АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/63/15Головуючий по 1 інстанції
Категорія : Манько М. В.
Доповідач в апеляційній інстанції
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2015 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоЗахарової А. Ф.
суддівКачана О. В. , Фетісової Т. Л.
при секретаріПосипайко А.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ПАТ «Укрсоцбанк» на рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 22 вересня 2014 року по справі за позовом ПАТ «Укрсоцбанк» до ТОВ «Фірма «Славутич»», ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за договором кредиту,-

Вивчивши матеріали справи, вислухавши представника ПАТ «Укрсоцбанк», який підтримав доводи апеляційної скарги, та представника ТОВ «Фірма «Славутич»», який на них заперечував, судова палата, -

в с т а н о в и л а :

В грудні 2013 року ПАТ «Укрсоцбанк» звернулося до суду з позовом до ТОВ «Фірма «Славутич»», ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за договором кредиту.

Позивач посилався на те, що 23 квітня 2008 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», та ТОВ «Фірма «Славутич» укладено генеральний договір про надання кредитних послуг № 900/03-021-066, відповідно до якого та додаткових угод до нього кредитор зобов'язався надати позичальнику грошові кошти в межах загального ліміту в сумі 500000 грн..

Надання кредитних послуг за генеральним договором здійснювалося шляхом укладення додаткових угод, які є невід'ємними частинами генерального договору.

23 квітня 2008 року між АКБСР «Укрсоцбанк» та ТОВ «Фірма «Славутич» укладено додаткову угоду № 1 до генерального договору, відповідно до якої банк надав позичальнику кредит в межах максимального ліміту заборгованості в сумі 150000 грн. зі сплатою 17 відсотків річних на строк до 20 квітня 2009 року.

17 червня 2008 року додатковою угодою № 1 до додаткової угоди № 1 до генерального договору від 23 квітня 2008 року сторони збільшили проценту ставку за користування кредитом до 19 відсотків річних.

21 серпня 2009 року додатковою угодою № 2 до додаткової угоди № 1 від 23 квітня 2008 року за генеральним договором сторони збільшили термін користування кредитом до 20 квітня 2010 року.

02 липня 2008 року між позивачем та ТОВ «Фірма «Славутич» укладено додаткову угоду № 2 до генерального договору, відповідно до якої банк надав позичальнику кредит в сумі 350000 грн. зі сплатою 19 відсотків річних на строк до 30 червня 2009 року включно.

21 серпня 2009 року додатковою угодою № 1 до додаткової угоди № 2 від 02 липня 2008 року за генеральним договором сторони збільшили термін користування кредитом до 30 травня 2010 року.

23 квітня 2008 року між позивачем, позичальником - ТОВ «Фірма Славутич» та ОСОБА_6 укладено договір поруки № Дп 900/03-021-066, за яким ОСОБА_6 на добровільних засадах взяла на себе зобов'язання перед позивачем солідарно відповідати за виконання позичальником у повному обсязі зобов'язань за генеральним-договором.

21 серпня 2009 року додатковою угодою № 1 до договору поруки № Дп 900/03-021-066 сторонами змінено зміст забезпеченого порукою зобов'язання, а саме: змінено суму кредиту - на 500000 грн., збільшено кінцевий термін погашення - до 22 квітня 2013 року та встановлено проценту ставку - 19 процентів річних, у разі пролонгації - 24 проценти річних, у разі прострочення повернення кредиту - 38 процентів річних.

Незважаючи на те, що строк повернення кредиту давно сплив, заборгованість за кредитом, нарахованими процентами та інфляційними втратами не повернуто.

На підставі наведеного, ст. ст. 526, 543, 550, 590, 1048, 1050, 1054 ЦК України, позивач з урахуванням збільшення позовних вимог просив суд стягнути з відповідачів солідарно 872033 грн. 29 коп., які складаються з : 444129 грн. 43 коп. - кредит; 398936 грн. 96 коп. - проценти за користування кредитом; 776 грн. 86 коп. - пеня за несвоєчасне повернення кредиту; 21279 грн. 88 коп. - пеня за несвоєчасну сплату процентів; 4441 грн. 29 коп. - інфляційні втрати за кредитом 2468 грн. 87 коп. - інфляційні втрати за відсотками.

Рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 22 вересня 2014 року в позові ПАТ «Укрсоцбанк» до ТОВ «Фірма «Славутич»», ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за генеральним договором про надання кредитних послуг від 23 квітня 2008 року в загальній сумі 872033 грн. 29 коп. відмовлено повністю.

Провадження у справі за позовом ПАТ «Укрсоцбанк» до ТОВ «Фірма «Славутич»» про стягнення заборгованості за генеральним договором про надання кредитних послуг від 23 квітня 2008 року в загальній сумі 872033 грн. 29 коп. закрито.

В апеляційній скарзі ПАТ «Укрсоцбанк», посилаючись на те, що дане рішення незаконне, не відповідає обставинам справи, прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати, ухвалити нове рішення, яким задоволити позовні вимоги в частині стягнення заборгованості з ТОВ «Славутич».

Обговоривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги , та вимог, заявлених в суді першої інстанції, судова палата вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення.

По справі встановлено, що 23 квітня 2008 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ«Укрсоцбанк», та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фірма «Славутич»» (ТОВ«Фірма «Славутич»») було укладено генеральний договір про надання кредитних послуг №900/03-021-066 . Відповідно до п. 3 генерального договору сторони домовилися, що надання кредитних послуг буде здійснюватися шляхом укладення додаткових угод до генерального договору.

В той же день,23 квітня 2008 року між тими ж сторонами була укладена додаткова угода № 1 до генерального договору про надання кредитних послуг, відповідно до якої банк зобов'язався надати позичальнику грошові кошти на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання відповідно до основних положень генерального договору у формі відновлювальної кредитної лінії окремими частинами в межах максимального ліміту заборгованості в сумі 150000 грн. зі сплатою 17% річних на строк до 20 квітня 2009 року (ар. спр. 13-18).

Додатковою угодою № 1 до додаткової угоди № 1 до генерального договору від 23 квітня 2008 року, яка була оформлена 17 червня 2008 року, сторони збільшили проценту ставку за користування кредитом до 19 % річних з 30 червня 2008 року та комісій в розмірі та в порядку, визначеному тарифами на послуги (ар. спр. 21).

21 серпня 2009 року додатковою угодою № 2 до додаткової угоди № 1 від 23 квітня 2008 року за генеральним договором від 23.04.2008 року сторони збільшили термін користування кредитом до 20 квітня 2010 року (ар. спр. 22).

02 липня 2008 року між позивачем та ТОВ «Фірма «Славутич» укладено додаткову угоду № 2 до генерального договору, відповідно до якої банк надав позичальнику кредит в сумі 350000 грн. зі сплатою 19 відсотків річних на строк до 30 червня 2009 року включно (ар. спр. 23).

21 серпня 2009 року додатковою угодою № 1 до додаткової угоди № 2 від 02 липня 2008 року за генеральним договором сторони збільшили термін користування кредитом до 30 травня 2010 року (ар. спр. 25).

23 квітня 2008 року в забезпечення виконання позичальником - ТОВ «Фірма Славутич» зобов'язань по кредитному договору між банком і ОСОБА_6 було укладено договір поруки № Дп 900/03-021-066, за яким ОСОБА_6 на добровільних засадах взяла на себе зобов'язання перед позивачем солідарно відповідати за виконання позичальником у повному обсязі зобов'язань за генеральним-договором (ар. спр. 28-29).

21 серпня 2009 року додатковою угодою № 1 до договору поруки № Дп 900/03-021-066 сторонами було змінено зміст забезпеченого порукою зобов'язання, а саме: змінено суму кредиту - на 500000 грн., збільшено кінцевий термін погашення - не пізніше 22 квітня 2013 року та встановлено ставку - 19 % річних, у разі пролонгації - 24 проценти річних, у разі прострочення повернення кредиту - 38 процентів річних (ар. спр. 30).

Посилаючись на те, що строк повернення кредиту давно сплив, а відповідачі за кредитом, нарахованими процентами та інфляційними витратами не погашають, і станом на 25.02.2013 року загальна сума заборгованості за генеральним договором про надання кредитних послуг № 900/03-021-066 від 23.04.2008 року склала 778357, 26 грн., в тому числі:

- заборгованість за кредитом - 444129 грн. 43 коп.;

- заборгованість за процентами - 305260 грн. 92 коп.;

- заборгованість по пені за несвоєчасне повернення кредиту - 77686 грн.;

- заборгованість по пені за несвоєчасну сплату процентів - 21279,88 грн.;

- інфляційні витрати за кредитом - 4441,29 грн.;

- інфляційні витрати за відсотками - 4268,87 грн.

ПАТ «Укрсоцбанк» звернувся 20 грудня 2013 року до суду з позовом до ТОВ «Фірма «Славутич»» як позичальника і до ОСОБА_6 як поручителя про стягнення з них в солідарному порядку суми заборгованості, а з ТОВ «Фірма «Славутич»» ще й витрати по судовому збору в сумі 3441 грн.

З матеріалів справи встановлено, що вже з грудня 2008 року позичальник ТОВ «Фірма «Славутич»» неналежним чином почав погашати кредит, а саме не до певної дати щомісячно і сумами, меншими ніж обумовлено договором (по 25000 грн. щомісячно, починаючи з листопада 2008 року), також неналежно погашалися і відсотки за користування кредитом (не до 5-го числа кожного місяця за попередній не відповідними сумами), що видно з розрахунку вимог банку у зв'язку з неповерненням ТОВ «Фірма «Славутич»» кредитної заборгованості за кредитним договором № 900/03-021-066 від 23.04.2008 року на ар. спр. 31-34.

В зв'язку з цим і виникшею значною заборгованістю ПАТ«Укрсоцбанк» і позичальнику і поручителю направляє вимогу про усунення порушень зобов'язання за договором кредиту від 23 січня 2013 року №19.301-86/632, в якій вказує, що всупереч умовам договору кредиту і діючому законодавству позичальник взяті на себе зобов'язання по сплаті відсотків та внесення чергових частин кредитних коштів припинив виконувати, чим порушив умови договору кредиту, і що призвело до виникнення заборгованості станом на 23.01.2013 року в обсязі 734151,68 грн. (без урахування пені та штрафів) в тому числі: прострочення заборгованості по кредиту в розмірі 444129, 43 грн.; прострочена заборгованість по процентам у розмірі 290022,25 грн..

У направленій вимозі банк вказує, що вимагає від позичальника і від поручителя на протязі 30 календарних днів з моменту отримання даної вимоги погасити вищевказану прострочену заборгованість по договору кредиту, а у разі не виконання зазначених вимог банк буде змушений звернутися до суду з солідарним позовом до позичальника та поручителя про дострокове стягнення всієї суми кредиту, процентів за використання кредиту та штрафу, з покладенням на відповідачів судових витрат (ар. спр.35).

Встановлено, що вказану вимогу позичальник - ТОВ «Фірма «Славутич»»отримав 25.01.2013 року, а поручитель ОСОБА_6 - 26.01.2013 року, про що свідчать відмітки з особистим підписом відповідачів в поштових повідомленнях (в копіях їх) на ар. спр. 36, а також відповідь на претензію від 23.01.2013 року (фактично на вимогу) директора ТОВ «Фірма «Славутич»» (ар. спр.37).

Відповідно до ч.2 ст. 1050 ЦК України у разі якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати відсотків.

Згідно з ч.4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Як вбачається з договору поруки від 23 квітня 2008 року № Дп 900/03-021-066, укладеному між банком і ОСОБА_6, він діє з моменту його укладення і до виконання в повному обсязі зобов'язання за договором кредиту і цим договором (ар. спр. 29), тобто практично в цьому договорі поруки не визначено строк, після закінчення якого порука припиняється, оскільки умовами цього договору встановлено, що він діє до повного припинення всіх зобов'язань боржника за кредитним договором.

У зв'язку з порушенням боржником виконання зобов'язання за кредитним договором банк відповідно до вимог ч.2 ст.1050 ЦК України і пункту 3.2.6; 3.2.10 Кредитного договору використав своє право достроково стягнути з позичальника та поручителя заборгованість за кредитним договором, надіславши 26 січня 2013 року претензію - повідомлення (вимогу) про дострокове повернення всієї суми кредиту й пов'язаних із ним платежів.

Отже, пред'явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплати відсотків за користування кредитом, пені, кредитор відповідно до ч.2 ст.105 КПК України змінив строк виконання основного зобов'язання й був зобов'язаний пред'явити позов до поручителя протягом шести місяців, починаючи від цієї дати.

Як встановлено по справі, в суд банк з даним позовом звернувся лише 20 грудня 2013 року, пропустивши шестимісячний термін з часу отримання «вимоги» банку поручителем ОСОБА_6, тому порука останньої щодо виконання кредитних зобов'язань другим відповідачем ТОВ « Фірма «Славутич» припинилася і цілком обґрунтовано відмовлено судом в задоволенні позовних вимог банку до ОСОБА_6

Хоча суд рахував шість місяців, на протязі яких банк мав пред'явити позов до поручителя, з 22 квітня 2013 року, але суть рішення в цій частині не міняється і є правомірною. Згідно ч.2 ст.308 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Таким чином, рішення суду в частині відмови в задоволенні позову банку до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором відповідає матеріалам справи і чинному законодавству і має бути залишене в силі. До речі, рішення суду в цій частині і не оскаржується в апеляційному порядку.

Що стосується висновку суду про необхідність закриття провадження щодо розгляду іншої частини позовних вимог - за позовом ПАТ «Укрсоцбанк» до ТОВ «Фірма «Славутич» про стягнення заборгованості за генеральним договором про надання кредитних послуг від 23 квітня 2008 року в загальній сумі 872 033 грн. 29 коп., то такий, на думку судової палати, не спілкується з матеріалами справи і чинним законодавством.

Суд прийшов до такого висновку, враховуючи, як зазначив, положення ст. 16 ЦПК України про те, що не допускається об'єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом. При відкритті провадження у справі суд вказане положення не врахував і не звернув уваги на те, що в одне провадження об'єднані вимоги юридичної особи ПАТ «Укрсоцбанк» до іншої юридичної особи - ТОВ «Фірма «Славутич», які виникли з укладеного ними кредитного договору та підлягають розгляду в порядку господарського судочинства (ст.12 ГПК України) та позов юридичної особи - ПАТ «Укрсоцбанк» до фізичної особи ОСОБА_6, що виник з окремого договору поруки від 23 квітня 2008 року, який згідно положень ст.543 ЦК України може бути самостійним і окремим предметом позову.

За таких обставин, на думку суду, провадження у справі за позовом ПАТ «Укрсоцбанк» до ТОВ «Фірма «Славутич» про стягнення заборгованості за генеральним договором про надання кредитних послуг від 23 квітня 2008 року в загальній сумі 872 033 грн. 29 коп. підлягає закриттю відповідно до п.1 ч.1 ст.205 ЦПК України, оскільки справа в цій частині позовних вимог не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Однак, з цим не можна погодитися.

Відповідно до роз'яснень в п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» позовні вимоги кількох осіб до одного і того ж відповідача або позивача до кількох відповідачів можуть бути об'єднані в одне провадження, якщо ці вимоги однорідні, зокрема такі, які нерозривно пов'язані між собою, або від вирішення однієї з них залежить вирішення інших. Таке об'єднання не допускається, коли відсутня спільність предмета позову (наприклад, позови кількох осіб про стягнення зарплати чи про поновлення на роботі).

В даному випадку позов ПАТ «Укрсоцбанк» пред'явлений до ТОВ «Фірма «Славутич», ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором в солідарному порядку з відповідачів.

Вимоги позивача до обох відповідачів є однорідними, нерозривно пов'язані між собою, випливають з одного і того ж генерального договору про надання кредитних послуг (кредитного договору), укладеному між банком і ТОВ «Фірма «Славутич» 23.04.2008 року, стосовно погашення однієї і тієї ж заборгованості. Тобто об'єкт і предмет правовідносин у даному спорі є одними й тими ж і тому окремий розгляд таких позовів не на користь їх об'єктивному вирішенню.

У п. 2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ - № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних відносин» однозначно вказується, що оскільки у спорах, що виникають із кредитних правовідносин сторонами є як юридичні, так і фізичні особи та з урахуванням вимог статтей 15-16; частини другої статті 118 ЦПК України при визначенні судової юрисдикції суди мають виходити з того, що такі справи підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства у разі, якщо однією зі сторін є фізична особа, а вимоги взаємопов'язані між собою і окремий їх розгляд неможливий. Зокрема, це можуть бути позови банку (іншої фінансової установи) до фізичної особи - позичальника і до юридичної особи - поручителя чи навпаки, які виникли з одних і тих самих правовідносин - отримання кредиту.

Договір поруки має додатковий (акцесорний) до основного зобов'язання - кредитного договору - характер і укладається саме для забезпечення виконання останнього, а поручитель згідно з частиною першою статті 534 ЦК відповідає перед кредитором, за загальних правилом, солідарно із позичальником, якщо договором поруки не встановлено його додаткову (субсидіарну відповідальність). Неможливість окремого розгляду цих договорів може бути пов'язана, зокрема, із визначенням суми заборгованості, способу виконання зобов'язання за іншими умовами договорів.

Як обґрунтовано зауважив апелянт, такої ж позиції дотримується Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в своїй постанові № 3 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ». Зокрема в п.3 постанови вказано, що критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших, є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне (справи за позовами, що виникають із будь-яких правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства), по-друге, суб'єктний склад такого спору (однією із сторін у спорі є, як правило, фізична особа).

Таким чином, виходячи з наведеного, суд необґрунтовано закрив провадження у справі за позовом ПАТ «Укрсоцбанк» до ТОВ «Фірма «Славутич» про стягнення заборгованості за генеральним договором про надання кредитних послуг від 23 квітня 2008 року в загальній сумі 872 033 грн. 29 коп..

Тому рішення в цій частині підлягає до скасування з ухваленням нового рішення по суті спору - про стягнення з ТОВ «Фірма «Славутич» на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованості в повному обсязі за генеральним договором про надання кредитних послуг від 23.04.2008 року,- в сумі 872 033,29 грн., а також суми 5 268 грн. у відшкодування витрат по судовому збору.

Необхідно зазначити, що суд в порушення ст.ст. 205; 208; 209 ЦПК України рішенням закрив провадження по справі у вищевказаній частині, не врахувавши, що суд закриває провадження у справі ухвалою, яку може постановити у нарадчій кімнаті одночасно з ухваленням рішення по іншій частині позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 303; 304;307; 309; 316;317;218 ЦПК України, судова палати, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ПАТ «Укрсоцбанк» задоволити частково.

Рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 22 вересня 2014 року по даній справі змінити, скасувавши рішення в частині закриття провадження за позовом ПАТ «Укрсоцбанк» до ТОВ «Фірма «Славутич»» про стягнення заборгованості за генеральним договором про надання кредитних послуг від 23 квітня 2008 року.

Позовні вимоги ПАТ «Укрсоцбанк» до ТОВ «Фірма «Славутич»» про стягнення заборгованості за генеральним договором про надання кредитних послуг від 23 квітня 2008 року задоволити.

Стягнути з ТОВ «Фірма «Славутич»» на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість за генеральним договором про надання кредитних послуг від 23 квітня 2008 року в сумі 872033 грн. 29 коп. та у відшкодування витрат по судовому збору 5268 грн..

В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Рішення може бути оскаржене в касаційному порядку протягом 20 днів.

Головуючий :

Судді :