Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Провадження №22ц/778/1936/15 Головуючий у 1 інстанції: Дмитрюк О.В. Суддя-доповідач: Подліянова Г.С.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Бондаря М.С.

суддів: Подліянової Г.С.

Кримської О.М.

при секретарі: Мельник З.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 29 січня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ОСОБА_7 (третя особа - Шевченківський РВ у м.Запоріжжя УДМС України в Запорізькій області) про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням.

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2014 року ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, звернулися до суду з позовом до ОСОБА_6, ОСОБА_7, (третя особа - Шевченківський РВ у м.Запоріжжя УДМС України в Запорізькій області) про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням.

В позові зазначено, що вони мешкають в чотирьохкімнатній квартирі АДРЕСА_1. Окрім них, у згаданій квартирі зареєстровані та проживали ОСОБА_6 та його колишня дружина - ОСОБА_7, які займали кожен по ізольованій кімнаті. Квартира не приватизована та знаходиться на балансі міського комунального підприємства "Основаніє". Особовий рахунок відкритий на ім'я ОСОБА_6, який є на цей час відповідальним квартиронаймачем.

Наприкінці грудня 2013 р. ОСОБА_6 та ОСОБА_7, взяли необхідні їм речі, закрили кімнати, в яких вони мешкали, та виїхали у невідомому напрямку. У період з грудня 2013 р. та по цей час місцеперебування відповідачів їм не відомо.

Таким чином, відповідачі більш, ніж 9 місяців мешкають за невідомою позивачам адресою, залишаються зареєстрованими у спірній квартирі, при цьому не сплачують витрат з комунальних та інших житлових послуг.

Посилаючись на ст.ст.9, 71, 72 ЖК України, ст.7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання", за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_4 просять визнати ОСОБА_6, ОСОБА_7 такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_1

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 29 січня 2015 року відмовлено у задоволенні позову.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, подали апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі.

Скаржники, будучи своєчасно та належним чином повідомленими про час і місце розгляду справи до апеляційного суду не з"явилися, про причини неявки суд не повідомили. Виходячи з викладеного та у відповідності до вимог ст. 305 ЦПК України, колегія суддів не вбачає поважності неявки апелянтів в судове засідання і вважає, що неявка ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. Крім того, апеляційна скарга не містить доводів щодо дослідження нових доказів у справі. Викладені в ній доводи не можуть бути доповнені на даний час, оскільки це заборонено ст. 300 ЦПК УКраїн6и.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно зі ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін. якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 суд першої інстанції виходив з того, що позивачі не надали беззаперечних доказів які б свідчили про те, що відповідачі не проживають у спірній квартирі більше встановленого законом строку без поважних причин, тому втратили право користування квартирою .

З таким висновком суду першої інстанції можна погодитись.

Судом установлено та вбачається з особового рахунку, довідки № 4283 від 06.08.2014 року Запорізької міської ради , що ОСОБА_3, ОСОБА_5. ОСОБА_4, ОСОБА_6, та ОСОБА_7 зареєстровані за адресою АДРЕСА_1. Особовий рахунок НОМЕР_1 відкритий на ім'я відповідача ОСОБА_6, який є на цей час відповідальним квартиронаймачем. ( а.с. 5-11, а.с. 13-14).

Згідно з положеннями ст. ст. 71, 72 ЖК України особа може бути визнана по суду такою, що втратила право користування жилим приміщенням, якщо не проживає в ньому понад шість місяців без поважних причин. Якщо наймач був відсутнім з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.

Статтею 9 ЖК України визначено, що ніхто не може бути обмежений у праві користуватися жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Пленум Верховного Суду України в п. 10 постанови від 12 квітня 1985 року № 2 "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" роз'яснив судам, що у справах цієї категорії необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. У разі їх поважності суд може продовжити пропущений строк.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності.

Частиною 3 ст. 10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

На підтвердження своїх позовних вимог позивачі посилаються на показання чотирьох свідків ОСОБА_9, ОСОБА_16, ОСОБА_10. ОСОБА_11, які зводяться до того, що вони останнім часом не бачили відповідачів у вказаній квартирі.

Отже, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що повної картини мешкання відповідачів у спірній квартирі покази цих свідків не відображають.

Натомість, свідки ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14 суду пояснили, що в грудні 2013 року та в березні 2014 року, серпні 2014 року вони відвідували відповідачів саме в спірній квартирі, поздоровляли їх зі святами та з днем народженнями, а також були присутні в спірній квартирі у вересні 2014 року коли між ОСОБА_7 та позивачами виник конфлікт.

Свідок ОСОБА_15 також зазначила, що ОСОБА_6 тяжко хворіє, вона та ОСОБА_7 доглядають його та надають медичну допомогу.

Таким чином, покази зазначених свідків підтверджують той факт, що під час відвідування спірної квартири, відповідачі перебували в ній, та спростовують доводи позивачів про постійне непроживання відповідачів у квартирі.

Крім того, відповідачі заперечуючи проти позову зазначили про поважність причин їх тимчасової відсутності в спірному житловому приміщенні через конфлікти з позивачами та хворобу ОСОБА_6, яий періодично проходить лікувааня у лікарні.

Зазначені обставини підтверджуються випискою медичної карти стаціонарного хворого ОСОБА_6 з якої вбачається, що останній є інвалідом другої групи, йому протипоказані психоемоційні навантаження, ОСОБА_6 періодично проходить стаціонарне лікування ( а.с. 33, а.с. 35-36)..

З копії наданих відповідачами квитанцій по сплаті витрат на житлово-комунальні послуги вбачається, що відповідачі сплачують такі витрати ( а.с. 37-62, а.с. 80), що спростовує доводи позивачів про те, що вони самостійно несуть витрати по сплаті комунальних та інших платежів.

Суд першої інстанції врахував фактичні обставини справи, вимоги закону, надав належну оцінку доказам у справі, доказам відповідачів про поважність причин їх тимчасової відсутності в спірній квартирі і прийшов до обгрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову.

На підставі наведеного, колегія суддів вважає, що судом повно і всебічно з"ясовані обставини справи, висновки відповідають цим обставинам і набутим доказам, характер правовідносин між сторонами визначено правильно, норми матеріального і процесуального права при розгляді спору не порушені, застосовані правильно, ухвалено законне і обґрунтоване рішення, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 29 січня 2015 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, поте вона може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: