АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження
№22-ц/796/5491/2015 Головуючий у 1-й інстанції: Гриньковська Н.Ю.
Доповідач: Українець Л.Д.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

8 квітня 2015 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі :

головуючого - Українець Л.Д.

суддів - Крижанівської Г.В.,

- Шебуєвої В.А.,

за участю секретаря - Троц В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Державного підприємства «Національна кіностудія художніх фільмів імені Олександра Довженка» на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 20 лютого 2015 року в справі за позовом ОСОБА_3 до Державного підприємства «Національна кіностудія художніх фільмів імені Олександра Довженка» про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2014 року позивач звернувся в суд із позовом до відповідача про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

У мотивування вимог посилався на те, що з 1985 року він працює на підприємстві відповідача за безстроковим трудовим договором з помісячною оплатою праці на посаді головного організатора трюкових зйомок.

30 жовтня 2014 року його було звільнено з займаної посади у зв'язку із скороченням штату працівників, згідно п.1 ст. 40 КЗпП України, наказ №317 - к.

Він є членом профспілкової організації ДП «Національна кіностудія художніх фільмів ім. О.Довженка» з 1984 року.

Відповідач не звертався до профспілкової організації з письмовим поданням про розірвання трудового договору з ним у зв'язку із скороченням штату працівників, що призвело до його незаконного звільнення.

Також зазначає, що відповідач має виплатити йому середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Оскільки відповідачем у штатному розписі не визначений місячний посадовий оклад головного організатора трюкових зйомок, обчислює місячний посадовий оклад на основі Постанови №212/8-60 від 31.05.1990 року Державного комітету СРСР по праці та соціальним питанням, зокрема: посадові оклади організаторів трюкових зйомок встановлюються на рівні посадових окладів директорів знімальних груп першої категорії художньої кінематографії.

Згідно штатного розпису, затвердженого наказом №182 від 29.11.2013 року посадовий оклад директора знімальної групи першої категорії визначений від 3 775 грн. до 18 000 грн на місяць (середнє арифметичне - 10 887грн), тому і його посадовий оклад має становити 10 887 грн.

Окрім того, в уточненнях до позовної заяви вказує, що реорганізації кіностудії не було, що на засіданні Профкому 22.01.2015 року підтвердив представник відповідача. Також зазначив суму, що підлягає стягненню з відповідача як середній заробіток за час вимушеного прогулу, а саме: з листопада 2014 року по січень 2015 року становить 32 631 грн.

Оскільки його звільнення є незаконним, просив суд:

- поновити його на посаді головного організатора трюкових зйомок;

- стягнути на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 32 631 грн.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 20 лютого 2015 року позов ОСОБА_3 задоволено.

Поновлено ОСОБА_3 на посаді головного організатора трюкових зйомок Державного підприємства «Національна кіностудія художніх фільмів імені О.Довженка» з 30 жовтня 2014 року.

Допущено до негайного виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_3 на роботі.

Стягнуто з Державного підприємства «Національна кіностудія художніх фільмів імені О.Довженка» на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 30.10.2014 р. по 31.01.2015 р. в розмірі 32631 грн з врахуванням прибуткового податку.

Стягнути з Державного підприємства «Національна кіностудія художніх фільмів імені О.Довженка» на користь держави судовий збір в розмірі 243,60 грн.

Додатковим рішення від 05 березня 2015 року допущено негайне виконання рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 20.02.2015 року в частині стягнення з Державного підприємства «Національна кіностудія художніх фільмів імені О.Довженка» на користь ОСОБА_3 заробітної плати за один місяць в сумі 10 877,00грн.

Не погоджуючись з рішенням, представник Державного підприємства «Національна кіностудія художніх фільмів імені О.Довженка» подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Зазначає, що 24.12.2014 року відповідач подав до профспілки подання №723 щодо надання згоди на скорочення ОСОБА_3

Згідно вимог законодавства відповідь він повинен був отримати 12 січня 2015 року, натомість з помилками 15.01.2015 року отримав Витяг із протоколу №84 засідання профспілкового комітету кіностудії від 15.12.2015 року та 22.01.2015 року - Витяг із протоколу №85 засідання профспілкового комітету кіностудії від 22.12.2015 року.

Оскільки виборний орган первинної профспілкової організації не повідомив відповідача про прийняте рішення у письмовій формі у триденний строк після його прийняття, тому й вважав, що отримав згоду на розірвання трудового договору з позивачем, однак судом дана обставина не була прийнята до уваги.

Також зазначає, що судом першої інстанції не було повністю з'ясовано засади оплати праці творчих працівників, на які посилався відповідач, а саме, Постанову Держкомпраці СРСР, Секретаріату ВЦСПС від 31.05.1990 року №212/8-60, якою передбачається, що оплата художньо-виробничого персоналу за час між картинних перерв здійснюється згідно з постановами Ради Міністрів СРСР від 24.02.1961 року №196 та від 19.07.1962 року №777, з яких вбачається, що посада організатора трюкових зйомок відсутня у зазначених переліках, оскільки її тоді не існувало в класифікаторі професій, а отже при оплаті праці цю посаду за аналогією прирівнювали до інших посад художньо-виробничого персоналу).

Після завершення міжкартинних перерв питання залишення працівників у штаті без оплати вирішувалося керівництвом кіностудії (Постанова №777 від 19.07.1962 року), тому судом неправомірно було вирішено, що позивачу повинна сплачуватися заробітна плата, коли він не працював.

Судом неправомірно задоволено стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, виходячи із середньоарифметичного розрахунку посадового окладу, який встановлюється на рівні посадових окладів директорів знімальних груп першої категорії художньої кінематографії.

Окрім того, якби позивач і працював, то судом не взято до уваги рішення Апеляційного суду м. Києва від 11.09.2014 року та ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 18.12. 2014 року, якими визначений подовий оклад у розмірі 1800 грн.

Звертає увагу й на те, що згідно колективного договору факт перебування працівника у трудових відносинах з Кіностудією не є підставою для нарахування і виплати заробітної плати.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з'явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення.

Задовольняючи позовні вимоги в частині поновлення на роботі, суд першої інстанції підставно виходив з їх доведеності та обґрунтованості з огляду на таке.

Судом встановлено, що з 1986 року позивач працював у відповідача на посаді головного організатора трюкових зйомок, що підтверджується копією трудової книжки позивача (а.с. 31).

Наказом генерального директора ДП «Національна кіностудія художніх фільмів імені О.Довженка» №317-к від 27.10.2014 року ОСОБА_3 звільнено з роботи з 30.10.2014 року у зв'язку з реорганізацією та скороченням штату працівників на підставі п.1 ст.40 КЗпП України (а.с. 3).

Відповідно до ст. 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених п. 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації) ст. 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника) первинної профспілкової організації, членом якої є працівник.

Станом на дату звільнення ОСОБА_3 був членом профспілкової організації ДП «Національна кіностудія художніх фільмів імені О.Довженка», про що свідчить довідка №52-01-43 від 12.11.2014 р. за підписом голови профспілки Супрун К.М. (а.с. 4).

Згідно п. 15 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» №9 від 06.11.1992 року, встановивши, що звільнення працівника проведено власником або уповноваженим ним органом без звернення до профспілкового органу, суд зупиняє провадження по справі, запитує згоду профспілкового органу і після її одержання або відмови профспілкового органу в дачі згоди на звільнення працівника розглядає спір по суті. Не буде суперечити закону, якщо до профспілкового органу в такому випадку звернеться власник чи уповноважений ним орган або суддя при підготовці справи до судового розгляду. Відмова профспілкового органу в згоді на звільнення є підставою для поновлення працівника на роботі.

На виконання вимог суду, 24.12.2014 року відповідач подав подання до Профспілкового комітету ДП «Національна кіностудія художніх фільмів ім. О.Довженка» для отримання згоди на звільнення головного організатора трюкових зйомок художньо-виробничого персоналу ОСОБА_3 у зв'язку з реорганізацією та скороченням штату працівників, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України (а.с. 25).

Як вбачається з витягу із протоколу №84 засідання профспілкового комітету кіностудії від 15 січня 2015 року, зроблено запит до відповідача для отримання інформації чи проводилася реорганізація кіностудії та просили надати документи, що підтверджують проведення реорганізації кіностудії, для прийняття остаточного рішення про звільнення ОСОБА_3 з займаної посади (а.с. 58).

22 січня 2015 року в зв'язку з відсутністю реорганізації підприємства профспілкою не надано згоди на звільнення ОСОБА_3, що стверджується витягом із протоколу №85 засідання профспілкового комітету кіностудії (а.с. 24).

Посилання апелянта, що виборний орган первинної профспілкової організації не повідомив відповідача про прийняте рішення у письмовій формі у триденний строк після його прийняття, тому й вважав, що отримав згоду на розірвання трудового договору з позивачем, не можуть братися до уваги, оскільки відповідач взагалі не звертався з подання про звільнення ОСОБА_3 до профспілкового комітету. З подання до профспілкового комітету позивач звернувся після звільнення позивача в процесі розгляду справи судом і не отримав такої згоди.

Наведене свідчить про те, що суд повно та всебічно з'ясував у цій частині обставини справи і дійшов правильного висновку, що звільнення позивача відбулося з порушенням норм трудового законодавства та дійшов правильного висновку про його поновлення на роботі.

Стягуючи середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 30.10.2014 року по 31.01.2015 року в розмірі 32631 грн, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не надав суду розрахунок середнього заробітку позивача та будь-яких доказів щодо проведення розрахунків під час звільнення, тому середній заробіток за час вимушеного прогулу слід обчислювати на підставі розрахунку, наданого позивачем, з якого вбачається, що ОСОБА_3 обчислює середній заробіток за час вимушеного прогулу виходячи з середнього окладу директора знімальної групи першої категорії у розмірі 108877 грн.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ч. 2 ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

З матеріалів справи вбачається, що 26.01.2015 року представник позивача звернувся до суду із заявою про уточнення позовних вимог, в якій просив стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 31.10.2014 року по 31.01.2015 року в сумі 32 631 грн. (а.с.17-18).

Заперечуючи проти позову представника відповідача в судовому засіданні зазначав, що рішенням Апеляційного суду міста Києва від 11 вересня 2014 року в справі за позовом ОСОБА_3 до Державного підприємства «Національна кіностудія художніх фільмів імені Олександра Довженка» про стягнення заборгованої заробітної плати визначено заробітну плату позивача за січень, лютий, березень 2014 року.

На підтвердження цих доводів представник відповідача не надав суду копію зазначеного рішення суду.

Разом з тим, ч.4 ст. 10 ЦПК України передбачено, що суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи : роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Відповідно суд першої інстанції мав обговорити питання про дослідження даного рішення суду та доручення його до матеріалів справи, як доказ, який стосується визначення середнього заробітку позивача за 2014 рік.

З доданого до апеляційної скарги рішення колегії суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду міста Києва від 11 вересня 2014 року в справі за позовом ОСОБА_3 до Державного підприємства «Національна кіностудія художніх фільмів імені Олександра Довженка» про стягнення заборгованої заробітної плати встановлено, що заробітна плата позивача за 3 місяці 2014 року січень, лютий, березень) складає 5 400 грн. із розрахунку 1800 грн. в місяць (а.с.65)..

У силу ч.3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Зазначене рішення залишено без змін ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18.12.2014 року та набуло законної сили.

Відповідно до п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету міністрів України від 08.02.1995 року №100 «Про затвердження порядку обчислення середньої заробітної плати», якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу пункту 4 цього Порядку.

Пункт 4 порядку встановлює, що в інших випадках, коли нарахування проводяться виходячи із середньої заробітної плати, працівник не мав заробітку, не з вини працівника, розрахунки проводяться виходячи з установлених йому в трудовому договорі тарифної ставки, посадового (місячного) окладу.

Сторони не надали суду жодного документа, яким була встановлена заробітна плата позивачу на 2014 рік і це сторони підтвердили в суді апеляційної інстанції. Пояснили, що заробітна плата позивачу не встановлювалася і не нараховувалася. Представник відповідача пояснює це тим, що позивач не виконував ніякої роботи.

Отже, проаналізувавши надані докази, колегія суддів приходить до висновку, що при визначені заробітної плати за час вимушеного прогулу слід було виходити із заробітної плати позивача за 2014 рік в розмірі 1800 грн. в місяць, встановленої рішення суду, яке набрало законної сили і яким встановлено цей розмір.

Згідно листа Міністерства соціальної політики України від 04.09.2013 року №9884/0/14-13/13 «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2014 рік» кількість робочих днів у лютому, березні 2014 року складає 20 і 20 робочих днів.

Кількість днів вимушеного прогулу з 31.10.2014 року по 31.12.2014 року становить 45 днів.

Відповідно до листа Міністерства соціальної політики України від 09.09.2014 року №10196/0/14-14/13 «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2015 рік» кількість вимушеного прогулу в січні 2015 року становить 20 днів.

Всього днів вимушеного прогулу 65 (45+20).

Розмір заробітної плати за вимушений прогул за даним розрахунком складає 5 850 грн.(1800 грн. : 40 х 65).

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку про зміну рішення суду в частині стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу з 32 631,00 грн. до 5 850,00 грн. і відповідно зміні додаткового рішення частині стягнення заробітної плати за один місяць з 10 877,00 грн. до 1800 грн.

В іншій частині рішення суду слід залишити без мін.

Керуючись Постановою Кабінету міністрів України від 08.02.1995 року №100 «Про затвердження порядку обчислення середньої заробітної плати», ст.ст. 303, 304, 307, 309, 313-315 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Національна кіностудія художніх фільмів імені Олександра Довженка» задовольнити частково.

Змінити рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 20 лютого 2015 року в частині стягнення з Державного підприємства «Національна кіностудія художніх фільмів імені О.Довженка» на користь ОСОБА_3 середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 30.10.2014 р. по 31.01.2015 року з 32631 грн. до 5 850 грн. з урахуванням прибуткового податку.

Змінити додаткове рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 05 березня 2015 року в частині стягнення з Державного підприємства «Національна кіностудія художніх фільмів імені О.Довженка» на користь ОСОБА_3 заробітної плати за один місяць з 10 877,00 грн. до 1800 грн.

В іншій частині основне та додаткове рішення суду залити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий:

Судді: