У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2015 року м. Київ
Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Ситнік О.М., розглянувши касаційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Оболонського районного суду м. Києва

від 19 листопада 2014 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва

від 05 березня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_2 про визнання правочинів недійсними та повернення транспортного засобу; за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про визнання добросовісним набувачем та повернення транспортного засобу,

в с т а н о в и в:

У квітні 2009 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом, у якому зазначав, що йому на праві власності належав транспортний засіб напівпричіп-платформа марки «TASKER F 6-64», 2000 року випуску, шасі

№ НОМЕР_1, який він мав намір продати ОСОБА_5, але через відсутність у останнього грошових коштів передав йому вказаний транспортний засіб в оренду, надавши йому генеральну довіреність з правом передоручення. У подальшому йому стало відомо, що ОСОБА_5 зняв зазначений транспортний засіб з реєстраційного обліку на підставі біржової угоди купівлі-продажу від 13 червня 2008 року, за умовами якої нібито він продав ОСОБА_5 цей транспортний засіб. 18 серпня 2009 року ОСОБА_5 продав спірний транспортний засіб ОСОБА_2, уклавши з ним біржову угоду купівлі-продажу.

Посилаючись на те, що не укладав з ОСОБА_5 біржової угоди купівлі-продажу від 13 червня 2008 року та не підписував її, тобто спірний засіб вибув з його власності поза його волею, ОСОБА_4 просив визнати вказані угоди недійсними та вилучити транспортний засіб у ОСОБА_2

У грудні 2013 року ОСОБА_2 звернувся до суду з зустрічним позовом, у якому зазначав, що він при укладенні біржової угоди

від 18 серпня 2009 року № 925657 з ОСОБА_5 та реєстрації спірного транспортного засобу на своє ім'я не знав і не міг знати про фальсифікацію підпису ОСОБА_6 на біржовій угоді від 13 червня 2008 року № 820537 між останнім та ОСОБА_5

ОСОБА_2 просив визнати право на транспортний засіб, відновити становище, яке існувало до порушення права, шляхом повернення транспортного засобу йому, як добросовісному набувачу.

Справа розглядалася судами неодноразово.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 19 листопада 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва

від 05 березня 2015 року, позов ОСОБА_6 задоволено частково.

Визнано біржову угоду від 13 червня 2008 року № 820537 між ОСОБА_6 та ОСОБА_5 щодо продажу транспортного засобу напівпричепу-платформи марки «TASKER F6-64», 2000 року випуску, шасі № НОМЕР_1 недійсною. У задоволенні іншої частини позову відмовлено. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 відмовлено.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні зустрічного позову, ухвалу суду апеляційної інстанції та ухвалити нове рішення, яким зустрічний позов задовольнити.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про перевагу одних доказів над іншими.

Судами першої та апеляційної інстанцій, відповідно до ст. 212 ЦПК України, повно, всебічно досліджено і оцінено обставини у справі, надані сторонами докази, правильно визначено юридичну природу спірних правовідносин та закон, який їх регулює.

Оскільки належним доказом у справі - висновком спеціаліста від 22 грудня 2009 року № 1481 - підтверджено, що біржова угода від 13 червня 2008 року укладена не ОСОБА_6, а іншою особою, тобто транспортний засіб вибув з власності позивача поза його волею, суди обґрунтовано задовольнили позов ОСОБА_6 частково та відмовили у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 відповідно до ст. 388 ЦК України з урахуванням роз'яснень, викладених у п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними».

Доводи касаційної скарги на правильність висновків судів не впливають та їх не спростовують.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи, суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі.

На підставі наведеного та керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Відмовити представнику ОСОБА_2 - ОСОБА_3 у відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_2 про визнання правочинів недійсними та повернення транспортного засобу; за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про визнання добросовісним набувачем та повернення транспортного засобу.

Додані до касаційної скарги матеріали повернути особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ О.М. Ситнік