АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження № 22-ц /796/3403/2015 Головуючий в суді 1 інстанції - СухомліновС.М.
Доповідач - Ящук Т.І.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді Ящук Т.І.

суддів Немировської О.В., Чобіток А.О.

при секретарі Калініній Я.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 10 грудня 2014 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Київенерго» до ОСОБА_2 про стягнення вартості необлікованої електричної енергії, спожитої з порушенням правил користування електричної енергії для населення,

встановила:

В серпні 2014 року позивач ПАТ «Київенерго» звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про стягнення заборгованості в розмірі 76456 грн. 16 коп., посилаючись на те, що в результаті проведеної в липні 2013 року перевірки за місцем проживання відповідача був встановлений факт самовільного підключення відповідачем до електричних мереж з метою безоблікового споживання електричної енергії, чим були порушені правила користування електричною енергією.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 10 грудня 2014 року позов задоволено: стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Київенерго» 76456 грн. 16 коп. заборгованості та 764 грн. 65 коп. судових витрат.

Не погоджуючись з рішенням, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову, посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення, порушення та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи.

Вказував, що акт про порушення ПКЕЕН було складено у його відсутність та був вручений особі, яка не є власником житла, не є споживачем послуг та не проживає за адресою, вказаною в акті. Тому неможливо встановити, чи безпосередньо на місці було складено зазначений акт і чи були присутніми особи вказані в акті, як співробітники позивача. Крім того, він не проживає та ніколи не проживав за адресою, зазначеною в акті про порушення.

Вважає, що акт, складений представниками позивача, є недійсним та не може підтверджувати факт порушення відповідачем правил користування електричною енергією, у тому числі факту розкрадання електроенергії, а тому нарахування заборгованості є безпідставним.

В судовому засіданні апелянт та його представник підтримали апеляційну скаргу та просили задовольнити. Представник позивача вважав доводи апеляційної скарги безпідставними та просив залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, що з'явились в судове засідання, вивчивши матеріали справи і перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідач ОСОБА_2 є власником земельної ділянки, розташованої за адресою АДРЕСА_1, на якій відповідач збудував житловий будинок та з 2011 року проживає у ньому.

Відповідно до акту, складеного працівниками ПАТ «Київенерго» 25.07.2013 року, ними був перевірений будинок АДРЕСА_1, де був встановлений факт самовільного підключення струмоприймачів до електричної мережі енергопостачальника «Київенерго» з метою безоплатного споживання електроенергії. В результаті проведеної перевірки будинок відповідача був відключений від електричної мережі, про що був складений акт.

Відповідно до протоколу засідання комісії ПАТ «Київенерго» від 29.08.2013 року, комісією було прийнято рішення про нарахування відповідачу до сплати за недораховану електроенергію 76 465 грн. 16 коп.

Встановивши, що відповідачем ОСОБА_2, всупереч вимог п.3 Правил користування електричною енергією для населення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1357 від 26.07.1999 року, було допущено самовільне підключення струмоприймачів до електричної мережі ПАТ «Київенерго» при відсутності договірних відносин між сторонами, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Виходячи із наявних у матеріалах справи, досліджених судом першої інстанції доказів, колегія суддів вважає, що висновки суду щодо підстав для задоволення позовних вимог відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.

Правовідносини з приводу постачання фізичним особам електричної енергії регулюються ст. 714 ЦК України, статтями 24-27 Закону України «Про електроенергетику», Правилами користування електричною енергією для населення затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1357 від 26.07.1999 року.

Відповідно до п. 53 Правил користування електричною енергією для населення, у разі виявлення представником енергопостачальника порушення споживачем правил користування електричною енергією, у тому числі фактів розкрадання електричної енергії, складається акт, який підписується представником енергопостачальника та споживачем. Один примірник акта вручається споживачу, другий залишається у енергопостачальника. Споживач має право внести до акта свої зауваження. У разі відмови споживача від підпису в акті робиться позначка про відмову. Акт вважається дійсним, якщо його підписали три представники енергопостачальника.

Пунктом 48 ПКЕЕН передбачено, що споживач несе відповідальність згідно із законодавством за розкрадання електричної енергії у разі самовільного підключення до електромереж і споживання електричної енергії без приладів обліку.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції на підставі повного й всебічного дослідження матеріалів справи з урахуванням доводів сторін, наданих сторонами доказів, правильно встановив обставини щодо вчинення відповідачем порушення ПКЕЕН та його характер.

В апеляційній скарзі відповідач зазначає про те, що в акті про порушення зазначено номер будинку АДРЕСА_1, проте за вказаною адресою у відповідача відсутня нерухомість, оскільки йому належить земельна ділянка по АДРЕСА_1, отже, зазначений акт не може бути належним доказом порушення.

Проте вказані доводи висновків суду першої інстанції не спростовують, оскільки судом першої інстанції на підставі зібраних доказів було встановлено, що факт самовільного підключення струмоприймачів до електромережі було зафіксовано представниками ПАТ «Київенерго» саме із будинку, розташованого на земельній ділянці, що належить відповідачу, по АДРЕСА_1.

Відповідно до наданого відповідачем до апеляційної скарги листа АЕК «Київенерго» від 26.04.2010 року на звернення ОСОБА_2, відповідач звертався із заявою про приєднання до електричних мереж садибного ( індивідуального) житлового будинку, розташованого за адресою АДРЕСА_1. На його звернення було надано роз'яснення з приводу можливості розроблення договору на приєднання до електричних мереж та технічних умов ( а.с. 61).

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_2 підтвердив, що договір на споживання електроенергії на даний період часу з позивачем не укладений, хоча будинок був збудований в 2009 році.

Відповідно до ст. 26 Закону України «Про електроенергетику» споживання енергії можливе лише на підставі договору з енергопостачальником. Споживач енергії несе відповідальність за порушення умов договору з енергопостачальником та ПКЕЕН згідно із законодавством України.

Відповідно до п. 3 ПКЕЕН споживання електричної енергії здійснюється на підставі договору про користування електричною енергією між споживачем і енергопостачальником, що розробляється енергопостачальником згідно з Типовим договором про користування електричною енергією і укладається на три роки

Статтею 27 Закону України «Про електроенергетику», якою встановлено відповідальність за порушення законодавства про електроенергетику, визначено, що правопорушеннями в електроенергетиці, зокрема, є: крадіжка електричної енергії, самовільне підключення до об'єктів електроенергетики, споживання енергії без приладів обліку, пошкодження приладів обліку, порушення ПКЕЕН та інше.

Як вбачається з акту про порушення № 22691, складеного працівниками СВП «Київські електричні мережі» РЕМ «Лівобережний» : електромонтером ОСОБА_3 та контролерами ОСОБА_4 і ОСОБА_5 25 липня 2013 року, перевіркою було встановлено, що споживач ОСОБА_2 при користуванні електричною енергією за адресою АДРЕСА_1, порушив ст. 26, 27 Закону України «Про електроенергетику», п. 3, 9, 18, 32 ПКЕЕН - самовільне підключення струмоприймачів до електричної мережі енергопостачальника з метою безоблікового споживання електроенергії. Підключення було виконано відкрито проводом СІП 4х25мм2 по існуючим опорам ( а.с. 12-13).

Колегія суддів вважає, що зазначений акт є належним та допустимим доказом на підтвердження порушення відповідачем п. 3, 9, 18, 32 Правил користування електричною енергією для населення.

Доводи апеляційної скарги відповідача про складання акту про порушення щодо іншого будинку, який відповідачу не належить, спростовуються вищевикладеними доказами та суперечать іншим доводам відповідача ОСОБА_2, наведеним у апеляційній скарзі, про його відсутність в будинку під час проведення перевірки, з яких вбачається, що відповідач визнає факт проведення перевірки саме на його земельній ділянці, а також посилається на спілкування з контролером по телефону під час перевірки.

Зі змісту акту про порушення вбачається, що його копія вручена особі, яка була присутня під час перевірки - ОСОБА_6, який відповідно до пояснень відповідача, проживає у належному йому будинку по АДРЕСА_1.

Відповідно до протоколу № 492 від 29.08.2013 року, комісією з розгляду спірних питань актів про порушення ПКЕЕН та умов договорів СВП «Київські електричні мережі» ПАТ «Київенерго» було розглянуто акт про порушення № 22691 від 25.07.2013 року з метою визначення правомірності складання акту та обсягу і вартості електроенергії, не облікованої внаслідок порушення споживачем ПКЕЕН, яка підлягає оплаті споживачем.

Як вбачається з вказаного протоколу, розгляд акта про порушення відбувався в присутності споживача ОСОБА_2 Комісією було прийнято рішення: нарахування провести згідно з пунктом 3.5 та за формулою № 2.7 Методики визначення обсягу та вартості електричної енергії, не облікованої внаслідок порушення споживачами ПКЕЕН, період нарахування з 27.07.2012 року по 26.07.2013 року. Всього підлягає до сплати за недораховану електроенергію 76 465 грн. 16 коп. Під текстом протоколу міститься запис ОСОБА_2: не згоден, бо фактично електроенергію не споживав, споживав електроенергію від сусідів, що можуть підтвердити письмово.

Доводи апеляційної скарги відповідача щодо недійсності акта від 25.07.2013 року колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки відповідно до п. 53 Правил акт вважається дійсним, якщо його підписали три представники енергопостачальника.

Відповідно до вищевказаного рішення комісії позивача, вартість необлікованої електричної енергії на суму 76 465 грн. 16 коп. була визначена на підставі Методики визначення обсягу та вартості електричної енергії, необлікованої внаслідок порушення споживачами правил користування електричною енергією, затвердженої Постановою Національної комісії регулювання електроенергетики України № 562 від 04.05.2006 року.

Відповідно до п.п. 5 п.2.1 Методики, вона застосовується на підставі акта про порушення, складеного в порядку, установленому цією Методикою, з урахуванням вимог ПКЕЕ та в разі виявлення таких порушень ПКЕЕ, зокрема, самовільного підключення електроустановок, струмоприймачів або електропроводки до електричної мережі енергопостачальника.

Згідно з п.п. «б» п. 3.3 Методики розрахунок вартості необлікованої електричної енергії здійснюється: у разі самовільного підключення споживачем електроустановок, струмоприймачів або проводів до електричних мереж енергопостачальника - із дня набуття споживачем права власності на електроустановку чи права користування електроустановкою або із дня здійснення останньої технічної перевірки електричної мережі, до якої було здійснене самовільне підключення, але не більше сумарної кількості днів за дванадцять календарних місяців, що передували дню виявлення порушення, та до дня усунення порушення.

Відповідно до п. 3.5 Методики, у разі виявлення у споживача порушень, зазначених у підпунктах 5, 6 пункту 3.1 Методики, добовий обсяг споживання електричної енергії через проводи, якими здійснене самовільне підключення або підключення поза приладом обліку, визначається за формулою (2.7) Методики, відповідно до якої, для розрахунку кількості днів у періоді, за який має здійснюватись нарахування, обмежується сумарною кількістю днів за дванадцять календарних місяців, що передували дню виявлення порушення до усунення самовільного підключення. Час використання самовільного підключення протягом доби приймається рівним 8 год.

Доводи апелянта щодо недійсності акту з тих підстав, що у ньому не зазначені технічні дані для визначення потужності самовільного підключення, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки, як вбачається з даного акту, протоколу засідання комісії від 29.08.2013 року та розрахунку обсягу та вартості електричної енергії, не облікованої внаслідок порушення споживачем ПКЕЕН за актом від 25.07.2013 року № 22691, в акті було зазначено параметри, необхідні для застосування п.2.7, 3.5 Методики, виходячи з яких комісією визначено для розрахунку: потужність (Р) - 29,61кВт, тривалість роботи струмоприймачів протягом доби (Т) - 8 год., добове споживання ( W) - 236,9, період нарахування - 365 днів.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують і на правильність рішення суду не впливають.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення з одних лише формальних міркувань.

Аналізуючи викладене, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову відповідає вимогам закону і обставинам справи; доводи апелянта не спростовують наведеного і зроблених в рішенні суду першої інстанції висновків, в зв'язку з чим підстави для його скасування і задоволення апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307-308, 313-315, 317, 218 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 10 грудня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий : Судді: