Справа №303/3854/15-ц
Номер рядка стат.звіту-26
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2015 року м. Мукачево

Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області у складі:

головуючого-судді Заболотного А.М.

при секретарі Штець І.І.

за участю представника відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Мукачево цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи ОСОБА_4, ОСОБА_5, Головне управління ДФС у Закарпатській області про стягнення боргу

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача боргу у розмірі 21289,51 грн. Позов обґрунтовує тим, що 30.03.215 року між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 та ОСОБА_2 було укладено договір купівлі-продажу права вимоги № 0042-30/03/15 від 30.03.2015 року. На підставі цього договору ОСОБА_2 набула право вимоги кредитора відносно ОСОБА_3 за договором № 339488 від 18.07.2012 року укладеним між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 та ОСОБА_3 У звязку з невиконанням відповідачем умов договору № 339488 від 18.07.2012 року, позивач просить стягнути з відповідача 21289,51 грн., з яких заборгованість за договором в розмірі 11800 грн., 3 % відсотки від простроченої суми заборгованості у розмірі 1005,31 грн., інфляційні втрати в розмірі 8484,00 грн.. Також просить стягнути судові витрати.

У судове засіданні представник позивача не зявився, подала заяву про розгляд справи в її відсутності, позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_1 в судовому засіданні проти позову заперечив просив відмовити в його задоволенні. При цьому пояснив, що дійсно між його довірителем ОСОБА_2 та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 18.07.2012 року був укладений договір купівлі-продажу автомобіля марки «Volkswagen Transporter» вартістю 11800 грн. Поряд з тим ствердив, що ОСОБА_2 повністю розрахувалася за придбаний автомобіль. Крім того, представлена позивачем копія договору № 339488 від 18.07.2012 року містить підроблений підпис ОСОБА_2, оскільки сторони про термін дії договору до 31.12.2014 року не домовлялися. Також підроблений підпис містить і довідка-рахунок № 339488.

Треті особи ОСОБА_4, ОСОБА_5, Головне управління ДФС у Закарпатській області в судове засідання не зявилися за невідомих причин. Про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, при причини неявки суд не повідомили.

Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши та перевіривши зібрані у справі докази, суд вважає, що позов слід задовольнити частково з наступних підстав.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 3-4 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд сприяє всебічному і повному зясуванню обставин справи: розяснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обовязки, попереджає про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених ЦПК України.

В судовому засіданні встановлено, що 18.07.2012 року між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 та ОСОБА_3 було укладено договір купівлі-продажу транспортного засобу № 339488, відповідно до умов якого продавець продав транспортний засіб марки «Volkswagen Transporter» за узгодженою в договорі вартістю 11800 грн. Також відповідно до умов договору термін дії договору визначено до 31.12.2014 року включно. Згідно з актом приймання-передачі від 18.07.2012 року ОСОБА_4 передав, а ОСОБА_3 відповідно прийняла транспортний засіб марки «Volkswagen Transporter». З довідки-рахунку № 339488, виданої ОСОБА_3, вбачається, що автомобіль продано за 11800 грн.

Крім того судом також встановлено, що 30.03.2015 року між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 та ОСОБА_2 було укладено договір купівлі-продажу права вимоги № 0042-30/03/15 від 30.03.2015 року. Відповідно до п.п. 2.2., 2.3. зазначеного договору, предметом договору є право вимоги, що випливає з контракту укладеного між первісним кредитором та боржником, а також договорами забезпечення. При цьому первісний кредитор відступає за плату, а новий кредитор набуває право вимоги на належне первісному кредиторові відповідно до контракту, укладеного між первісним кредитором та боржником, а також відповідно до договору забезпечення. Згідно з п. 2.4. договору купівлі-продажу права вимоги заборгованість боржника перед первісним кредитором станом на 30.09.2015 року становить 11800,00 грн. Одночасно відповідача ОСОБА_3 було повідомлено про відступлення права вимоги за договором № 339488 згідно з повідомленням про відступлення, яке є додатком № 1 до договору купівлі-продажу права вимоги № 0042-30/03/15 від 30.03.2015 року. Крім того відповідачу ОСОБА_3 01.04.2015 року також було надіслано вимогу про необхідність оплати заборгованості за договором купівлі-продажу транспортного засобу № 339488 від 18.07.2012 року новому кредитору. Зазначені листи були отримані відповідачем про, що свідчить поштове повідомлення про вручення.

Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобовязанні може бути замінений іншою особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за правочином відступлення права вимоги; правонаступництва; виконання обовязку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); виконання обовязку боржника третьою особою. Згідно з ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не передбачено договором або законом. Як передбачено ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобовязанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Таким чином судом встановлено, що право вимоги за договором купівлі-продажу транспортного засобу № 339488 від 18.07.2012 року від фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 до ОСОБА_2 перейшло у спосіб передбачений законом та про, що відповідач ОСОБА_3 була належним чином повідомлена.

Згідно з ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Боржник вважається таким, що прострочив зобовязання, якщо він не приступив до його виконання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно з ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 цього ж кодексу боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно з ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами. Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання.

ОСОБА_3 договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобовязується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобовязується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 655 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 656 ЦК України предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому. Частиною 1 ст. 692 ЦК України передбачено, що покупець зобовязаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Також згідно з ч. 2 ст. 692 ЦК України покупець зобовязаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Однак сторони можуть відійти від цього положення, застосувавши розстрочення платежу (ч. 2 ст. 692 ЦК України). У випадку, якщо договором купівлі-продажу передбачена оплата товару через певний час після його передачі покупцю, покупець повинен провести оплату в строк, передбачений договором. Якщо покупець не виконує свого обовязку щодо оплати переданого йому товару в установлений договором купівлі-продажу строк, продавець набуває право вимоги такої оплати та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами (ч. 3 ст. 692 ЦК України), або розірвання договору з підстав, передбачених ст. 651 ЦК України.

Як вже було згадано вище та встановлено судом на виконання умов договору № 339488 від 18.07.2012 року відповідачу було передано у власність (продано) транспортний засіб марки «Volkswagen Transporter», що підтверджується актом приймання-передачі від 18.07.2012 року та довідкою-рахунком № 339488. В той же час грошові кошти відповідачем за проданий транспортний засіб, в тому числі і в обумовлений в договорі строк до 31.12.2014 року, сплачено не було.

Щодо заперечень представника відповідача проти позову слід зазначити наступне. Представник відповідача заперечував проти позову з тих підстав, що договір купівлі-продажу № 339488 від 18.07.2012 року відповідачем не укладався та не підписувався, в тому числі з умовою терміну дії договору до 31.12.2014 року, та всі підписи ОСОБА_3 в документах є підробленими. Поряд з цим жодних доказів на підтвердження своєї позиції щодо підтвердження факту підроблення підпису відповідача в документах чи оплати вартості автомобіля суду не представлено.

Більше того як зазначалося, що відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При цьому суд звертає увагу на те, що ч. 4 ст. 10 ЦПК України встановлено обовязок суду сприяти всебічному і повному зясуванню обставин справи, зокрема шляхом розяснення особам їхніх прав та обовязків, попередження про наслідки вчинення чи не вчинення певних процесуальних дій і сприянню здійснення їхніх прав у певних випадках. Разом з тим виходячи з принципів диспозитивності та змагальності цивільного процесу, суд не вправі з власної ініціативи встановлювати якісь обставини, що мають значення для справи, зокрема шляхом витребування доказів. У ході судового розгляду судом створені усі необхідні умови для реалізації представником відповідача своїх прав на подання заяв про забезпечення доказів, зокрема клопотання про призначення судової експертизи, витребування письмових доказів, якщо такі в сторони позивача відсутні.

В п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 01.11.1996 року № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» вказано, що при вирiшеннi цивiльних справ суд має виходити з поданих сторонами доказiв. Також слід зазначити, що відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Доказів, які б вказували на недійсність договору № 339488 від 18.07.2012 року також відсутні.

Вирішуючи питання про стягнення 3 % річних та суми відповідно до індексу інфляції за несвоєчасне виконання грошового зобовязання на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України суд враховує наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми, вказані наслідки прострочення боржником грошового зобовязання не є фінансовими санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошима, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника.

Поряд з тим, враховуючи принцип диспозитивності цивільного судочинства, а також необхідність перевірки судом розрахованих позивачем сум до стягнення слід зазначити наступне.

Так, позивач просить стягнути суму відповідно до індексу інфляції за несвоєчасне виконання грошового зобовязання за період з 19.07.2012 року по 22.05.2015 року в розмірі 8484,20 грн. Поряд з тим, такі суми підлягають стягненню з моменту прострочення виконання грошового зобовязання, а саме з 01.01.2015 року, а тому враховуючи вимоги ст. 11 ЦПК України щодо меж заявлених позовних вимог, стягненню підлягає сума за період з 01.01.2015 року по 22.05.2015 року, яка становить 4737,30 грн.

Аналогічно позивач просить стягнути три проценти річних від простроченої суми за період з 19.07.2012 року по 22.05.2015 року в розмірі 1005,31 грн. При цьому як було зазначено такі суми підлягають стягненню з моменту прострочення виконання грошового зобовязання, а саме з 01.01.2015 року, а тому враховуючи вимоги ст. 11 ЦПК України щодо меж заявлених позовних вимог, стягненню підлягає сума за період з 01.01.2015 року по 22.05.2015 року, яка становить 137,72 грн.

При вирішенні цього спору суд також враховує висновок Верховного Суду України, який відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обовязковий для всіх судів України. Так при розгляді справи № 6-276цс15 Верховний Суд України зробив висновок, що згідно з частиною другою статті 625 ЦК України передбачено обовязок боржника, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (частина перша статті 11 ЦПК України). Відмовляючи в задоволенні позову про стягнення заборгованості за договором купівлі-продажу та надаючи правову оцінку укладеному договору, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд касаційної інстанції, вийшов за межі заявлених позивачем вимог та дійшов помилкового висновку про те, що з відповідачки на користь товариства не підлягають стягненню грошові кошти згідно з чинним договором. Отже, суд касаційної інстанції, порушуючи вимоги частини другої статті 625 ЦК України, необґрунтовано погодився з висновком суду першої інстанції щодо відсутності підстав для стягнення з відповідача суми боргу за договором купівлі-продажу, який є чинним.

Враховуючи вищевикладене, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок у їх сукупності, суд прийшов до переконання про наявність підстав для часткового задоволення позову, а відтак з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість за договором № 339488 від 18.07.2012 року в розмірі 11800,00 грн., а також 3 % річних від суми прострочення виконання зобовязання за договором, що становить 137,72 грн. та 4737,30 грн. інфляційний втрат.

Згідно з ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, з відповідача також підлягає стягненню на користь позивача судовий збір в розмірі 243,60 грн., що підтверджується відповідною квитанцією.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 14, 57-60, 209, 212-215, 218, 223, 294 ЦПК України, ст.ст. 6, 202, 204, 207, 526, 530, 610, 611, 625, 627, 629,655, 656, 692 ЦК України, суд,-

в и р і ш и в :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 заборгованість за договором купівлі-продажу № 339488 від 18.07.2012 року в розмірі 16675,02 грн., з яких 11800,00 грн. основна сума заборгованості, 137,72 грн. - 3 % річних від суми прострочення виконання зобовязання за договором, 4737,30 грн. - інфляційні втрати.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 243,60 гривень судових витрат.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Закарпатської області через Мукачівський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя А.М.Заболотний