Справа №442/1494/15-ц
Провадження №2/442/751/2015
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 травня 2015 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого - судді Крамара О.В.

при секретарі - Малик О.Я.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Дрогобича цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми заборгованості,-

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся в суд із вказаним вище позовом, в обґрунтування якого посилається на те, що згідно розписки від 12.04.2012р. ОСОБА_2 зобов'язувався повернути позивачу борг в сумі 2500 (дві тисячі п'ятсот) доларів США до 30 травня 2012р. Дана розписка написана відповідачем власноручно і не під впливом обману, насильства чи тяжкої обставини.

Свідками підписання даної розписки були громадяни ОСОБА_3 і ОСОБА_4, яка свідчить про наявність боргових зобов'язань відповідача перед позивачем.

Дане боргове зобов'язання виникло після викупу відповідачем у позивача 1/2 частини (по вартості) автобуса «SETRA», на якому позивач і відповідач працювали на маршруті Трускавець-Київ- Трускавець.

Оскільки всієї суми відповідач одразу надати не зміг, не вистачало коштів, сторони домовилися письмово у вигляді розписки про повернення відповідачем боргу до 30 травня 2012р.

Позивач неодноразово звертався до боржника, але відповідач відмовляється повернути суму заборгованості 2500 доларів США.

Оскільки термін повернення боргу пройшов, а відповідач всіляко уникає повернення боргу, є підстави вважати про умисне зволікання відповідачем строку повернення коштів та небажанням виконати боргове зобов'язання.

Так як, відповідач у термін визначений договором, а саме 30 травня 2012 року борг не повернув, чим не виконав свого грошового зобов'язання на суму 2,5 тисячі доларів США, що становить 69646,23 грн. (за курсом НБУ на час звернення до суду), такий у відповідності до ст. 625 ЦК України зобов'язаний сплатити позивачу 3 % річних (за 2 роки і 325 днів) від простроченої суми, що складає 6039,18 грн.

На день подачі позову, станом на 20.02.2015р. Національний банк України встановив офіційний курс гривні до долара США - 2785,8494 грн. за 100 доларів США, з врахуванням суми боргу 2500 доларів США ціна основної частини боргу становить 69646,23 грн. + 6039,18 грн. (3 % річних) = 75685,41грн, які просить стягнути з відповідача в його користь.

Представник позивача ОСОБА_5 в судовому засіданні заявлені вимоги підтримав, з підстав викладених в позовній заяві просить позов задоволити.

Представник відповідача ОСОБА_6 заперечив, щодо задоволення позову покликаючись на його необґрунтованість, недоведеність та безпідставність. При цьому вказуючи на те, що подана позивачем нібито «боргова розписка» не відповідає вимогам діловодства, зокрема з її змісту не можливо встановити яку саме суму ОСОБА_2 має віддати ОСОБА_1, адже в розписці вказано «…зобов»язуюсь відати залишок від дві п'ятсот доларів…». Просить в задоволенні позову відмовити.

Свідок ОСОБА_7, який являється рідним братом позивача, пояснив, що йому відомо зі слів брата про таку розписку, яка стосується відчуження ? частини автобуса «SETRA», але присутнім при її написанні не був.

Вислухавши пояснення сторін, перевіривши письмові докази по справі суд приходить до наступного.

Відповідно до ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно ч.1. ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити Цивільному Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до ст. 208 ЦК України правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу належить вчиняти у письмовій формі.

За замістом ст. 510 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

За принциповими положеннями ст.ст. 10, 11 ЦПК України, які встановлюють змагальність та диспозитивність цивільного процесу, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, визначаючи коло доказів, які надаються суду, відповідно до положень ч. 1 ст. 60 ЦПК України.

Вимогами статей 59, 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу; доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях; обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування; докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Особи, які беруть участь у справі, розпоряджаються своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд. Суд постановляє рішення в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Разом з тим, позивач в порушення вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК України не надав суду письмових доказів на підтвердження виникнення зобов'язання ОСОБА_2 перед ОСОБА_1 та наявності порушеного права у останнього, та судом таких в процесі розгляду справи не здобуто.

Виходячи із зазначених норм матеріального права, суд критично оцінює надану позивачем розписку від 12.04.2012р., достовірність якої також заперечив в судовому засіданні представник відповідача.

Надаючи правову оцінку розписці від 12.04.2012р. суд приходить до висновку, що така складена в порушення Загальних вимог, додержання яких є необхідним для чинності правочину, передбачених ст. 203 ЦК України. Покликаючись на розписку від 12.04.2012р., позивач ґрунтує свої вимоги виходячи з підстав передбачених ст.ст. 1046, 1047, 1049 ЦК України. Разом з тим, статтею 1046 ЦК України врегульовано правовідносини з приводу договору позики. З огляду на зміст згаданої розписки, суд не вбачає виникнення між сторонами правовідносин за договором позики, а тому покликання на норму матеріального права, які регулюють дані правовідносини є безпідставним.

Більше того, оскільки відповідачем заперечується факт домовленості між сторонами, а позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження зобов'язання ОСОБА_2 перед ОСОБА_1 Зокрема, зі змісту наданої суду розписки від 12.04.2012р. є незрозумілим, на підставі якої норми права виникло зобов'язання, якщо воно виникло взагалі. Так, у вказаній розписці зазначається, що ОСОБА_2 зобов'язується відати залишок від дві п'ятсот доларів, ОСОБА_1 до 30.05.2012р. Таким чином, залишається здогадуватись, про розмір залишку від дві п'ятсот, тобто який розмір залишку та від якої саме суми, а також не зрозуміло про долари якої саме країни йдеться у розписці. У той же час, відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Натомість, суд приходить до висновку, що позов ґрунтується на припущеннях, зокрема, щодо виникнення зобов'язання, його розміру та валюти.

Зважаючи на вищевикладене, суд вважає, необґрунтованими покликання позивача у позові на те, що відповідач зобов'язаний повернути 2500 доларів США, оскільки такого зобов'язання не слідує з розписки від 12.04.2012р., а інших доказів суду не надано, а тому в задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 59, 60, 212, 214 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в :

В задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми заборгованості - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через Дрогобицький міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги в десятиденний строк з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення виготовлено в нарадчій кімнаті.

Суддя ___________________ Крамар О.В