АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №22-ц/791/1109/2015 Головуючий в І інстанції: Ведяшкіна Ю.В.
Категорія:19 Доповідач: Капітан І.А.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2015 року квітня місяця 08 дня колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Херсонської області в складі:

Головуючого:Капітан І.А.
Суддів:Радченка С.В.
Колісниченка А.Г.
При секретарі:Грицак А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Новокаховського міського суду Херсонської області від 04 березня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6, Товариства з обмеженою відповідальністю "Всеукраїнська інвестиційна будівельна компанія", ОСОБА_7, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Державний реєстратор Реєстраційної служби Новокаховського міського управління юстиції, про визнання договорів недійсними, визнання права власності на нерухоме майно та витребування майна,

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2014 року ОСОБА_5 звернулася до суду з позовом про визнання недійсними договорів купівлі-продажу та дарування. Під час розгляду справи ОСОБА_5 неодноразово збільшувала свої вимоги і в їх обґрунтування зазначала, що вона на виконання умов укладеного 19 квітня 2012 року з Товариством з обмеженою відповідальністю "Всеукраїнська інвестиційна будівельна компанія" (далі - Товариство)Договору на пайову участь у будівництві сплатила останньому 160 000,00 грн. за нежитлове приміщення магазин АДРЕСА_1. Заочним рішенням Новокаховського міського суду Херсонської області від 20 лютого 2014 року за нею визнано право власності на зазначене нежитлове приміщення. З метою реєстрації свого права на нерухоме майно вона звернулася до Реєстраційної служби Новокаховського міського управління юстиції, де їй відмовили в реєстрації права та повідомили, що спірне нерухоме майно ще до постановлення рішення суду вибуло з власності Товариства, оскільки згідно договору купівлі - продажу від 15 травня 2013 року було продано ОСОБА_6, а згідно договору дарування від 11 червня 2013 року подаровано ОСОБА_7 Отже, під час судового розгляду цивільної справи за її позовом до Товариства про визнання права власності на спірне нерухоме майно, товариство продало своєму працівнику ОСОБА_6 спірне майно, після чого останній, також до постановлення наведеного судового рішення, подарував майно ОСОБА_7 Таким чином Товариство уникнуло виконання своїх зобов'язань за Договором на участь у будівництві від 19 квітня 2012 року в частині передачі їй у власність нежитлового приміщення магазину, передавши майнові права на магазин іншим особам. Посилаючись на те, що укладені договори купівлі-продажу та дарування магазину порушують її конституційні права, не відповідають моральним засадам суспільства, принципу добросовісності, оскільки призвели до позбавлення її права власності на нерухоме майно і на підставі до ст. 203, 215 ЦК України є недійсними, позивач остаточно просила суд: визнати недійсним договір купівлі - продажу від 15 травня 2013 року, укладений між Товариством та ОСОБА_6; визнати недійсним договір дарування від 11 червня 2013 року, укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_7; визнати за нею право власності на нежитлове приміщення - магазин загальною площею 107,9 кв.м., розташований на першому поверсі багатоквартирного будинку за адресою: АДРЕСА_1; витребувати у ОСОБА_7 на її користь вказане нежитлове приміщення.

Рішенням Новокаховського міського суду Херсонської області від 04 березня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5, вважаючи рішення суду першої інстанції незаконним, необґрунтованим та таким, що ухвалено з порушенням судом норм чинного законодавства та з неправильним встановленням обставин справи, які мають істотне значення, просить рішення суду скасувати і ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

В письмових запереченнях представник ОСОБА_7, посилаючись на безпідставність доводів апеляційної скарги та законність рішення, просить скаргу відхилити, а рішення суду залишити без змін.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, які з'явилися в судове засідання, перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду в межах, визначених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з необґрунтованості позовних вимог та невідповідності обраного позивачем способу захисту способу, встановленого договором або законом.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Судом встановлено, що 19 квітня 2012 року між Товариством та ОСОБА_5 в письмовій формі укладено договір на участь у будівництві, згідно умов якого Товариство зобов'язалося побудувати та передати у власність ОСОБА_5 нежитлове приміщення магазину АДРЕСА_1 (а.с.78-80).

В даному договорі строк закінчення будівництва і здачі об'єкта в експлуатацію встановлено 01 червня 2012 року. На виконання умов договору ОСОБА_5 сплатила стовідсоткову вартість нежитлового приміщення у розмірі 160 000,00 грн., однак після здачі об'єкта в експлуатацію Товариство не передало його ОСОБА_5. Зазначені факти сторонами не оспорюються.

Заочним рішенням Новокаховського міського суду Херсонської області від 20 лютого 2014 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_5 до Товариства про визнання права власності, за ОСОБА_5 визнано право власності на нежитлове приміщення - магазин АДРЕСА_1 (а.с.5-7).

13 червня 2014 року державним реєстратором прийнято рішення про відмову ОСОБА_5 у державній реєстрації прав та їх обтяжень на нежитлові приміщення - магазин АДРЕСА_1 (а.с.50).

Рішенням апеляційного суду Херсонської області від 18 листопада 2014 року вищезазначене рішення суду було скасовано за апеляційною скаргою ОСОБА_7, та постановлено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_5 відмовлено у зв'язку з тим, що ОСОБА_7 з 11 червня 2013 року є власником спірного приміщення і його право позивачем у встановленому законом порядку не оспорено (а.с.110-111).

15 травня 2013 року між Товариством та ОСОБА_6 був укладений договір купівлі - продажу, відповідно до якого ОСОБА_6 придбав у власність спірне нерухоме майно (а.с.81-83). Із зазначеного договору вбачається, що нежитлове приміщення, яке було предметом договору, належало Товариству на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно САЕ №734088, виданого 09 квітня 2013 року Реєстраційною службою Новокаховського міського управління юстиції Херсонської області, право власності на яке зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 09 квітня 2013 року.

11 червня 2013 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 був укладений договір дарування, відповідно до якого ОСОБА_6 подарував ОСОБА_7 спірне нерухоме майно, право власності на яке за ОСОБА_7 зареєстровано 11 червня 2013 року (а.с.9,10).

Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Обґрунтовуючи підставність позову, посилаючись на приписи ст.388 ЦК України, позивач вважала, що право власності на спірне нежитлове приміщення виникло у неї на підставі ст.331 ЦК України, але вибуло із її володіння поза її волею, тому зазначене нерухоме майно не може бути предметом договорів купівлі-продажу та дарування, що в свою чергу є підставою для витребування майна від добросовісного набувача ОСОБА_7

Згідно з ч. 1 ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Добросовісне придбання в розумінні ст. 388 ЦК України можливе тоді, коли майно придбане не безпосередньо у власника, а в особи, яка не мала права відчужувати це майно. Наслідком угоди, укладеної з таким порушенням, є не двостороння реституція, а повернення майна з чужого незаконного володіння (віндикація).

У цьому випадку приписи ч. 1 ст. 216 ЦК України не можуть застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було відчужено третій особі. Не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину. У цьому разі може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених ч. 1 ст. 388 ЦК України.

З аналізу вищезазначених правових норм можна зробити висновок, що позивачем за позовом про витребування майна може бути лише власник цього майна або особа, що отримала це майно у володіння. Отже, встановивши фактичні обставини справи, дослідивши надані сторонами докази в їх сукупності, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що спірне нерухоме майно не може бути витребуване у відповідача ОСОБА_7 в порядку ст. 388 ЦК України, оскільки останній правомірно на підставі договору дарування набув право власності на спірне майно, позивач ОСОБА_5 не є власником майна, а договір на участь у будівництві від 19 квітня 2012 року не є правовстановлюючим документом.

Зі змісту укладеного Товариством з позивачем договору випливає, що його предметом є надання послуг щодо вкладання залучених коштів в будівництво належних Товариству на праві власності об'єктів нерухомого майна, а саме нежитлового приміщення - магазину №2, та передачу цього об'єкту за Актом прийому-передачі позивачу.

Пунктом 3.2. зазначеного договору передбачено, що позивач у випадку невиконання чи несвоєчасного виконання Товариством своїх зобов'язань за договором щодо передачі нежитлового приміщення магазину, вправі розірвати зазначений договір в односторонньому порядку та вимагати від Товариства повернення сплачених коштів та штрафних санкцій.

З матеріалів справи вбачається, що в провадженні Новокаховського міського суду Херсонської області знаходилася цивільна справа за позовом ОСОБА_5 про стягнення з Товариства на її користь грошових коштів у розмірі 448 000,00 грн. за невиконання умов укладеного між ними договору (а.с.27-28), а також в матеріалах справи наявна заява Товариства, адресована ОСОБА_5, про мирову угоду щодо повернення позивачу сплачених нею за укладеним договором 160 000,00 грн. (а.с.52).

На підставі наведеного суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позовні вимоги є недоведеними, а тому задоволенню не підлягають.

Доводи апеляційної скарги колегією суддів до уваги не приймаються як такі, що не ґрунтуються на вимогах закону, що регулює спірні правовідносини, не підтверджені належними доказами та не спростовують мотивованих висновків суду.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстави для його скасування або зміни відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Новокаховського міського суду Херсонської області від 04 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і з цього часу може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді