Номер провадження: 22-ц/785/3502/15
Головуючий у першій інстанції Пепеляшков О. С.
Доповідач Гайворонський С. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.04.2015 року м. Одеса

Судова колегія судової палати в цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Гайворонського С.П.

суддів Кононенко Н.А.

Ступакова О.А.

при секретарі Феленко В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства "Одесагаз", начальника управління по експлуатації газового господарства ПАТ "Одесагаз" Мітюченка Ігоря Вадимовича про визнання бездіяльності протиправною, визнання певних дій незаконними та нікчемними, зобов'язання припинення дій, відшкодування збитків, моральної шкоди, вчинення певних дій за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 03 лютого 2015 року,

встановила:

01 грудня 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ПАТ "Одесагаз", начальника управління по експлуатації газового господарства ПАТ "Одесагаз" Мітюченка І.В. про визнання бездіяльності протиправною, визнання певних дій незаконними та нікчемними, зобов'язання припинення дій, відшкодування збитків, моральної шкоди, вчинити певні дії.

В обгрунтування позову ОСОБА_3 послався на те, що він на своє звернення до ПАТ "ОдесаГаз" (в якому просив безпідставно не нараховувати йому тарифи, оскільки в його квартирі встановлено електричний бойлер для підігріву води і потреб в переносі підігрітих на газовій плиті виварок, чи каструль з водою, з кухні до ванної кімнати, у нього немає; просив провести перерахунок виставлених йому рахунків за період відсутності централізованого гарячого водопостачання починаючи з 01 квітня 2005 року та повернути незаконно отримані відповідачами кошти з урахуванням коефіцієнту інфляції за цей період й припинити в подальшому виставляти йому безпідставні рахунки за газ; також у випадку відмови проведення перерахунку, позивач вказував, що просив встановити газовий лічильник для фіксації кількості поданих послуг відповідачами з подальшою їх оплатою; крім того вказував про необхідність увійти відповідачам у правове поле України та заключити відповідний договір на надання відповідних послуг) отримав відповідь, яка на його думку не відповідає вимогам ст.ст. 15, 19, 20 Закону України "Про звернення громадян", так як його заяви розглянуті не об'єктивно, не всебічно і не вчасно, не прийнято рішення про відмову в задоволенні вимог тощо.

У зв'язку з викладеним позивач просив:

- визнати бездіяльність відповідачів, в частині розгляду заяв позивача - протиправною;

- визнати вимагання коштів ПАТ "Одесагаз" за ненадані (недоведені) послуги - незаконними, недійсними правочинами;

- визнати обман, погрози та шантаж позивача відповідачами нікчемними правочинами;

- зобов'язати відповідачів припинити дії, які порушують права позивача;

- зобов'язати ПАТ "Одесагаз" відшкодувати позивачу реальні збитки в сумі у подвійному розмірі всього в сумі 5 962,68 грн. - в рівних частках з кожного;

- зобов'язати відповідачів відшкодувати позивачу моральну (немайнову) шкоду двадцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати в Україні на момент виплати, а саме в сумі 24 360 грн.;

- зобов'язати відповідачів встановити в квартирі позивача газовий лічильник та заключити відповідний двосторонній договір на постачання послуг.

В судовому засіданні:

- позивач вимоги позову підтримав та просив їх задовольнити в повному обсязі, посилаючись на викладені в позовній заяві обставини;

- відповідачі до суду не з'явились. В наданих письмових заперечення ПАТ "Одесагаз" просило в задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 03 лютого 2015 року позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Суд першої інстанції зобов'язав ПАТ "ОдесаГаз" укласти з ОСОБА_3 договір про надання населенню послуг з газопостачання.

В задоволені решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ПАТ "ОдесаГаз" на користь держави судовий збір в сумі 121,80 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення про задоволення всіх його позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, що з'явилися, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає за необхідне її відхилити.

Згідно зі ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні,в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які буди досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання:

1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження;

3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;

4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин;

5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити;

6) як розподілити між сторонами судові витрати;

7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;

8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

У п.п. 2, 3, 8 Постанови № 14 Пленуму Верховного України від 18 грудня 2009 року "Про судове рішення у цивільній справі" роз'яснено, що рішення є законним тоді, коли суд виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до ст. 2 ЦПК України, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до ст. 8 ЦПК України, а також правильно витлумачив ці норми.

Як вбачається з положень ст.ст. 10, 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин.

Ухвалене у справі рішення має бути гранично повним, ясним, чітким, викладеним у послідовності, встановленій ст. 215 ЦПК України, і обов'язково містити вступну, описову, мотивувальну та резолютивну частини.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відповідно до ст. ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших, які беруть участь у справі.

Згідно з ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Задовольняючи частково вищевказаний позов районний суд на підставі Закону України "Про звернення громадян", Закону України "Про засади функціонування ринку природного газу" Закону України "Про забезпечення комерційного обліку природнього газу", Постанови Кабінету Міністрів України № 2246 від 09 грудня 1999 року "Про затвердження Правил надання населенню послуг з газопостачання", Постанови НКРЕ від 03 квітня 2014 року за № 420 (з наступними змінами), Постанови КМУ від 08 червня 1996 року за N 619 "Про затвердження норм споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників", ст.ст. 525, 526 ЦК України, роз'яснень викладених в Постанові Пленуму Верховного Суду України № 5 від 12 квітня 1996 року "Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів", правильно виходив з наступного.

Позивач є споживачем природнього газу, який постачається за адресою: АДРЕСА_1.

ПАТ "Одесагаз" на звернення позивача від 26 серпня 2014 року щодо роз'яснення нарахувань листом від 03 вересня 2014 року за підписом начальника управління по експлуатації газового господарства ПАТ "ОдесаГаз" Мітюченка І.В. повідомило позивача про механізм утворення щомісячних нарахувань за особовим рахунком № 167297 (з урахуванням факту наявності/відсутності гарячого водопостачання, про наявність заборгованості тощо), неможливість зміни відповідачем питань ціноутворення та про план встановлення лічильника газу (а.с. 03).

Тексту звернення від 26 серпня 2014 року позивачем не надано.

Позивач в додаток до власних заяв від 27 лютого 2004 року, 30 березня 2005 року, 07 лютого 2013 року, 26 серпня 2014 року звернувся до ПАТ "Одесагаз" з заявою (вхідна дата реєстрації 11 вересня 2014 року) про перерахунок виставлених рахунків та повернення коштів, припинення виставляння безпідставних рахунків (а.с. 02).

Текстів звернень від 27 лютого 2004 року, 30 березня 2005 року, 07 лютого 2013 року позивачем не надано.

Листом від 25 вересня 2014 року за підписом начальника управління по експлуатації газового господарства ПАТ "ОдесаГаз" Мітюченка І.В. позивача було повідомлено про те, що повторні звернення з одного й того ж питання від одного і того ж громадянина не розглядаються, якщо перше вирішене по суті.

Оскільки, позивачем не надано тексту звернення від 26 серпня 2014 року, районний суд дійшов до вірного висновку, що позивач не довів наявності порушень відповідачами вимог ст.ст. 15, 19, 20 Закону України "Про звернення громадян", так як з наданих позивачем документів вбачається, що відповідачем розглянуті всі поставлені в ньому питання і заявника повідомлено про результати перевірки звернення і прийняте рішення.

Посилання позивача на наявність у нього електричного бойлеру як підстави перерахування вартості спожитого газу за іншими нормами, не має правового значення для вирішення спору по суті.

Вимоги п. 1 ч. 2 ст. 19 та п. 3 ч. 3 ст. 20 Закону України "Про засади функціонування ринку природного газу" встановлюють обов'язок споживача укласти договір на постачання природного газу та обов'язок постачальника здійснювати постачання природного газу згідно з укладеними договорами.

Відповідно до вимог п. 4 Постанови Кабінету Міністрів України № 2246 від 09 грудня 1999 року "Про затвердження Правил надання населенню послуг з газопостачання", послуги з газопостачання надаються споживачеві на підставі договору, що укладається між ним та газопостачальним підприємством відповідно до типового договору, затвердженого у встановленому порядку. Вказаний договір підписується газопостачальним підприємством і споживачем протягом 14 календарних днів з дня отримання відповідної заяви від споживача. Газопостачальні підприємства, що здійснюють постачання природного газу на закріпленій території, не мають права відмовити споживачеві, об'єкти якого розташовані на цій території, в укладенні договору.

Враховуючи встановлений законодавством обов'язок укладати договори для споживання послуг, суд першої інстанції дійшов до правомірного висновку вказав про задоволення вимоги позивача ОСОБА_3 зобов'язати ПАТ "ОдесаГаз" укласти основний договір про надання населенню послуг з газопостачання.

Судова колегія вважає, що районний суд дійшов до вірного висновку про безпідставність позовних вимог позивача в частині стягнення з відповідача моральної шкоди.

Так, згідно роз'яснень даних у п.п. 4, 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року ( з наступними змінами ) "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", у позовній заяві має бути зазначено, в чому полягає для позивача моральна шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно, з яких міркувань він виходив, визнаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

При вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди обов'язковому з'ясуванню підлягають: наявність самої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останньої в її заподіянні, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Між тим, в матеріалах даної справи відсутні посилання позивача на вищевказані обставини, які в судовому засіданні також не були доведені останнім.

Згідно із ч. 3 ст. 10 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог статей 57 - 60 ЦПК.

Судова колегія вважає, що ОСОБА_3 не довів в повному обсязі ті обставини, на які він посилався як на підставу своїх вимог, що є обов'язком сторін згідно з засадами змагальності процесу за ст. 10 ЦПК України.

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до невірного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 305, п. 1 ч. 1 ст. 307, ст.ст. 308, 313, п. 1 ч. 1 ст. 314, ст. ст. 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Одеської області,

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 03 лютого 2015 року по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства "Одесагаз", начальника управління по експлуатації газового господарства ПАТ "Одесагаз" Мітюченка Ігоря Вадимовича про визнання бездіяльності протиправною, визнання певних дій незаконними та нікчемними, зобов'язання припинення дій, відшкодування збитків, моральної шкоди, вчинення певних дій - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді С.П. Гайворонський

Н.А. Кононенко

О.А. Ступаков