У Х В А Л А

і м е н е м у к р а ї н и

07 жовтня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Головуючого Дьоміної О.О.

суддів: Коротуна В.М., Парінової І.К.,

Попович О.В., Ступак О.В.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат ім. Ілліча» про стягнення заборгованості індексації заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, відшкодування моральної шкоди за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Іллічівського районного суду

м. Маріуполя Донецької області від 24 листопада 2014 року та ухвалу апеляційного суду Донецької області від 05 березня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що перебував у трудових відносинах з відповідачем, який при виплаті заробітної плати не проводив її індексацію, внаслідок чого порушені права на оплату праці. Уточнивши у липні

2014 року позовні вимоги, ОСОБА_3 просив стягнути з відповідача індексацію заробітної плати за період з березня 2003 року по липень

2006 року та компенсацію, яка нараховується при втраті частини доходів у зв'язку з порушенням строків виплати, а також середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 1 жовтня 2013 року до часу постановлення рішення, а також 2 000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Іллічівського районного суду м. Маріуполя від 24 листопада 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Донецької області від 5 березня 2015 року, позов задоволено частково. Стягнуто з ПАТ «Маріупольський металургійний комбінат ім. Ілліча» на користь

ОСОБА_3 індексацію заробітної плати з компенсацією за період з березня 2003 року по липень 2006 року включно у розмірі 1070,60 грн з утриманням ПАТ «Маріупольський металургійний комбінат ім. Ілліча» з цієї суми передбачених законом податків та обов'язкових платежів при їх виплаті, суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 2500 грн, 200 грн на відшкодування моральної шкоди Вирішено питання розподілу судових витрат. У задоволенні решти позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати судові рішення та ухвалити нове рішення про повне задоволення його позовних вимог, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Касаційна скарга підлягає відхиленню.

Згідно з частиною 2 статті 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Судом встановлено, що з липня 2001 року по 30 вересня 2013 року ОСОБА_3 перебував у трудових відносинах із ПАТ «Маріупольський металургійний комбінат ім. Ілліча».

З 01 жовтня 2013 року позивача було переведено у ливарний цех ТОВ «Метінвест- Маріупольський ремонтно-механічний завод».

За розрахунками ПАТ «Маріупольський металургійний комбінат

ім. Ілліча» за період з березня 2003 року по липень 2006 року сума нарахованої, але не виплаченої позивачу індексації становить 527,04 грн, сума компенсації за несвоєчасний розрахунок становить 543,56 грн.

Індексація заробітної плати позивача проводилась з серпня 2006 року, випереджаючим шляхом через підвищення заробітної плати. Заборгованість по заробітній платі за період, починаючи з серпня 2006 року, відсутня.

Відповідач не заперечував, що розмір заборгованості індексації заробітної плати перед позивачем становить 1070,60 грн.

При звільненні 30 вересня 2013 року з позивачем не було проведено повного розрахунку.

ПАТ «Маріупольський металургійний комбінат ім. Ілліча» подано розрахунок середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період із часу звільнення до часу ухвалення рішення, виходячи з середньоденної заробітної плати в розмірі 209,28 грн.

Звернувшись до суду з уточненим позовом, ОСОБА_3 просив стягнути заборгованість за затримку розрахунку при звільненні, виходячи з середньоденної заробітної плати в розмірі 226,18 грн за період з 01 жовтня 2013 року по 11 липня 2014 року або на час постановлення рішення (а.с.30).

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції, з яким погодився і апеляційний суд, виходив із того, що за період з березня 2003 року по липень 2006 року позивачу не проводилась індексація заробітної плати, а тому вона підлягає стягненню в розмірі, визначеному судом, та з урахуванням положень ст. ст. 116, 117 КЗпП України за період з

01 жовтня 2013 року до часу ухвалення рішення. Також суд дійшов висновку, що має місце спір щодо розміру заборгованості із заробітної плати, спір вирішений частково на користь позивача, отже, застосував принцип співмірності та зменшив розмір відшкодування за час затримки розрахунку при звільненні.

Проте такі висновки є правильними.

Згідно зі ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Таким чином, установивши під час розгляду справи про стягнення середнього заробітку у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а в разі не проведення його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

У разі не проведення розрахунку у зв'язку з виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню в повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу.

У разі часткового задоволення позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку той мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи.

Відповідна правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 03 липня 2014 року у справі № 6-60цс13, яка є обов'язковою для виконання для всіх судів України.

Суд першої інстанції врахував вказані висновки уваги і вирішив спір відповідно до закону.

Доводи касаційної скарги висновків судів попередніх інстанції не спростовують.

Керуючись ст.ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 24 листопада 2014 року та ухвалу апеляційного суду Донецької області від 05 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна

Судді : В.М. Коротун

І.К. Парінова

О.В. Попович

О. В. Ступак