Апеляційний суд Житомирської області
Справа №285/1863/15-ц Головуючий у 1-й інст. Савицька Л. Й.
Категорія 57 Доповідач Широкова Л. В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді Широкової Л.В.,

суддів Галацевич О.М., Матюшенка І.В.,

при секретарі судового

засідання ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Житомирі цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 31 серпня 2015 року

по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» (далі ПАТ «Державний ощадний банк України») про захист прав споживача та стягнення коштів за договором банківського вкладу,-

в с т а н о в и л а :

У травні 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду з даним позовом, вимоги якого уточнила у ході розгляду справи. Свій позов мотивувала тим, що 09.01.2014 року між нею та ПАТ «Державний ощадний банк України» був укладений депозитний договір строком на 3 місяці. Після закінчення зазначеного строку у порушення умов договору їй було відмовлено у поверненні депозиту у строк визначений у договорі. Виплата коштів в сумі 71,75 доларів США за договором була проведена лише 10.06.2014 року. Вважаючи, що вказаними діями банку були порушені її законні права на розпорядження належними їй коштами, просила суд стягнути з банку зазначену суму на її користь.

Рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 31 серпня 2015 року позов задоволено. Стягнуто з ПАТ «Державний ощадний банк України» на користь ОСОБА_2 за договором № 11202005 на вклад «Депозитний», 71 долар 85 центів США процентів за користування депозитними коштами та 3% річних у сумі 721,79 грн. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі ПАТ «Державний ощадний банк України» просить скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове по суті позовних вимог, яким відмовити ОСОБА_2 у задоволенні позову.

На обґрунтування апеляційної скарги банк посилається на те, що рішення суду є незаконним, таким, що не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Апелянт зазначає, що судом не було взято до уваги, того, що ОСОБА_2 відмовлялася від отримання частини вкладу, та лише 02.06.2014 року вона звернулася до банку щодо відкриття поточного рахунку та розпочато виплату їй коштів.

При ухваленні рішення не враховано вимог п. 4.5. договору згідно якого сторони звільняються від відповідальності за його не виконання внаслідок дії непереборної сили.

Вказує, також на те, що суд не повідомив банк про розгляд справи, чим порушив ст. 27 ЦПК України.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Задовольняючи позов ОСОБА_2 суд першої інстанції виходив з того, що її вимоги є обґрунтованими, а відмова банку у поверненні грошових коштів з банківського вкладу останньої суперечить вимогам законодавства.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду з огляду на таке.

Згідно ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу.

Як передбачено ч. 1 ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад).

Згідно з ч. ч. 1, 5 ст. 1061 ЦК України банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. Якщо договором не встановлений розмір процентів, банк зобов'язаний виплачувати проценти у розмірі облікової ставки Національного банку України.

Проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав.

Згідно ст. 1070 ЦК України за користування грошовими коштами, що знаходяться на рахунку клієнта, банк сплачує проценти, сума яких зараховується на рахунок, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка або законом. Вказані проценти, сплачуються банком у розмірі, встановленому договором, а якщо відповідні умови не встановлені договором, - у розмірі, що звичайно сплачується банком за вкладом на вимогу.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до змісту вказаної норми права стягнення трьох відсотків річних та суми боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення зобов'язання не є фінансовою (економічною) санкцією, а є способом захисту майнового права, що полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів і отриманні компенсації (плати) від боржника за користування отриманими ним грошовими коштами, що належать до сплати кредиторові.

Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України від 29 травня 2013 року №6-39цс13, зобов'язання сторін за договором припиняються з моменту їх належного виконання. Оскільки внесені позивачем кошти у визначений договором строк на його вимогу не повернуті, то це дає право позивачеві на отримання процентів за користування депозитними коштами за період з дня витребування вкладу до дня його фактичного повернення, а також на отримання сум, передбачених ч.1 ст. 625 ЦК України .

Згідно з ст. 360-7 ЦПК України рішення Верховного суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України.

Із матеріалів справи вбачається, що 09.01.2014 року між сторонами був укладений договір № 11202005 на вклад «Депозитний» на імя фізичної особи, за умовами якого на вкладний рахунок ОСОБА_2 було внесено, а відповідачем прийнято 7400,00 доларів США строком на 3 місяці зі сплатою вкладнику процентів за ставкою 6,5 % річних. Сторони також визначили, що днем повернення депозиту є 10.04.2014 року.

Судом встановлено, що після закінчення строку дії договору банк відмовився повертати ОСОБА_2 суму вкладу, чим порушив умови вищевказаного договору та вимоги чинного законодавства.

Дана обставина підтверджується письмовими запереченнями ПАТ «Державний ощадний банк України» поданими до суду першої інстанції, якими останній визнав факт не повернення спірних коштів позивачу (а. с. 28-29).

Таким чином, встановивши, що ПАТ «Державний ощадний банк України» не виконало своїх зобов'язань по поверненню суми вкладу та нарахованих процентів за договором № 11202005 на вклад «Депозитний» на імя фізичної особи, укладеним з ОСОБА_2, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позову на підставі ч. 2 ст. 625, ст. ст. 1058, 1061 ЦК України.

При цьому, колегія суддів відхиляє посилання апелянта на порушення положень постанови Національного банку України № 172 від 28 березня 2014 року «Про врегулювання діяльності фінансових установ та проведення валютних операцій» щодо обмежень видачі коштів, якою заборонено банку здійснювати виплату у спосіб обраний вкладником у розмірі більшому за суму 15000,00 грн. на добу, оскільки такі положення суперечать змісту ст. 1074 ЦК України, згідно з якою встановлено заборону обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом.

Колегія суддів відхиляє посилання апелянта на те, що ОСОБА_2 своїми діями затягувала видачу їй вкладу банком, оскільки отримання вказаних коштів на умовах та в строк визначений укладеним між сторонами договором є правом позивача.

Також є безпідставними доводи апеляційної скарги про те, що судом були порушені права банку визначені ст. 27 ЦПК України щодо не повідомлення його, як відповідача, про відкладення розгляду справи.

Із рекомендованого повідомлення, що міститься у матеріалах справи вбачається, що 18.08.2015 року на поштову адресу ПАТ «Державний ощадний банк України» по вул. Госпітальній, 12-г, м. Київ був направлений лист, яким повідомлено, що справу відкладено до 31.08.2015 року на 14 год. 00 хв.

Згідно роздруківки з офіційного сайту «Укрпошти» зробленої апеляційним судом даний лист був отриманий працівником банку 25.08.2015 року (а. с. 75 ), тобто більш ніж за 3 дні до судового засідання, як це передбачено ст. 74 ЦПК України.

Викладені у апеляційній скарзі обставини проаналізовані судом у сукупності з іншими доказами по справі, висновки суду є повністю мотивованими і підстав для сумніву у їх обґрунтованості не вбачається.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права

Керуючись ст. ст. 209, 303, 304, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» відхилити.

Рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 31 серпня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: Судді: