Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 219/6478/14-ц Головуючий у 1-й інстанції Тверський С.М
Провадження № 22ц/778/3135/15 Суддя-доповідач ОСОБА_1
У Х В А Л А

23 липня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі головуючого судді Осоцького І.І.,

суддів Кухарь С.В., Панкеєва О.В.,

при секретарі Буримі В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Український науково-дослідницький інститут «Укркольорметобробка» на рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 12 березня 2015 року з виправленою ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 24 червня 2015 року опискою в справі за позовом ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Український науково-дослідницький інститут «Укркольорметобробка» про стягнення боргу по заробітної платі, середнього заробітку за час затримки по день фактичного розрахунку та стягнення моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2014 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ПАТ «Український науково-дослідницький інститут «Укркольорметобробка» про стягнення боргу по заробітної платі, середнього заробітку за час затримки по день фактичного розрахунку та стягнення моральної шкоди.

Позивач просив суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість по заробітної платі, середній заробіток за час затримки по день звернення до суду, а саме з 25.03.2014 року по 17.11.2014 року та моральну шкоду у розмірі 5 000. грн..

Рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 12 березня 2015 року з виправленою ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 24 червня 2015 року опискою позов задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ «Український науково-дослідницький інститут «Укркольорметобробка» на користь ОСОБА_2 заборгованість по заробітної платі у розмірі 8451,12 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку у розмірі 6500,00 грн. та моральну шкоду 200,00 грн.. Стягнуто з ПАТ «Український науково-дослідницький інститутУкркольорметобробка» на користь держави судовій збір у розмірі 243,60 грн..

На зазначене рішення суду ПАТ «Український науково-дослідницький інститут «Укркольорметобробка» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачу у стягненні середнього заробітку за час затримки та моральної шкоди.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в оскаржуваній частині в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення з одних лише формальних міркувань.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, з 01.02.2002 року по 08.01.2014 року працює у відповідача на посаді провідного інженера.

За довідкою відповідача від 12.12.2014 року заборгованість підприємства по заробітній платі перед ОСОБА_2 по день звільнення становить 8451,12 гривень , у тому числі компенсація за невикористані дні відпустки в кількості 1981,70 гривень ( а.с. 27).

На день звільнення позивачу не була виплачена вказана заборгованість.

Згідно ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться у день звільнення.

Відповідно до ст. 117 ЦПК України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Задовольняючи вимоги ОСОБА_2 про стягнення на її користь середнього заробітку за затримку розрахунку, суд не визнав переконливими доводи відповідача щодо відсутності вини підприємства у невиплаті розрахунку.

Обґрунтовуючи відсутність вини у невиплаті колишньому працівникові ОСОБА_2 розрахункових коштів, відповідач посилався на постанову Апеляційного суду Запорізької області від 20.10.2014 року у справі про адміністративне правопорушення, щодо встановлення відсутності вини посадової особи підприємства - відповідача у ненадходженні платежів до бюджетів та державних цільових Фондів через дії ПАТ КБ „Актив -Банк".

Оцінивши надані докази з дотриманням вимог ст. 212 ЦПК України, суд дійшов висновку, що вказані обставини не можуть свідчити про відсутність вини роботодавця у невиплаті ОСОБА_2 належних коштів при звільненні, а тому є підстави для стягнення на користь позивача середнього заробітку відповідно до ст. 117 КЗпП України.

Висновок суду є обґрунтованим, враховуючи, що за змістом ч.1 ст. 117 КЗпП України обовязок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України, тобто у день звільнення.

Доводи апеляційної скарги про відсутність вини у затримці розрахунку не підтверджені доказами.

Згідно ст.cт.10, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Закон передбачає презумпцію вини власника або уповноваженого ним органу у несвоєчасному розрахунку при звільненні.

Отже, саме відповідач повинен довести відсутність вини у затримці розрахунку з працівником, який звільнився з роботи.

Відсутність такої вини має бути доведена відповідачем з дотриманням вимог ст.ст.57,58,59, 60 ЦПК України та не може ґрунтуватись на припущеннях.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно із ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до змісту ст.ст.116,117 КЗпП України відсутність коштів у роботодавця не виключає його вини у невиплаті належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України.

Доводи апеляційної скарги про те, що невиплата заробітної плати мала через неправомірні дії банку, оскільки з квітня 2014 року не здійснювалися розрахункові операції, не підтверджені доказами, як це передбачено ст. 60 ЦПК України.

Зазначені обставини були предметом перевірки суду і вони не знайшли підтвердження.

Позивача було звільнено 08 січня 2014 року, тобто взагалі до дати, яка зазначається відповідачем, що не могло вплинути на виконання обовязку відповідача виплатити зарплату працівнику в день звільнення.

Колегія судів виходить яз того, що відповідач не надав належних та допустимих доказів перерахування коштів на рахунок банку №8 з призначенням платежу заробітна плата авансу(або інших виплат) та відправку файл-реєстру з розподілом відповідної суми для зарахування коштів на картрахунок ОСОБА_2 , як це передбачено договором № 0811/01-06 від 11 травня 2010 р. про розрахунково-касове обслуговування підприємства по виплаті заробітної плати, укладеного відповідачем з ПАТ Комерційний Банк Актив-банк (а.с.72)

Відповідно до п.20 постанови Пленуму Верховного суду України від 24 грудня 1999 року № 13 „Про практику застосування судами законодавства про оплату праці.", установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у звязку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі - наступного дня після предявлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь час затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Таке ж розяснення цієї норми права надав і Конституційний Суд України у Рішенні від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 у справі щодо офіційного тлумачення положень ст. 233 КЗпП у взаємозв"язку з положеннями ст.ст. 117, 237-1 цього Кодексу.

Таким чином, посилання відповідача на бездіяльність банку ПАТ КБ „Актив -Банк" на в якому знаходяться кошти підприємства у даному випадку не є достатньою правовою підставою для відмови у задоволенні вимог позивача щодо стягнення середнього заробітку в порядку ст. 117 КЗпП України.

У п.13 постанови Пленуму Верховного суду України від 31.03.1995 року „Про судову практику в справах про відшкодування моральної ( немайнової) шкоди" ( з відповідними змінами) роз"яснено, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин(незаконне звільнення або переведення, невиплата належних йому грошових сум...тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обовязок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Таким чином, встановивши факт тривалої невиплати ОСОБА_2 заробітної плати та не проведення з нею повного розрахунку, тобто порушення прав працівника у сфері оплати його праці, суд дійшов обґрунтованого висновку, що вказане порушення призвело до моральних страждань позивача, втрати ним нормальних життєвих звязків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя, а тому є підставою для відшкодування моральної шкоди згідно зі ст. 237-1 КЗпП України.

Враховуючи те, що норми КЗпП України не містять будь-яких обмежень чи виключень для компенсації моральної шкоди в разі порушення трудових прав працівника, посиланням відповідача на наявність складних обставин та на обумовлені ними причини невиплати заробітної плати та нездійснення розрахунку суд першої інстанції надав належну оцінку.

Розмір моральної шкоди визначений судом з урахуванням засад розумності та справедливості, а також з урахуванням обставин, на які посилається відповідач в апеляційній скарзі, та не є завищеним.

З огляду на викладене, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення в оскаржуваній частині.

Керуючись ст.ст. 307,308,314,317 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Український науково-дослідний інститут "Укркольорметобробка" відхилити.

Рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 12 березня 2015 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді