Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 317/4779/14-ц головуючий у 1-й інстанції Громова І.Б.
провадження № 22-ц/778/4525/15 суддя-доповідач Панкеєв О.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі головуючого судді Осоцького І.І.,

суддів Кухаря С.В., Панкеєва О.В.,

при секретарі Буримі В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Українська охоронно-страхова компанія» на заочне рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 11 березня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Українська охоронно-страхова компанія», третьої особи Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» про стягнення страхового відшкодування,-

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2014 року ОСОБА_2звернувся до суду з позовом до ПАТ «Українська охоронно-страхова компанія» про стягнення страхового відшкодування. В обґрунтування позову зазначивши, що 30.05.2014 року трапилась дорожньо-транспортна пригода в результаті якої було пошкоджено автомобіль ОСОБА_3.

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3, транспортний засіб «КІА SOUL», реєстраційний номер НОМЕР_1 зареєстрований 27.03.2013 року за позивачем. Згідно до висновку № 024 експертного автотоварознавчого дослідження від 06.09.2014 року з визначення вартості матеріальної шкоди, завданої власнику автомобілю «КІА SOUL.», реєстраційний номер НОМЕР_1, розмір матеріальної шкоди складає 101 336 гривень.

Крім того, позивачем понесені витрати на послуги експерта - автотоварознавця в розмірі 500, 00 гривень, що підтверджено квитанцією до прибуткового касового ордеру № 024 від 08 вересня 2014 року.

Цивільна-правова відповідальність ОСОБА_3 застрахована у ПАТ «Українська охоронна-страхова компанія». Згідно полісу №АС 6098087 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних, ліміт відповідальності страховика за шкоду, заподіяну майну складає 50 000 гривень, розмір франшизи складає 1000 гривень. Добровільно вказана страхова компанія завдану позивачу шкоду не відшкодувала.

25.03.2014 року між позивачем та ПАТ «Страхова компанія «ВУСО» був укладений договір добровільного страхування наземного транспорту, предметом якого є майнові інтереси ОСОБА_2, пов'язані з володінням, користуванням і розпорядженням транспортним засобом - автомобілю «КІА SOUL», реєстраційний номер НОМЕР_1, за умовами якого страховим ризиком є дорожньо-транспортна пригода. На підставі даного договору, позивачеві, як власнику даного транспортного засобу була частково відшкодований матеріальний збиток, спричинений ДТП, а саме 15.08.2014 року ПАТ «Страхова компанія «ВУСО» перерахувала на рахунок позивача 32 983, 33 гривні., але перерахованих коштів не достатньо для повного відновлення автомобіля позивача, оскільки розмір загальної матеріальної шкоди складає 101 836 гривень. Таким чином, розмір невідшкодованої матеріальної шкоди складає 68 852, 67 гривень.

В межах ліміту (50 000 гривень) з урахуванням франшизи (1 000 гривень), відповідач Приватне акціонерне товариство «Українська охоронно-страхова компанія» зобов'язаний відшкодувати позивачеві 49 000 гривень.

Різниця між фактичним розміром шкоди (68 852, 67 гривень) та страховим відшкодуванням, яке підлягає стягненню з Приватного акціонерного товариства «Українська охоронно-страхова компанія» (49 000 гривень) у розмірі 19 852, 67 гривень відшкодував відповідач ОСОБА_3

Позивач просив стягнути з Приватного акціонерного товариства «Українська охоронно-страхова компанія» на користь ОСОБА_2 49 000 гривень страхового відшкодування.

Заочним рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 11 березня 2015 року позов задоволено.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Українська охоронно-страхова компанія» на користь ОСОБА_2 49 000 грн. страхового відшкодування.

Ухвалою Запорізького районного суду Запорізької області від 18 травня 2015 року заяву ПАТ «Українська охоронно-страхова компанія» про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

Ухвалою суду від 15.09.2015 року Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ВУСО» залучено в якості третьої особи.

На зазначене заочне рішення суду ПрАТ «Українська охоронно-страхова компанія» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення норм матеріального права, просить скасувати заочне рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволені позову.

Відповідач ПрАТ «Українська охоронно-страхова компанія» та третя особа ПрАТ «Українська охоронно-страхова компанія», будучи повідомленими завчасно про час розгляду справи, двічі не з'явилися до апеляційного суду на виклики, а тому за положеннями ст. 303-1, 305 ЦПК України колегія судів ухвалила розглядати справу без їх участі.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість заочного рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України підставами для зміни рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильне застосування судом норм матеріального або порушення норм процесуального права.

Як вбачається із матеріалів справи, 30.05. 2014 року, приблизно о 20 годині 00 хвилин, водій ОСОБА_3, керуючи автомобілем «ВАЗ-2106», реєстраційний номер НОМЕР_2, на автодорозі Харків - Сімферополь в напрямку смт. Малокатеринівка, на території Запорізького району Запорізької області, в районі опори ЛЕП №75 зупинив автомобіль, з метою виконання маневру лівого повороту на СТ «Таврія», Запорізького району. В цей час, у зустрічному водію напрямку, рухався автомобіль «КІА SOUL», реєстраційний номер НОМЕР_1, що належить на праві власності позивачу - ОСОБА_2, під керуванням водія ОСОБА_6

Водій ОСОБА_3, у порушення вимог п.п. 10.1, 16.13 Правил дорожнього руху України поновив рух, та почав виконувати поворот ліворуч, при цьому не дав дорогу зустрічному транспортному засобу та виїхав на зустрічну смугу, скоїв зіткнення з автомобілем «КІА SOUL», реєстраційний номер НОМЕР_1, під керуванням водія ОСОБА_6 Внаслідок допущених порушень сталося зіткнення автомобілів, пасажирка, що знаходилась в автомобілі позивача померла на місці пригоди та в результаті ДТП автомобіль позивача зазнав значних ушкоджень.

За вироком Запорізького районного суду Запорізької області від 21.08.2014 року було ОСОБА_3 визнаний винним у скоєні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Транспортний засіб КІА SOUL», реєстраційний номер НОМЕР_1 зареєстрований 27.03.2013 року за свідоцтвом НОМЕР_3, на праві власності за ОСОБА_2

За висновком № 024 експертного автотоварознавчого дослідження від 06. 09. 2014 року з визначення вартості матеріальної шкоди, завданої власнику автомобілю «КІА SOUL», реєстраційний номер НОМЕР_1, вартість матеріальної шкоди з урахуванням зносу автомобіля складає 101 336 гривень. (а.с.20,21) За проведення експертно - автотоварознавчого дослідження сплачено 500, 00 гривень. (а.с.29)

25.03.2014 року між ОСОБА_2 та ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» був укладений договір добровільного страхування наземного транспорту, предметом якого є майнові інтереси ОСОБА_2, пов'язані з володінням, користуванням і розпорядженням транспортним засобом - автомобілю «КІА SOUL», реєстраційний номер НОМЕР_1, за умовами якого страховим ризиком є дорожньо-транспортна пригода.

За договором добровільного страхування наземного транспорту , ОСОБА_2, як власнику даного транспортного засобу, відповідно до умов полісу була частково відшкодований матеріальний збиток, спричинений ДТП, 25.03.2014 ПАТ «Страхова компанія «ВУСО» здійснила виплату страхового відшкодування у розмірі 39 687 гривень 28 копійок ( з яких 33 149,08 гривень виплачено у безготівковій формі на розрахунковий рахунок ОСОБА_2, а 6538,20 гривень відповідно до умов полісу зараховані в якості несплачених страхових платежів. (а.с.92-95)

Цивільна-правова відповідальність ОСОБА_3 застрахована у ПАТ «Українська охоронна-страхова компанія». За полісом №АС 6098087 від 05.07.2013 року обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних, ліміт відповідальності страховика за шкоду, заподіяну майну складає 50 000 гривень, розмір франшизи складає 1000 гривень. Строк дії полісу до 08.07.2014 року.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 суд виходив із того, що добровільно ПАТ «Українська охоронна-страхова компанія» завдану позивачу шкоду не відшкодувала, а розмір отриманих коштів від добровільного страхування не достатньо для компенсації зазнаних позивачем матеріальних збитків для відновлення автомобілю, оскільки позивачу перераховано 32 983, 33 гривні, а розмір загальної матеріальної шкоди складає 101 836 гривень. Розмір невідшкодованої матеріальної шкоди складає 68 852, 67 гривень, з них в межах ліміту (50 000 гривень) з урахуванням франшизи (1 000 гривень), відповідач ПрАТ «Українська охоронно-страхова компанія» зобов'язаний відшкодувати позивачеві 49 000 гривень.

В апеляційній скарзі ПАТ «Українська охоронна-страхова компанія» зазначає, що позивач не звертався до них з приводу виплати страхового відшкодування , пропустивши річний строк передбачений п.37.1.4 ст. 37 закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", що є підставою для відмови у здійснені страхового відшкодування та відповідно і судового збору та ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» , яка перерахувала на рахунок позивача 39 687, 28 гривень за договором добровільного страхування (а.с.92-95,104), звернулася до ПАТ «Українська охоронна-страхова компанія» про повернення цих коштів у порядку суброгації, передбаченою ст. 27 Закону України "Про страхування», переходу прав кредитора.

Відповідно до частини першої статті 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Позивач у справі в запереченнях на апеляційну скаргу зазначає, що він на протязі року звернувся до суду із захистом своїх прав, а отже не може бути підставою для відмови у задоволені позову та звернення ПАТ «Страхова компанія «ВУСО» до ПрАТ «Українська охоронно-страхова компанія» не свідчить проте, що відповідач поніс такі витрати.

Відповідно до п. 35.1 ст. 35 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про ДТП подає страховику заяву про страхове відшкодування та документи на підтвердження факту ДТП і розміру завданої шкоди. До заяви додаються: паспорт, у разі якщо заявник не є потерпілим документ, що посвідчує право заявника на отримання страхового відшкодування, довідка про присвоєння одержувачу коштів ідентифікаційного номера платника податку, документ, що підтверджує право власності на пошкоджене майно на день скоєння дорожньо-транспортної пригоди, відомості про банківські реквізити заявника. Документи, надаються для огляду та зняття копії або в копіях, засвідчених заявником. Страховик та МТСБУ мають право вимагати для огляду оригінали зазначених документів. Решта документів надаються в оригіналі або належним чином оформленій копії.

Відповідно до ст. 36 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо у зв'язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик (МТСБУ) не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі заподіяної шкоди, оціненої страховиком (МТСБУ). Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи, якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна. Протягом трьох робочих днів з дня прийняття відповідного рішення страховик (МТСБУ) зобов'язаний направити заявнику письмове повідомлення про прийняте рішення.

За положеннями ст. 38.1.1 Закону України " Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо - транспортну пригоду у випадку якщо страхувальник не повідомив страховика у строки та за умов визначених п.п. 33.1.2п.33.1 ст. 33 цього Закону про настання страхового випадку.

Підстави для відмови у здійсненні страхового відшкодування визначені статтею 37 Закону, відповідно до якої, зокрема, неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров'ю або життю потерпілого, з моменту скоєння ДТП.

За роз'ясненнями п.16 Постанови ВССУ N 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» на території України забороняється експлуатація транспортного засобу без поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, У зв'язку із цим при пред'явленні позовних вимог про відшкодування такої шкоди в результаті дорожньо-транспортної пригоди суд в порядку, передбаченому статтею 33 ЦПК України, має залучити до участі у справі страхову організацію (страховика), яка застрахувала цивільну відповідальність володільця транспортного засобу. Непред'явлення вимог до страховика за наявності підстав для стягнення завданої шкоди саме зі страховика є підставою для відмови в позові до завдавача шкоди у відповідному розмірі. При відшкодуванні страховиком шкоди, завданої особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, така особа сплачує потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Як вбачається із матеріалів справи 11.11. 2014 року ОСОБА_2звернувся до суду з позовом до ПАТ «Українська охоронно-страхова компанія» про стягнення страхового відшкодування, копію позову з додатком, який підтверджує факт ДТП 30.05.2014 року, вироку, який підтверджує вину водія ОСОБА_3, документів щодо наявності та розміру шкоди, копія висновку автотоварознавчого дослідження , ПАТ «Українська охоронно-страхова компанія» отримано 11.12.2014 року (а.с.36). Між тим сума страхового відшкодування не була виплачена, а судові повістки про виклик до суду (а.с.36,37,45, 48) ігнорувалися ПАТ «Українська охоронна-страхова компанія», внаслідок чого судом було ухвалене заочне судове рішення.

Крім того, рішенням Конституційного Суду України від 9 липня 2002 року №15-рп/2002 визначено, що кожна особа має вільно обирати незаборонений законом спосіб захисту прав і свобод, у тому числі й судовий. Можливість судового захисту не може бути поставлена законом, іншими нормативно-правовими актами у залежність від використання суб'єктом правовідносин інших засобів правового захисту. Держава може стимулювати вирішення правових спорів у межах досудових процедур, однак їх використання є правом, а не обов'язком особи, яка потребує такого захисту.

Таким чином, потерпіла особа, (так само як страховик за договором майнового страхування), який здійснив страхову виплату за договором добровільного страхування майна на користь потерпілої особи, та до якого перейшло право вимоги потерпілої особи до відповідача за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, не зобов'язані звертатися до особи, у якої застраховано цивільно-правову відповідальність заподіювача шкоди, з вимогою про виплату страхового відшкодування. Таке право, враховуючи висновок, наведений у рішенні Конституційного Суду України від 09.07.2002 р. №15-рп/2002, може бути реалізоване шляхом подання відповідного позову до суду в межах строків позовної давності.

Саме така правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові № 3-49/гс-15 від 15 квітня 2015 року щодо застосування до спірних правовідносин ст. 37 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

11.11.2014 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з вимогами до ПАТ «Українська охоронна-страхова компанія» про стягнення страхового відшкодування. (а.с.1-3), зазначені вимоги отримані відповідачем 25.12.2014 року (а.с.36), отже на протязі року, за таких обставин, відповідно до ст.37 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", виплата страхового відшкодування повинна здійснюватися за рішенням суду, а тому не має підстав для відмови у вимогах як тому вимагає ПАТ «Українська охоронна-страхова компанія» за п.37.1.4 ст. 37 закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого.

Відповідно до ст. 37 вищенаведеного Закону підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентованої виплати) є невиконання потерпілим або іншою особою, яка має право на отримання відшкодування, своїх обов'язків, визначених цим Законом, якщо це призвело до неможливості страхувальником встановити факт дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини її настання або розміру заподіяння шкоди.

З матеріалів справи вбачається, що факт дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини її настання встановлені вироком суду, що набрав законної сили.

У зв'язку з чим, дані доводи апеляційної скарги про те, що позивач не звертався до страхової компанії з заявою встановленого зразка протягом року, а тому за п.37.1.4 ст. 37 закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", є підставою для відмови у здійснені страхового відшкодування,не приймаються колегією судів та не є правовою підставою для скасування в оскаржуваній частині рішення суду та відмови у задоволенні позову у цій частині.

Доводи апеляційної скарги проте, що внаслідок звернення до суду, ані до страхової компанії, судом стягненні судові витрати не приймаються колегією судів, оскільки копію позову з додатком, який підтверджує факт ДТП 30.05.2014 року, вироку, який підтверджує вину водія ОСОБА_3, документів щодо наявності та розміру шкоди, копія висновку автотоварознавчого дослідження , ПАТ «Українська охоронно-страхова компанія» отримано 11.12.2014 року (а.с.36) а судові повістки про виклик до суду (а.с.36,37,45, 48) ігнорувалися ПАТ «Українська охоронна-страхова компанія», внаслідок чого судом було ухвалене заочне судове рішення, отже відповідач мав можливість сплатити до ухвалення рішення , і тому за положеннями с. 88 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідача пропорційно задоволеним вимогам.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ст. 9, п. 22.1 ст. 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховик зобов'язаний провести виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування в межах обов'язкового ліміту відповідальності страховика. Страховик при настанні страхового випадку відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи відповідно до лімітів відповідальності страховика.

Розмір матеріального збитку при настанні страхового випадку повинно бути підтверджено належним засобом доказування, зокрема, звітом (актом) про оцінку майна, який повинен відповідати вимогам Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність" та Методики товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2003 року за № 1074/8395.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» до суми страхового відшкодування не входить сума франшизи, встановлена договором.

За висновком експертного автотоварознавчого дослідження № 024 від 06. 09. 2014 року вартість матеріальної шкоди з урахуванням зносу автомобіля «КІА SOUL», реєстраційний номер НОМЕР_1, складає 101 336 гривень. (а.с.20,21) , яка відповідає Закону України «Про оцінку та оціночну діяльність» не оскаржений, та не спростовується в апеляційній скарзі.

За проведення експертно - автотоварознавчого дослідження сплачено 500, 00 гривень. (а.с.29) Розмір невідшкодованої матеріальної шкоди за вирахуванням суми 39 687, 28 гривень, отриманої позивачем за договором добровільного страхування від ПАТ «Страхова компанія «ВУСО» складає 68 852, 67 гривень, з них в межах ліміту (50 000 гривень) з урахуванням франшизи (1 000 гривень), ПрАТ «Українська охоронно-страхова компанія» має виплатити страхове відшкодування 49 000 гривень. 19 852, 67 гривень відшкодовано позивачу добровільно відповідачем ОСОБА_3, внаслідок чого позивач залишив позовні вимоги тільки до страхової компанії.

Відповідно до ст. 993 Цивільного кодексу України та ст. 27 Закону України "Про страхування" до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Згідно зі ст.ст. 512, 514 Цивільного кодексу України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою, у випадках, встановлених законом. До нового кредитора переходить право первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

За роз'ясненнями п. 27 постанови пленуму ВССУ від 1 березня 2013 року № 4 "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки", при вирішенні спорів про право зворотної вимоги страховика суди повинні розрізняти поняття "регрес" та "суброгація". У випадку суброгації відбувається лише заміна осіб у вже наявному зобов'язанні (заміна активного суб'єкта) зі збереженням самого зобов'язання. В такому разі страхувальник передає свої права страховикові на підставі договору і сприяє реалізації останнім прийнятих суброгаційних прав. У випадку регресу одне зобов'язання замінює собою інше, але переходу прав від одного кредитора до іншого не відбувається. При цьому регрес регулюється загальними нормами цивільного права (зокрема, статтею 1191 ЦК України), а також статтею 38 Закону № 1961-IV, а для суброгації відповідно до статті 993 ЦК України і статті 27 Закону України "Про страхування" встановлено особливий правовий режим. При суброгації перебіг строку позовної давності починає обчислюватися з моменту виникнення страхового випадку, а при регресі - з того моменту, коли страховик виплатив страхове відшкодування. Оскільки при суброгації відбувається заміна особи в зобов'язанні, тому з урахуванням положення статті 515 ЦК суброгація застосовується лише до майнового страхування.

У таких правовідносинах відбувається передача (перехід) права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика. Нового зобов'язання із відшкодування збитків при цьому не виникає, оскільки відбувається заміна кредитора: потерпілий (страхувальник) передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. Отже, страховик виступає замість потерпілого.

Особою, відповідальною за завдані збитки, може бути як безпосередній заподіювач шкоди, так і страхова компанія, відповідальна за останнього.

ПАТ «Страхова компанія «ВУСО», яка 25.03.2014 року здійснила виплату страхового відшкодування у розмірі 39 687 гривень 28 копійок за договором добровільного страхування (а.с.103,104), виплативши страхове відшкодування потерпілому за договором добровільного страхування наземного транспорту, отримало від ОСОБА_2 право вимоги до ПАТ «Українська охоронна-страхова компанія» на суму 39 687, 28 гривень, яка застрахувала відповідальність перед третіми особами винного у заподіянні шкоди водія ОСОБА_3 .

Відповідно до ст. 9 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховик зобов'язаний провести виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування в межах страхової суми (обов'язкового ліміту відповідальності страховика).

З урахуванням того, що 18.09.2014 року ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО», до якої перейшли права кредитора відповідно до вимог ст. 27 Закону України "Про страхування", ст. 993 ЦК України, пред'явило до ПАТ «Українська охоронно-страхова компанія» вимогу на суму 39 687, 28 гривень , (а.с.69) та за письмовими поясненнями третьої особи ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО», і наданими документами ( копіює позову, ухвали господарського суду) вона звернулася до господарського суду з цими вимогами , тобто реалізувало своє право кредитора, яке передав йому ОСОБА_2 шляхом пред'явлення вимоги до ПрАТ «Українська охоронна-страхова компанія», в межах ліміту (50 000 гривень) з урахуванням франшизи (1 000 гривень), відповідач Приватне акціонерне товариство «Українська охоронно-страхова компанія» зобов'язаний відшкодувати позивачеві 49 000 гривень - 39 687, 28 гривень, (оскільки право вимоги на цю суму перейшло права кредитора відповідно до вимог ст. 27 Закону України "Про страхування" до ПАТ «Страхова компанія «ВУСО» ) = 9 312 гривень 72 копійки.

Доводи заперечення ОСОБА_2 на апеляційну скаргу проте, що ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» лише звернулося з вимогою у порядку суброгації на суму 39 687, 28 гривень до ПрАТ «Українська охоронна-страхова компанія», а відповідач не виконав цю вимогу та розмір шкоди завданої позивачу становить 101 336 гривень, і позивач просить стягнути шкоду, яка не покрита добровільним страховим відшкодуванням (а.с.154-155) не приймаються колегією судів, оскільки за положеннями ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України "Про страхування" права кредитора перейшли право вимоги до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, з моменту та у межах фактичних витрат, які були сплачені ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» . (а.с.92-95)

За змістом ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування), для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Отже розмір шкоди, що перевищує суму страхового відшкодування (обов'язкового ліміту відповідальності страховика) за полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних, потерпіла особа може відшкодувати за рахунок винної особи.

Оскільки рішення суду в частині розмірі стягнення підлягає зміні, відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України пропорційно задоволеним вимогам підлягає зміні сума судового збору.

Інших доводів апеляційна скарга не містить а тому відповідно до частин 1,4 статті 303 ЦПК України та роз'яснень п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» від 24.10.2008 року №12, де зазначено, суд апеляційної інстанції, відповідно до принципу диспозитивності, не має права робити висновків щодо неоскарженої частини рішення суду, а тому рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині, як таке що суперечить матеріалам справи та вимогам матеріального права, на підставі п.4 ч.1 ст. 309 ЦПК України необхідно змінити в частині розміру стягнення з «49 000» гривень на «9 312 гривень 72 копійки», та відповідно і розміру судового збору на 243 гривень 60 копійок.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 314, 316, 317 ЦПК України, судова колегія, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Українська охоронно-страхова компанія» задовольнити частково .

Заочне рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 11 березня 2015 року у цій справі змінити в частині розміру стягнення з «49 000 (сорок дев'ять тисяч» гривень на «9 312 ( дев'ять тисяч триста дванадцять) гривень 72 копійки», та розміру судового збору з «490 гривень» на «243 гривень 60 копійок»

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді