Єдиний унікальний номер 219/3897/13-ц Номер провадження 22-ц/775/74/2015
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 червня 2015 року м. Артемівськ, Донецької області

Апеляційний суд Донецької області в складі:

головуючого - судді: Будулуци М.С.,

суддів: Новікової Г.В. , Космачевської Т.В.,

при секретарі Коваленко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Артемівськ-Енергія» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 18 травня 2015 року , -

В С Т А Н О В И В:

30 квітня 2013 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Артемівськ-Енергія» звернулося до ОСОБА_1 з позовом про стягнення заборгованості за надані послуги з теплопостачання, зазначивши, що відповідач є власником квартири № 60, що розташована в будинку № 19 по вул. Сибірцева в м. Артемівську Донецької області.

В період з 15 жовтня 2009 року по 01 березня 2013 року останньому надавалися зазначені послуги, оплату за які він не вносив, а тому за вказаний період у нього виникла заборгованість у розмірі 7 770,75 грн. Оскільки в добровільному порядку він відмовився погасити вказану заборгованість, то позивач просив стягнути її в судовому порядку.

Рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 18 травня 2015 року позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Артемівськ-енергія» (далі - ТОВ «Артемівськ-Енергія») до ОСОБА_1 задоволені частково.

З ОСОБА_1 на користь ТОВ «Артемівськ-Енергія» стягнуто борг в сумі 5454,93 грн.

З вказаним рішенням суду не погодився відповідач ОСОБА_1 та подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги він зазначив, що суд безпідставно стягнув заборгованість в сумі 5 454,93 грн., оскільки договір про надання послуг з теплопостачання з ним не укладався та вказані послуги він не отримував. Він неодноразово звертався до позивача з вимогою про проведення перерахунку та про відмову від неякісних послуг.

Суд не зазначив строку за який стягнуто борг, повторно стягнув заборгованість в сумі 2 426,92 грн., яка вже була стягнута раніше за заочним рішенням суду від 20 листопада 2009 року. Окрім цього позивач заявив позов за період за період з 15 жовтня 2009 року по 01 березня 2013 року, тобто за межами трирічного строку позовної давності, належних розрахунків боргу не навів.

В судовому засіданні апеляційного суду відповідач ОСОБА_1 підтримав доводи апеляційної скарги.

Представник позивача ТОВ «Артемівськ-Енергія» ОСОБА_2 заперечувала проти доводів апеляційної скарги та просила рішення суду залишити без змін.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення відповідача, представника позивача, перевіривши матеріали справи та обговоривши наведені доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що скарга задоволенню не підлягає, а рішення суду слід залишити без змін, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

За приписами ч.1 ст.308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Згідно з ч.2 ст.308 ЦПК України, не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Суд, у відповідності з вимогами ст. 212 ЦПК України, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до п.5 ч.3 ст. 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" від 24 червня 2004 року № 1875 - IV, споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Статтею 19 Закону України «Про теплопостачання» від 2 червня 2005 року № 2633 IV також передбачено, що споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Частково задовольняючи позовні вимоги ТОВ «Артемівськ-Енергія» про стягнення заборгованості за теплопостачання з ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач користувався вказаними послугами, не сплачував їх, сума заборгованості в межах трирічного строку позовної давності становить 5 454 грн. 93 коп., яку суд стягнув з відповідача, а доказів неналежного надання послуг теплопостачальною організацією відповідач суду не надав.

При цьому місцевий суд посилався на норми ЖК України, ст.ст. 20, 32 Закону України «Про житлово - комунальні послуги», ч. 5 п. 40 Правил користування тепловою енергією, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 03 жовтня 2007 року № 1198, «Правила надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води та водовідведення», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, за якими ОСОБА_1 несе відповідальність за оплату послуг з теплопостачання.

Висновки суду є правильними, відповідають фактичним обставинам справи та вимогам діючого законодавства.

Як вбачається з матеріалів справи, суд правильно визначив правовідносини, які виникли між сторонами, надав їм належну правову оцінку і обґрунтовано задовольнив позов на суму 5 454 грн. 93 коп.

Твердження позивача про те, що суд допустив подвійне стягнення грошових коштів за теплопостачання в сумі 2 426,92 грн., не відповідає дійсності та апеляційний суд його відхиляє, як безпідставне, оскільки за заочним рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 20 листопада 2009 року з ОСОБА_1 стягнута заборгованість за період з 01 жовтня 2007 року по 01 серпня 2009 року, про що зазначено в описовий частині заочного рішення, копія якого долучена до справи. Оскільки відповідач сплатив зазначену суму заборгованості за попереднім судовим рішенням, то вона не була включена в розрахунок заборгованості за оскаржуваним судовим рішенням (а.с. 4-5, 64 - 67, 86, 107).

Що ж стосується розміру заборгованості за останнім позовом, поданим до суду 30 квітня 2013 року, то суд стягнув її з урахуванням трирічного строку позовної давності за період з 30 квітня 2010 року по 01 березня 2013 року, про застосування якої просив відповідач в заяві від 11 березня 2013 року (а.с. 32).

Окрім цього, суд першої інстанції ретельно перевірив виниклу заборгованість за розширеними розрахунками позивача, правильно визначив розмір заборгованості - 5454,93 грн. за надані послуги за період з 30 квітня 2010 року по 1 березня 2013 року, яку й стягнув з відповідача, частково задовольнивши позов.

Доводи апелянта щодо надання йому послуг неналежної якості у спірний період апеляційний суд відхиляє, оскільки актів претензій до теплопостачальної організації, складених відповідно до вимог чинного законодавства, відповідач позивачу не направляв, а відключення окремих квартир в будинку від теплопостачання законодавством не передбачено.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону України «Про теплопостачання», споживач теплової енергії має право на вибір одного або декількох джерел теплової енергії чи теплопостачальних організацій, якщо це можливо за існуючими технічними умовами.

Питання відключення мереж централізованого опалення та постачання гарячої води в багатоповерхових житлових будинках регулюється Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року N 630, Порядком відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання, затвердженим наказом Мінбуду від 22.11.2005 р. N 4, а також СНиП 2.04.05.-91*.

Відповідно до зазначених норм, відключення окремих житлових будинків від мережі централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання проводиться у разі згоди всіх власників житлового будинку, затвердженої органом місцевого самоврядування в установленому порядку оптимізованої схеми перспективного розвитку систем теплопостачання населеного пункту, технічної можливості влаштування індивідуального опалення, якщо проект індивідуального (автономного) теплопостачання відповідає вимогам чинних нормативних документів.

А згідно з п.2.1, п.2.2.3 Порядку відключення окремих приміщень житлових будинків від мережі централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання, затвердженого Наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 22 листопада 2005 року № 4, відключення окремої квартири від системи централізованого опалення не можливо, окрім всього будинку.

Статтею 18 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" від 24 червня 2004 року № 1875 - IV передбачено, що у разі порушення виконавцем умов договору, споживач має право викликати його представника для складання та підписання акта - претензії споживача, в якому зазначаються строки, види, показники порушень тощо. Представник виконавця повинен з'явитися на виклик споживача не пізніше строку, визначеного договором. Акт - претензія складається споживачем та представником виконавця і скріплюється їхніми підписами. У разі неприбуття представника виконавця в погоджений умовами договору строк або необґрунтованої відмови від підписання акта - претензії він вважається дійсним, якщо його підписали не менше як два споживачі. Акт - претензія споживача подається виконавцю, який протягом трьох робочих днів вирішує питання про перерахунок платежів або видає письмово обґрунтовану письмову відмову в задоволенні його претензії. Спори щодо задоволення претензій споживачів вирішуються в суді. Споживач має право на досудове вирішення спору шляхом задоволення пред'явленої претензії.

Однак, відповідачем у спірний період не було складено актів-претензій з участю виконавця послуг, що не дає підстав вважати доводи відповідача доведеними.

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про те, що оскільки між сторонами не було укладено договору про надання послуг, то позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Як зазначено у ч.1 ст.4 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", законодавство України у сфері житлово-комунальних послуг базується на Конституції України і складається з нормативно-правових актів у галузі цивільного, житлового законодавства, цього Закону та інших нормативно-правових актів, що регулюють відносини у сфері житлово-комунальних послуг.

Суд обґрунтовано не прийняв до уваги доводи відповідача про те, що на нього не можуть покладатися зобов'язання по оплаті вказаних вище послуг, оскільки, між ним та ТОВ «Артемівськ-Енергія» не укладено письмового договору про їх надання.

Згідно зі ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є договори, правочини, інші юридичні факти.

Згідно зі ст. 509 ЦК України - зобов'язання виникають з підстав, передбачених ст. 11 ЦК України (в тому числі і з юридичних фактів).

Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певні дії (передати майно, сплатити гроші тощо).

З обставин справи вбачається, що хоча між сторонами по справі не укладено письмового договору на оплату послуг з теплопостачання, проте, позивач фактично їх надавав, а відповідач здійснював оплату за надані послуги не в повному обсязі.

У судовому засіданні встановлено, що між сторонами фактично існували і існують правовідносини по наданню послуг з теплопостачання і користування такими послугами випливають із зазначених вище нормативно-правових актів. Позивач виконував свої зобов'язання по наданню таких послуг, відповідач є споживачем цих послуг та зобов'язання по їх оплаті не виконував.

Відповідно до ч.3 ст.510 ЦК України, якщо кожна із сторін у зобов'язанні має одночасно і права, і обов'язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов'язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї.

У даному випадку позивач, виконавши свої зобов'язання з надання послуг, має законні підстави вимагати від відповідачів оплати за надання їм цих послуг.

Окрім цього, частиною 1 ст.218 ЦК України передбачено, що недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність.

Таким чином, суд першої інстанції обґрунтовано поклав на відповідача обов'язок по відшкодуванню суми боргу, який є споживачем послуг.

Апеляційний суд вважає, що наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду і не належать до тих підстав, з якими процесуальне законодавство пов'язує можливість скасування ухвали суду.

Помилкове ж посилання суду на ст.ст. 64 та 68 ЖК України не є підставою для скасування правильного по суті рішення суду.

Оскільки при винесенні рішення судом першої інстанції не порушено норм процесуального та матеріального права, то підстав для її скасування немає, а тому апеляційний суд ухвалу суду залишає без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_1- відхиляє.

Керуючись ст.ст. 303, 308, 315 ЦПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 18 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Судді: