Провадження №2/761/6178/2015
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

(заочне)

19 жовтня 2015 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого - судді Рибака М.А.,

при секретарі Савенко О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Шевченківського районного суду міста Києва в залі судових засідань цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ :

У червні 2015 року ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_1) звернулась до суду із позовом до ОСОБА_2 (далі по тексту - відповідач, ОСОБА_2.) про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі та проживали в квартирі АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_1 на праві приватної власності. Вказує, що відповідач зареєстрований у вказаній квартирі з 18 травня 2004 року, однак наприкінці жовтня 2014 року останній залишив вказану квартиру та в грудні 2014 року забрав свої речі. Відповідач добровільно визначив своє місце проживання та у квартирі АДРЕСА_1 не проживає протягом тривалого часу. На підставі викладеного позивач вимушений звернутися до суду з даним позовом, в якому просить суд визнати відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням.

В судовому засіданні представник позивача повністю підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити у повному обсязі. Зазначав, що відповідач не проживає в квартирі з жовтня 2014 року.

Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце судового засідання повідомлявся належним чином через оголошення у прессі.

Свідок ОСОБА_3 в судовому засіданні пояснила, що вона являється кумою позивачки та часто буває у квартирі АДРЕСА_2, однак відповідача протягом останнього року за вказаною адресою не бачила та де він проживає їй невідомо.

Свідок ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснила, що вона з позивачем знаходиться у дружніх відносинах та перебуває з відповідачем у нормальних відносинах, при цьому зазначила, що останній більше року не проживає з позивачкою у квартирі, з літа 2014 року у квартирі відсутні його речі та на даний час він проживає в м. Кременець, де і працює.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України (надалі - ЦПК України) у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та обов'язки сторін та те, що позивач проти заочного розгляду справи не заперечувала, суд, на підставі ч. 1 ст. 224 та відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, заслухавши пояснення свідків, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що спірним житловим приміщенням є квартира АДРЕСА_1.

Вказана квартира належить на праві приватної власності позивачу ОСОБА_1, що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 12 листопада 2002 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Звєрьковою Н.В., реєстраційний номер 11713 (а.с. 7-9).

Як встановлено в судовому засіданні, відповідач є колишнім чоловіком позивача та відповідно до рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 25 травня 2015 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано (а.с. 32).

На час розгляду справи, у квартирі АДРЕСА_1 зареєстровано чотири особи - позивач ОСОБА_1, відповідач ОСОБА_2, їх син ОСОБА_1 та онука ОСОБА_6, що підтверджується довідкою форми № 3 від 15.05.2015 року (а.с. 11).

Відповідач ОСОБА_2 з жовтня 2014 року в спірній квартирі не проживає, не несе витрати по її утриманню. Позивач вважає, що відповідач добровільно залишив місце свого проживання, оскільки став проживати з іншою жінкою, що і фактично стало причиною розірвання шлюбу, у зв'язку з чим втратив право користування нею.

Згідно із ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік.

Згідно із п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням, необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.

Судом встановлено, що з 2014 року відповідач у квартирі не проживає.

Той факт, що відповідач не проживає у спірній квартирі підтверджується, крім пояснень позивача, поясненнями свідків ОСОБА_3, ОСОБА_4

Крім того, в судовому засіданні встановлено, що відповідач тривалий час ніяких витрат по утриманню спірної квартири не несе, квартплату, комунальні послуги та електроенергію не сплачує, доказів того, що він намагався вирішити питання про вселення до спірної квартири, суду надано не було, що свідчить про те, що квартирою він тривалий час не цікавиться.

Відповідно до п. 30 (розділ «Житлове право») Правових позицій Верховного Суду України щодо розгляду судами окремих категорій цивільних справ наймачу або члену його сім'ї, який був відсутнім без поважних причин понад зазначені у ст. 71 ЖК України строк, суд вправі відмовити з цих підстав у задоволенні позову про виселення, вселення, обмін, поділ жилого приміщення, незалежно від того, чи було пред'явлено зустрічний позов про визнання позивача таким, що втратив право на жиле приміщення.

Норми статей 15,16, 386, 391 ЦК гарантують власникові майна можливість вимагати усунення порушень його права незалежно від того, чи вони вже фактично відбулися, чи є підстави передбачати можливість такого порушення його права в майбутньому.

Відповідно до положень норм статей 16, 391, 386 ЦК України власник вправі звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право.

Згідно ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

У силу ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до вимог ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

З урахуванням вищевикладеного та вимог діючого законодавства, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1 обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, судові витрати по справі слід покласти на відповідача.

Керуючись ст. ст. 3, 57-61, 208, 209, 213, 214, 215, 218, 223 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 243,60 (двісті сорок три грн. 60 коп.) грн.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку. У цьому разі строк, протягом якого розглядалася заява, не включається до строку на апеляційне оскарження рішення.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва через Шевченківський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

СУДДЯ М.А. РИБАК