Справа № 175/2182/15-ц
Провадження № 2/175/868/15
Р і ш е н н я

І м е н е м У к р а ї н и

(заочне)

16 червня 2015 pоку Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Воздвиженського О.Л.,

при секретарі Перепелиці Я.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в сел. Ювілейне цивільну справу за первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності за набувальною давністю, -

в с т а н о в и в :

До Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми.

ОСОБА_2 звернувся до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_1 про визнання права власності за набувальною давністю.

ОСОБА_1 у судове засідання не зявився, повідомлений належним чином, причину неявки у судове засідання суду не повідомив.

ОСОБА_2 у судове засідання не зявився, відповідно до письмової заяви просив суд слухати справу за його відсутності, просив суд ОСОБА_1 відмовити у задоволенні позову та винести рішення, яким визнати за ним право власності за набувальною давністю на нежитлове приміщення, розташоване за адресою: Дніпропетровська область, м. Марганець, вул. Лермонтова, буд. 27-А, що складається з наступних будівельних матеріалів: бетонні колони - 120 шт., плити бетонні пустотні - 140 шт., ригелі - 100 шт. Проти винесення заочного рішення суду не заперечував.

Суд дослідивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази та наведені ними доводи дійшов до наступного.

Згідно ст.15 Цивільного Кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Починаючи з березня 2004 року ОСОБА_2 фактично володів та використовував для власних потреб залишене безхазяйним на початковому рівні будівництво (фундамент з бетонними опорними колонами та блоками) у районі будівлі за адресою: Дніпропетровська область, м. Марганець, вул. Лєрмонтова, 27-А.

Станом на час звернення до суду із зазначеним позовом, претензій щодо зазначеного майна від його власника до ОСОБА_2М не надходило та будь-яких звернень з цього приводу, не було. Зазначена споруда нікім не використовувалась, починаючи з 1995 року.

З часом, зазначена споруда з природних причин прийшла у непридатний для використання, як об'єкт будівництва, стан та використовується ОСОБА_2М в господарських цілях для зберігання будівельних матеріалів.

Вказана споруда складається з наступних будівельних елементів: бетонні колони -120 шт., плити бетонні пустотні - 140 шт., ригелі - 100 шт., загальною вартістю 50 тисяч гривень.

Зазначена споруда може бути використана ОСОБА_2 для власного будівництва, проте будь-який правовстановлюючий документ, який виступав би підставою для розпорядження зазначеними будівельними матеріалами у нього відсутній.

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірним, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Таким чином, виходячи зі змісту ст.344 ЦК України, обставинами, які мають значення для справи і які повинен довести позивач, є такі: майно може бути об'єктом набувальної давності, добросовісність володіння, відкритість володіння, давність володіння та його безперервність, відсутність інших осіб, які претендують на це майно, відсутність титулу (підстави) у позивача для володіння майном та набуття права власності.

Із роз'яснень п. 11 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5«Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 року вбачається, що враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ.

Згідно п.15 цієї Постанови, до завершення будівництва (створення) майна, а якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, то до моменту прийняття його до експлуатації, або якщо право власності на таке нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, то до моменту державної реєстрації право власності на новостворене майно та об'єкт незавершеного будівництва не виникає (стаття 331 ЦК).

У зв'язку із цим до виникнення права власності на таке майно право власності існує лише на матеріали, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення) майна. Набуття права власності на безхазяйну річ визначено статтею 335 ЦК України.

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ своїм інформаційним листом від 28.01.2013 року «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав» вказує на те, що при вирішенні спорів про набувальну давність суд має врахувати добросовісність саме на момент передачі позивачу майна (речі), тобто на початковий момент, який буде включатися в повний строк давності володіння, визначений законом. Позивач протягом всього часу володіння майном повинен бути впевнений, що на це майно не претендують інші особи, і він отримав це майно з підстав, достатніх для того, щоб мати право власності на нього.

Як зазначено в роз'ясненнях, даних Міністерством юстиції України в 2011 році «Деякі аспекти набуття права власності на об'єкти безхазяйного нерухомого майна», інститут набувальної давності є одним із первинних способів виникнення права власності, тобто такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ - не базується на попередній власності та відносинах правонаступництва, а базується на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 Цивільного кодексу України, а саме: тривалого, добросовісного, відкритого та безперервного володіння майном як своїм власним.

Тривалість володіння передбачає, що має закінчиться визначений у Кодексі строк, що розрізняється залежно від речі (рухомої чи нерухомої), яка перебуває у володінні певної особи, і для нерухомого майна складає десять років.

Добросовісне володіння означає, що особа не знала і не повинна була знати, що володіє річчю незаконно. Тому встановлення добросовісності залежить від підстав набуття майна.

Відкритість та безперервність володіння теж є необхідними умовами для набуття права власності за набувальною давністю і означають, що володілець володіє річчю відкрито, без таємниць, а також те, що протягом означеного в законі строку володілець не вчиняв дій, що свідчили б про визнання ним обов'язку повернути річ власнику, а також йому не пред'являвся правомочного особою позов про повернення майна.

Володіння ОСОБА_2 зазначеним майном було добросовісним, тобто було очевидним для усіх осіб, які мали можливість це бачити, ОСОБА_2 не перешкоджав стороннім особам отримати будь-яку інформацію про володіння ним та протягом більш ніж 10 років власник цього майна не вчиняв дій щодо його повернення.

10.12.2014 р. між ОСОБА_2М та ОСОБА_1 укладено договір оренди нежитлового приміщення №01/14, розташованого за адресою: Дніпропетровська область, м. Марганець, вул. Лєрмонтова, 27а.

Проте, ОСОБА_1 не визнається право власності на належний ОСОБА_2 об'єкт нерухомого майна, та ним оскаржується в порядку цивільного судочинства правомірність сплати ОСОБА_2 грошових коштів за вказаним договором оренди зазначеного вище приміщення.

За ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до п. 12 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 року, ураховуючи положення статей 16, 344, 396 ЦК, до набуття права власності на майно за набувальною давністю особа, яка володіє майном, має право на захист свого володіння від третіх осіб, які не є власниками майна і не мають прав на володіння цим майном в силу іншої передбаченої законом чи договором підстави. Таким чином, давнісний володілець має право на захист свого володіння відповідно до вимог статей 387, 391 ЦК.

Відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, зокрема, шляхом визнання права.

Відповідно до ч.1 ст.317 ЦК України Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Частиною 2 ст. 319 ЦК України передбачено, що власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Таким чином позовні вимоги ОСОБА_2 знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, а відтак підлягають задоволенню.

В порушення вимог ст. 60 ЦПК України ОСОБА_1 не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог, суду не надано жодного доказу на підтвердження оплати грошових коштів ОСОБА_2 згідно договору оренди від 10 грудня 2014 року, що є підставою для відмови у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 10, 27, 31, 57, 88, 215, 223, 224, 225, 226 ЦПК України, ст. 15, 16, 328, 331, 335, 344, 317, 319, 396 ЦК України, Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5«Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 року суд

в и р і ш и в:

У задоволенні первісного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми - відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності за набувальною давністю - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2 (ІПН: НОМЕР_1) право власності за набувальною давністю на нежитлове приміщення, розташоване за адресою: Дніпропетровська область, м. Марганець, вул. Лермонтова, буд. 27-А, що складається з наступних будівельних матеріалів: бетонні колони - 120 шт., плити бетонні пустотні - 140 шт., ригелі - 100 шт.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через Дніпропетровський районний суд шляхом подачі в десятиденний строк з дня його проголошення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя О.Л. Воздвиженський