспільно-небезпечних діянь, передбачених ст.146 ч.2, ст.122 ч.1 КК України (по факту утримування онуків в будинку і спричинення одному з них тілесних ушкоджень, про що вище вказувалось), прийшов до висновку про неосудність ОСОБА_8 через важкість захворювання і необхідність застосування до нього примусові заходи медичного характеру у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку (ар. спр. 125).

В засіданні суду першої інстанції була допитана свідком дільничий лікар-психіатр Уманської міської лікарні №2 ОСОБА_15, яка має спостерігати за хворим ОСОБА_8 Свідок показала, що у 2005 році до неї зверталася ОСОБА_9, а також було подання Уманського міського відділу Управління МВС України у Черкаській області щодо неадекватної поведінки ОСОБА_8 Після огляду останнього та спілкування з ним проводилося неодноразово його лікування і в Уманській міській лікарні №2, де він на обліку з приводу психічного захворювання і в Черкаській області психіатричній лікарні, проводилися неодноразово експертизи ОСОБА_8, якими встановлено діагноз недієздатності внаслідок психічного захворювання.

До речі, як вбачається з довідки Уманської міської лікарні №2 від 03.02.2015 року, на адресу апеляційного суду, яку готувала лікар ОСОБА_15, згідно порядку проведення диспансерного огляду за своїм захворюванням ОСОБА_8 повинен обстежуватися амбулаторно 1 раз на 3-4 місяці, але у 2014 році хворий жодного разу не прийшов до лікаря, не дивлячись і на те, що постановою Тальнівського райсуду Черкаської області від 27.01.2014 року ОСОБА_8 призначено другу амбулаторну психіатричну допомогу в примусовому порядку. На неодноразові виклики дільничної медсестри з'явитися на прийом до лікаря хворий не реагує.

В судовому засіданні Уманського міськрайонного суду по даній справі в якості представника органу опіки і піклування виконкому Уманської міської ради приймала участь ОСОБА_16 - головний лікар Уманської міської лікарні №2 (ар. спр. 86; 130-131; 137-138; 141-142; 146-147; 158). Вона висловилась позитивно щодо задоволення заяви про визнання недієздатним ОСОБА_8, посилаючись на те, що він перебуває на диспансерному обліку в психіатричній лікарні, потребує стороннього догляду, і над ним необхідно встановити опіку та призначити опікуном його доньку в зв'язку з неадекватною поведінкою, яка може призвести до негативних наслідків. Пояснила, що відносно ОСОБА_8 проведено чотири судово-психіатричних експертизи і всі показали, що він не розуміє значення своїх дій і не може керувати ними.

Таку ж думку висловила і представник управління праці та соціального захисту населення Уманської міськради ОСОБА_17 Представники цього управління обстежували в березні 2014 року умови проживання ОСОБА_9 з сім'єю за адресою АДРЕСА_3, де зареєстрований її батько ОСОБА_8 і де для нього ОСОБА_9 може надати все необхідне для забезпечення нормальних умов проживання та зможе виконувати опікунські обов'язки. Будинок в доброму стані, має 3житлові кімнати, забезпечений газопостачанням, водопостачанням, каналізацією, що видно з наданого акту від 18.03.2014 р.

Проведено було обстеження і за фактичним місцем проживання ОСОБА_8 за адресою АДРЕСА_1. Тут в однокімнатній квартирі він проживає з ОСОБА_18, всіма життєво-необхідними речами забезпечений, як зазначено в доданому акті від 19.03.2014 року.

Встановлено, що подання органу опіки і піклування та опікунської ради щодо призначення опікуна ОСОБА_8 в разі визнання його недієздатним, було направлено до суду на його дочку ОСОБА_9, яка єдина подала про це письмову заяву (ар. спр. 153-154).

Відповідно до ч.1 ст.39 ЦК України фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними.

Згідно ч.1 ст.60 ЦК України суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування.

І за ч.1 ст.241 ЦПК України суд, ухвалюючи рішення про визнання фізичної особи недієздатною, встановлює над нею опіку, і за поданням органу опіки та піклування призначає її опікуна.

Посилаючись на наведені норми матеріального і процесуального права, суд на думку судової колегії, належним чином оцінивши вищевказані обставини справи, доводи заявниці ОСОБА_9 та її представника, також її батька ОСОБА_8, представника останнього - адвоката ОСОБА_6, представника органу опіки і піклування, прийшов до обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_8 необхідно визнати недієздатним, оскільки внаслідок психічного захворювання він на даний час позбавлений здатності розуміти значення своїх дій та керувати ними.

Водночас, в зв'язку з наведеним, над ОСОБА_8 слід встановити опіку і призначити йому опікуна.

Колегія вважає, що можна погодитись з тим, що, враховуючи думку і подання органу опіки і піклування виконкому Уманської міської ради, суд, встановивши над ОСОБА_8 опіку, призначив йому опікуном його рідну дочку ОСОБА_9 Вона, як з'ясовано, бажає, і має можливість доглядати і піклуватися за батьком, недивлячись на неналежне, навіть інколи неприязне до неї відношення з його боку (скоріше через психічну хворобу). Як правильно зауважив суд, це буде і в інтересах суспільства і самого батька.

Оскаржуючи дане рішення в інтересах ОСОБА_8, адвокат ОСОБА_6 вказав, що суд першої інстанції постановив рішення про визнання особи недієздатною без призначення та проведення по справі судово-психіатричної експертизи, яка б свідчила про ступінь недієздатності ОСОБА_8 та необхідності встановлення над ним опіки, чим порушив вимоги ст.239 ЦПК України.

Вказав, що розглядаючи справу, суд взяв до уваги поданий ОСОБА_9 акт №549 амбулаторної судово-психіатричної експертизи від 06.02.2013 року, який стосувався зовсім іншої справи, а саме справи №2/705/150/13 (№21705/25/14), - за позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_14, ОСОБА_9, третя особа - Уманська міська державна нотаріальна контора, про визнання договору дарування будинку недійсним, визнання договору купівлі-продажу будинку недійсним та за зустрічним позовом ОСОБА_9 до ОСОБА_8, ОСОБА_14 про визнання добросовісним набувачем.

У вказаній справі, як вище вказувалось, судово-психіатрична експертиза призначалась судом для з'ясування факту чи міг ОСОБА_8 у момент укладення 12 лютого 2008 року договору дарування на ім'я ОСОБА_14 належного йому на той час будинку по АДРЕСА_3 повною мірою усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

За наслідками проведення такої амбулаторної судово-психіатричної експертизи експертним закладом було видано акт №549 від 06.12.2013 року, в якому зазначено, що на момент укладення договору дарування свого житлового будинку по АДРЕСА_3 12 лютого 2008 року ОСОБА_8 не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

Також у даному акті прописано, що і «на теперішній час через вказаний хронічний маячний розлад ОСОБА_8 також не може усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними» (ар.спр. 24).

Посилаючись на вищенаведене, апелянт - адвокат ОСОБА_6 акцентує увагу на тому, що жодного слова про необхідність призначення опікуна ОСОБА_8. внаслідок психічного захворювання у даному акті (мається на увазі акт №549 від 06.12.2013 року) немає, і підкреслює, як вище зазначалось, що суд першої інстанції постановив рішення без проведення судово-психіатричної експертизи, яка б свідчила про ступінь недієздатності ОСОБА_8 та необхідності встановлення над ним опіки в порушення вимог ст.239 ЦПК України.

В зв'язку з цим у зверненні (клопотанні) до апеляційного суду від 27 серпня 2014 року ОСОБА_9, підкреслюючи, що висновок амбулаторної судово-психіатричної експертизи від 06.12.2013 року (акт №549) суд визнав належним і допустимим доказом у даній справі, так як він отриманий з дотриманням вимог ст.ст.57-60 ЦПК України, і крім даного доказу психічний стан ОСОБА_8 підтверджується і іншими дослідженими судом доказами по справі, але з метою усунення протиріч у справі, встановлення психічного розладу здоров'я ОСОБА_8 просила призначити по даній цивільній справі судово-психіатричну експертизу ОСОБА_8 для з'ясування питань чи страждає він психічним захворюванням і чи здатний усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

Встановлено по справі, що колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області, посилаючись на обов'язковість вимог ст.ст.145; 146; ч.1 ст.239 ЦПК України щодо призначення судово-психіатричної експертизи для визначення психічного стану фізичної особи, ухвалою від 27 серпня 2014 року призначила по справі амбулаторну судово-психіатричну експертизу для з'ясування питань чи страждає ОСОБА_8 психічним захворюванням і з якого часу та чи здатний він усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

Згідно висновку амбулаторної судово-психіатричної експертизи від 17.10.2014 року (акт № 530) проведеної спеціалістами (експертами психіатрами вищої категорії) амбулаторної судово-психіатричної експертної комісії КЗ «Черкаська обласна психіатрична лікарня» приблизно з 2005 року по теперішній час у ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_8, відмічаються прояви стійкого хронічного психічного розладу у формі хронічного маячного розладу, ускладненого проявами органічного ураження головного мозку у зв'язку з гіпертонічною хворобою і наслідками перенесеного мозкового ішемічного інсульту з ознаками полярно вираженого екзогенно-органічного регістр-синдрому, через що на теперішній час він нездатний усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними (ар. спр. 209-223).

Таким чином, зазначений експертний висновок підтверджує той факт, що приблизно з 2005 року по даний час ОСОБА_8 страждає хронічним психічним захворюванням у формі «хронічного маячного розладу, ускладненого проявами органічного ураження головного мозку у зв'язку з гіпертонічною хворобою і наслідками перенесеного мозкового ішемічного інсульту, через що він не здатний на даний час усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Тобто даний висновок підтверджує обґрунтованість рішення суду першої інстанції щодо визнання ОСОБА_8 недієздатним.

Відповідно до ч. 2 ст. 308 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення з одних лише формальних міркувань.

З матеріалів справи вбачається, що за період з 2006 року по даний час проведено як мінімум сім судово-психіатричних експертиз для з'ясування психічного стану ОСОБА_8, п'ять з яких знаходяться в справі, і всі вони практично підтверджують прояви у експертного стійкого хронічного психіатричного розладу у формі хронічного маячного розладу, внаслідок чого ОСОБА_8 не здатний усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

В зв'язку з цим судом цілком обґрунтовано було встановлено опіку над ОСОБА_8. Опікуном призначено його дочку ОСОБА_9

Доводи апелянта про те, що судом не враховано того факту, що з 2006 року між ОСОБА_8 та ОСОБА_9 існують довготривалі неприязні стосунки, оскільки інтереси ОСОБА_9 суперечить інтересам ОСОБА_8, що підтверджується матеріалами вищезгаданої справи № 2/705/25/14 - за позовом ОСОБА_19 до ОСОБА_14, ОСОБА_9 - третя особа Уманська міська державна нотаріальна контора, - про визнання договору дарування будинку недійсним, визнання договору купівлі-продажу будинку недійсним та за зустрічним позовом ОСОБА_9 до ОСОБА_8 , ОСОБА_14 про визнання добросовісним набувачем, - не заслуговують на увагу.

Дійсно, згідно п. 2 ч. 1 ст. 64 ЦК України, на яку посилається апелянт, опікуном або піклувальником не може бути фізична особа, поведінка та інтереси якої суперечать інтересам фізичної особи, яка потребує опіки або піклування .

З матеріалів вищевказаної справи за № 2/705/25/14 - за позовом ОСОБА_19 до ОСОБА_14 про визнання недійсним договору дарування, вбачається, що після смерті своєї дружини у 2002 році ОСОБА_8, залишившись проживати одиноко, погодився на пропозицію сусідки ОСОБА_14, яка, як стверджує, увійшла до нього в довіру, пропонуючи спільне проживання, подарувати їй свій будинок по АДРЕСА_3, віддати їй деякі цінні речі.

12.08.2008 року ним був оформлений договір дарування будинку.

В січні місяці 2009 року , після того, як відповідачка , ввівши його в оману обіцянками спільністю проживання, забрала самі цінні речі, з'ясувалося, що вона не мала намірів спільного проживання і запропонувала передати їй ще 5 тис. доларів США, і тоді вона переоформить нотаріально на нього будинок по АДРЕСА_3.

Зрозумівши, що його ошукали , ОСОБА_8 звернувся до суду.

Взнавши про це, ОСОБА_9 змушена була викупити у ОСОБА_14 вказаний будинок за 108 919 грн., як вказано в договорі купівлі-продажу від 24.01.2009 року, для того, щоб батько не залишився на вулиці і «мав де дожити віка». Хоча ОСОБА_8 поставив питання і про визнання цього договору купівлі-продажу недійсним, як оформленого внаслідок зловмисної домовленості між ОСОБА_9 та ОСОБА_14

За таких обставин наведене спростовує доводи апелянта про те, що інтереси ОСОБА_9 як опікуна суперечать інтересам ОСОБА_8

Із справи вбачається, що напружені відносини між ОСОБА_9 і ОСОБА_8 склалися через психічну хворобу останнього, внаслідок чого у ОСОБА_8 виникають підозри щодо, вважає, неналежного відношення до нього дочки із зятем, які «обікрали його», «шахрайськими діями» разом з ОСОБА_14 позбавили його життя. Хоча дочка робить все необхідне, щоб пролікувати батька, покращити його стан і житлові умови, бажаючи, щоб він повернувся у свій будинок, якого позбав себе практично сам, недивлячись на негативне, навіть неприязне в даний час відношення батька, розуміючи, що він страждає на важке захворювання і потребує сторонньої допомоги, ОСОБА_9 готова надати таку і єдина написала письмову заяву до органу опіки і піклування про бажання бути опікуном батькові, зобов'язавшись сумлінно виконувати свої обов'язки.

Необхідно зазначити, що працівниками управління праці і соціального захисту населення Уманської міськради 12 і 13 лютого 2015 р. ще раз були обстежені умови проживання ОСОБА_8 за адресою його фактичного проживання - в однокімнатній квартирі АДРЕСА_2, де він проживає з ОСОБА_18, і за адресою реєстрації - будинок АДРЕСА_3.

Комісією відмічено, що будинок має 3 житлові кімнати, забезпечений газопостачанням, водогоном, каналізацією, має автономне опалення, санвузол, ванну. ОСОБА_20 користується пільгами, комунальні послуги за цією адресою, як дитина війни, має сплачувати в розмірі 25%, що тут створено йому всі необхідні умови для проживання.

Саме це і належне доброзичливе відношення до ОСОБА_8 з боку дочки підтвердила член комісії ОСОБА_21, яка являється секретарем опікунської ради і представляла в апеляційній інстанції орган опіки і піклування виконкому Уманської міськради, підтримуючи рішення суду.

В засіданні апеляційної інстанції в якості свідка була допитана ОСОБА_18, яка підтвердила, що з травня 2009 року проживають разом з ОСОБА_8 в квартирі АДРЕСА_2, але остання їй не належить. Заяву про призначення її опікуном вона не подавала.

Аналізуючи всі матеріали справи у сукупності, судова колегія вважає, що суд першої інстанції досить повно і всебічно дослідив обставини справи, яким надав належну оцінку.

Рішення суду відповідає матеріалам справи, вимогам закону і підстав для його скасування та задоволення апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 315, 317, 218 ЦПК України, судова палата,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 15 липня 2014 року по даній справі залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий :

Судді :