Номер провадження: 22-ц/785/1586/15
Головуючий у першій інстанції Жуган Л.В.
Доповідач Заїкін А. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.04.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

- головуючого судді - Заїкіна А.П.,

- суддів: - Гірняк Л.А., Доценко Л.І.,

за участю секретаря - Решетник М.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5 до публічного акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк", ОСОБА_6, треті особи - товариство з обмеженою відповідальністю "Верус", публічне акціонерне товариство "Акцент Банк", про захист прав споживачів, визнання договорів недійсними, позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк" до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитом, за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк" на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 23 квітня 2014 року,

встановила:

15.04.2009 р. закрите акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк", правонаступником якого є публічний акціонерний комерційний банк "Приватбанк" (далі - Банк) звернулося з окремими позовами до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 544 МБА від 16.11.2007 р. та за кредитним договором № 545 МБА від 16.11.2007 р., в яких просило стягнути солідарно з відповідачів на користь Банку заборгованість станом на 12.03.2009 р.: 1) за кредитним договором від 16.11.2007 р. № 544 МБА - 74 330,42 долара США; 2) за кредитним договором від 16.11.2007 р. № 545 МБА - 63 499,46 долара США.

Банк в позові посилався на те, що ОСОБА_4 за укладеними з Банком 16.11.2007 р. кредитними договорами № 544 МБА та № 545 МБА отримав кредити у сумі - 83 000 доларів США та 75 000 доларів США, відповідно. Виконання кредитних договорів забезпечено укладеними 16.11.2007 р. між Банком та ОСОБА_5 договорами поруки, за яким остання несе солідарну відповідальність з боржником. ОСОБА_4 неналежним чином виконує обов'язки з повернення кредитів, сплаті процентів, у зв'язку з чим станом на 12.03.2009 р. виникла вищевказана заборгованість.

17.10.2009 р. ОСОБА_4, ОСОБА_5 звернулися з позовом до Банку про захист прав споживачів фінансово-кредитних послуг, в якому на підставі ст. 235 ЦК України просили визнати удаваними укладені між Банком та ОСОБА_4 кредитні договори від 16.11.2007 р № 544 МБА та № 545 МБА (далі - Кредитні договори). Встановити, що правочини за кредитними договорами були здійсненні для приховування правочинів купівлі-продажу Банком автомобілів Івеко Магірус і Івеко Євростар та напівпричепів Фруенауф і Самро (далі разом - Транспортні засоби).

Позовні вимоги обґрунтовували тим, що 15.11.2007 р. ОСОБА_4 уклав з ОСОБА_6 письмові договори № 28 та № 29 купівлі-продажу (далі - Договори купівлі-продажу) вказаних транспортних засобів за ціною - 183 000 доларів США. ОСОБА_9 було передано аванс у сумі - 25 000 доларів США. 16.11.2007 р. ОСОБА_4 уклав з банком вищевказані кредитні договори на загальну суму кредиту - 158 000 доларів, які пішли на придбання вищевказаних транспортних засобів у ОСОБА_6. Акти прийому передачі автомобілів складено - 22.11.2007 р.. Повний розрахунок було проведено - 30.11.2007 р.. Після цього транспортні засобі були зареєстровані в ДАІ за ОСОБА_4. На підставі укладених 16.11.2007 р договорів застави № 544 МБАZA та № 545 МБАZA (далі - Договори застави) транспортні засоби було передано в заставу Банку в забезпечення виконання кредитних договорів. Кредит справно сплачувався. У жовтні 2008 р. він звернувся до Банку за наданням згоди продати транспортні засоби. Банк відмовив в цьому. В цей час йому стало відомо, що транспортні засоби вже знаходилися у попередній заставі Банку в забезпечення виконання кредитних договорів, укладених між Банком та ОСОБА_6. Попередня застава зберігається, що порушує його права споживача. Банк та ОСОБА_6 в порушення діючого законодавства приховали ці обставини від нього. Вважають, що кредитні договори є удаваними правочинами. Фактично відбулася купівля-продаж транспортних засобів.

25.03.2010 р. ОСОБА_4, ОСОБА_5 уточнили свої вимоги. На підставі ст. 234 ЦК України просили визнати фіктивними та як наслідок недійсними договори купівлі-продажу транспортних засобів.

В заяві про уточнення позовних вимог позивачі посилалися на те, що і кредитні договори, і договори застави укладалися на підставі договорів купівлі-продажу, за якими право власності на транспортні засобі виникло тільки - 30.11.2007 р., коли ОСОБА_6 було сплачено залишок вартості придбаних транспортних засобів у сумі - 158 000 доларів США та складено акти прийому передачі. На підставі договорів купівлі-продажу транспортних засобів, укладених у простій письмовій формі, не можна було зареєструвати транспортні засоби в ДАІ та укласти договори застави, оскільки за їх умовами право власності набувалося тільки - 30.11.2007 р.. Тому на транспортні засоби були оформлені відповідні довідки-рахунки у фізичної особи-підприємця ОСОБА_10. Таким чином, договори купівлі-продажу транспортних засобів були укладені без наміру створити відповідні правові наслідки.

16.11.2010 р. до суду надійшов окремий позов ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання договорів недійсними, в якому вони на підставі ст. 230 ЦК України просили визнати: 1) фіктивними та як наслідок недійсними договори купівлі-продажу транспортних засобів; 2) визнати недійсними довідки-рахунки ЄГП № 698030 та ЄГП № 698031 від 17.11.2007 р., ЄГП № 698065 та ЄГП № 698066 від 22.11.2007 р. (далі всі разом - Довідки-рахунки), за якими були придбані транспортні засоби; 3) визнати недійсними кредитні договори; 4) стягнути в порядку реституції з Банку на користь ОСОБА_4 сплачені за кредитними договорами суми винагород за відкриття судного рахунку, розрахункове-касове обслуговування, тіло кредитів, відсотки, пеню в подвійному розмірі; 5) стягнути з Банку відшкодування моральної шкоди у сумі - 100 000 грн..

Позовні вимоги обґрунтовувано тим, що 15.11.2007 р. між ОСОБА_6 та ОСОБА_4 у простій письмовій формі були укладені договори купівлі-продажу транспортних засобів за ціною - 183 000 доларів США. Відповідно до умов цих договорів ОСОБА_4 передав ОСОБА_6 аванс у сумі - 25 000 доларів США, залишок вартості повинен бути сплачений після отримання кредиту. Право власності на транспортні засоби виникає після сплати всієї суми. Акти прийому-передачі було складено - 22.11.2007 р.. Залишок вартості сплачено - 30.11.2007 р. і саме з цього дня у ОСОБА_4 виникло право власності на транспортні засоби за умовами договорів купівлі-продажу транспортних засобів.

Для проведення повного розрахунку з ОСОБА_6 між Банком та ОСОБА_4 16.11.2007 р. були укладені кредитні договори. Виконання кредитних договорів було забезпечено укладеними 16.11.2007 р.: - між Банком та ОСОБА_4 договорами застави транспортних засобів; - між Банком та ОСОБА_5 договором поруки; - між Банком та ТОВ "Українське фінансове агентство "Верус" договором поруки.

Разом з тим, в ДАІ транспортні засоби були зареєстровані на підставі виданих фізичною особою-підприємцем ОСОБА_10 довідок-рахунків від 12, 17 та 22 листопада 2007 р.. Таким чином, договори купівлі-продажу транспортних засобів були укладені без наміру створити правові наслідки, вони є фіктивними.

У жовтні 2008 р. Банк відмовив ОСОБА_4 у наданні згоди на продаж заставлених транспортних засобів. При цьому йому стало відомо, що транспортні засоби вже знаходяться у попередній заставі Банку за кредитними зобов'язаннями ОСОБА_6, про що його ніхто не повідомив. Транспортні засоби були продані йому з порушенням діючого законодавства, оскільки заставне майно має продаватися спеціалізованими підприємствами на аукціоні. Банк навмисно ввів його в оману щодо цих обставин. Якщо б ці обставини були відомі це стало б перешкодою для укладення як договорів купівлі-продажу транспортних засобів, так і укладення кредитних договорів. Навмисність дій Банку підтверджується тим, що договори застави були укладені раніше договорів їх купівлі-продажу, без підписання ним довідок-рахунків, за наявності згоди Банку на їх укладення.. Всі дії з укладення кредитних договорів, договорів застави, договорів поруки відбувалися за домовленістю між Банком та ОСОБА_6, у супроводі працівника Банку. Кредитні договори укладені внаслідок обману з боку Банку, а тому є недійсними. Договори застави, поруки, укладені в забезпечення недійсного зобов'язання є недійсними за законом, тому визнання їх недійсними судом не вимагається.

За умовами двосторонньої реституції ОСОБА_4 мав би повернути ОСОБА_6 транспортні засоби, а останній ОСОБА_4 - сплачені за транспортні засоби гроші. Банку ОСОБА_4 повинен повернути отримані кредитні кошти, а останній ОСОБА_4 - сплачені кошти по комісії, тілу кредиту, проценти, пеню. Однак, повернути транспортні засоби ОСОБА_6 неможливо, оскільки вони знаходяться в заставі Банку в забезпечення виконання кредитних договорів укладених між Банком та ОСОБА_6, заборгованість за якими стягнута рішеннями суду. За вказаних обставин кошти Банку повинен повернути ОСОБА_6. Банк повинен повернути ОСОБА_4 сплачені винагороду за відкриття рахунку, за розрахункове-касове обслуговування, тіло кредиту, проценти, пеню. Вказані суми повинні бути сплачені у подвійному розмірі, оскільки вони є збитками.

Навмисними діями Банку, внаслідок укладення правочинів під впливом обману позивачам завдано моральної шкоди у вигляді пережитого стресу, психічних хвилювань, порушені звичного укладу життя, що призвело до погіршення самопочуття, втрати спокою та довіри до фінансових установ. Відшкодування моральної шкоди становить - 100 000 грн..

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 25.11.2010 р. вищевказані позови ОСОБА_4, ОСОБА_5 про захист прав споживачів та про визнання договорів недійсними були об'єднані в одне провадження.

17.09.2012 р. до суду надійшла заява ОСОБА_4, ОСОБА_5 про збільшення позовних вимог, в якій вони, підтримавши раніше заявлені позовні вимоги, додатково просили: 1) стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 183 000 доларів США як наслідок недійсності договорів купівлі-продажу транспортних засобів; 2) повернути ОСОБА_4 транспортні засоби, які знаходяться у ведені та на зберіганні Банку для їх подальшої передачі ОСОБА_6; 3) стягнути з ОСОБА_4 на користь Банку - 158 000 доларів США як наслідок недійсності кредитних договорів, встановивши порядок виконання рішення, за яким стягнення є застосуванням наслідків недійсності правочинів та проводиться за рахунок коштів повернутих ОСОБА_6 в порядку реституції ОСОБА_4; 4) стягнути з Банку на користь ОСОБА_4 як наслідок недійсності кредитних договорів суми сплачені на виконання умов кредитних договорів (тіло кредиту, відсотки, комісійні виплати, винагороди, пеня, штрафні санкції тощо).

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 31.03.2014 р. вищевказані позови ОСОБА_4, ОСОБА_5 про захист прав споживачів та про визнання договорів недійсними та позови Банку про стягнення заборгованості за кредитними договорами об'єднані в одне провадження.

09.04.2014 р. до суду надійшла заява Банку про уточнення позовних вимог, в якій Банк просив стягнути солідарно з ОСОБА_4, ОСОБА_5 заборгованість станом на 08.05.2014 р.:1) за кредитним договором від 16.11.2007 р. № 544 МБА в загальному розмірі - 194 559,62 долара США, що за курсом НБУ в гривневому еквіваленті складає - 1 555 115,04 грн., і складається з: - заборгованості по кредиту - 70 850,95 доларів США, що за курсом НБУ в гривневому еквіваленті складає - 566 311,64 грн.; - заборгованості по відсоткам - 76 110,92 долара США, що за курсом НБУ в гривневому еквіваленті складає - 608 354,58 грн.; - пеня - 47 597,80 доларів США, що за курсом НБУ в гривневому еквіваленті складає - 380 449,22 грн.; 2) за кредитним договором від 16.11.2007 р. № 545 МБА в загальному розмірі - 146 369,15 доларів США, що за курсом НБУ в гривневому еквіваленті складає - 1 169 928,62 грн., і складається з: - заборгованість по кредиту - 60 132,46 доларів США, що за курсом НБУ в гривневому еквіваленті складає - 480 638,75 грн.; - заборгованості по відсоткам - 48 989,06 доларів США, що за курсом НБУ в гривневому еквіваленті складає - 391 569,56 грн.; - пеня - 37 247,63 доларів США, що за курсом НБУ в гривневому еквіваленті складає - 297 720,31 грн..

14.04.2014 до суду надійшла заява ОСОБА_4, ОСОБА_5 про уточнення позовних вимог, в якій вони остаточно просили: 1) визнати фіктивними та як наслідок недійсними договори купівлі-продажу транспортних засобів від 15.11.2007 р. № 28 та № 29, укладені між ОСОБА_6 та ОСОБА_4; 2) визнати недійсними видані фізичною особою-підприємцем ОСОБА_10 довідки-рахунки ЄГП № 698066 від 22.11.2007 р., ЄГП № 698030 та ЄГП № 698031 від 17.11.2007 р., ЄГП № 698065 від 22.11.2007 р., за якими були придбані транспортні засоби; 3) визнати недійсними кредитні договори від 16.11.2007 р. № 544 МБА та № 545 МБА, укладені між ОСОБА_4 та Банком; 4) провести реституцію за визнаними недійсними договорами; 5) стягнути з Банку на їх користь відшкодування моральної шкоди у сумі - 100 000 грн.; 6) стягнути з Банку на їх користь судові витрати; 7) відмовити в задоволенні позовних вимог Банку про стягнення з них солідарно заборгованості за кредитними договорами.

ОСОБА_4, представник позивачів - ОСОБА_12 в судовому засіданні підтримали уточнені позовні вимоги в повному обсязі, просили їх задовольнити. У задоволенні позову Банку просили відмовити у повному обсязі.

Представник Банку - Гринулевич Л.А. в судовому засіданні позовні вимоги Банку про стягнення заборгованості за кредитними договорами підтримала в повному обсязі. Позовні вимоги ОСОБА_4, ОСОБА_5 не визнала, просила відмовити в їх задоволенні в повному обсязі. Посилалася на те, що при укладенні спірних договорів сторонами було дотримано усіх передбачених законодавством умов. Зазначення дати укладення договорів застави транспортних засобів до дати набуття ОСОБА_4 права власності на транспортні засобі є технічною помилкою, допущеною при оформлені договорів. Договори застави були укладені в забезпечення реально укладених кредитних договорів. Діючим законодавством не заборонено передачу майна в подальшу заставу

Відповідач ОСОБА_6, представники третіх осіб - ТОВ "Верус" та ПАТ "Акцент Банк" в судове засідання не з'явилися. Про час і місце розгляду справи ОСОБА_6, ТОВ "Верус" та ПАТ "Акцент Банк" сповіщалися належним чином. Причини неявки не повідомили.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 23.04.2014 р. позовні вимоги ОСОБА_4, ОСОБА_5 задоволено частково. Визнано недійсними договори купівлі-продажу транспортних засобів від 15.11.2007 р. № 28 та № 29, укладені між ОСОБА_6 та ОСОБА_4. Визнано недійсними видані фізичною особою-підприємцем ОСОБА_10 довідки-рахунки ЄГП № 698030 та ЄГП № 698031 від 17.11.2007 р., ЄГП № 698065 та ЄГП № 698066 від 22.11.2007 р., за якими були придбані транспортні засоби. Визнано недійсними кредитні договори від 16.11.2007 р. № 544 МБА та № 545 МБА, укладені між ОСОБА_4 та Банком. Застосовано реституцію внаслідок визнання договорів недійсними, за якою: 1) в рахунок погашення кредитних коштів наданих ОСОБА_4 за кредитними договорами від 16.11.2007 № 544 МБА та № 545 МБА, укладеними між ОСОБА_4 та Банком у загальному розмірі - 158 00 доларів США, залишено в розпорядженні Банку транспортні засоби, визначеною вартістю - 183 000 доларів США, припинивши право власності ОСОБА_4 на транспортні засоби; 2) стягнуто з Банку на користь ОСОБА_4 суму здійсненої ним оплати за кредитними договорами від 16.11.2007 р. № 544 МБА та № 545 МБА: - по тілу кредиту у загальному розмірі - 27 016,64 долара США, що в гривневому еквіваленті за курсом НБУ становить - 303 868,39 грн.; - по оплаті відсотків у загальному розмірі - 24 485,53 долара США, що в гривневому еквіваленті за курсом НБУ становить - 275 399,85 грн.; - по оплаті пені у загальному розмірі - 2 506,17 доларів США, що в гривневому еквіваленті за курсом НБУ становить - 28 188,37 грн.; 3) стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 - 25 000 доларів США, що в гривневому еквіваленті за курсом НБУ становить - 281 186,33 грн., сплачених в якості авансу за придбання транспортних засобів. В задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_4, ОСОБА_5 відмовлено. У задоволенні позовних вимог Банку до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитними договорами відмовлено у повному обсязі.

Банк в апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати. Ухвалити нове рішення про повну відмову в задоволенні позову ОСОБА_4, ОСОБА_5 та задоволення в повному обсязі позову Банку. Посилається на те, що рішення ухвалено при недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідності висновків суду обставинам справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Панфілова В.О., Сухінін С.В. - представники Банку в судовому засіданні підтримали доводи та вимоги, які викладені в апеляційній скарзі. Сухінін С.В. надав додаткові пояснення до апеляційної скарги, в якій посилався на те, що в кредитних договорах не було чітко вказано цільове призначення отримання кредиту. Банк не був стороною договорів купівлі-продажу транспортних засобів, тому не зобов'язаний був інформувати ОСОБА_4 про наявні обтяження. Діючим законодавством не передбачено обов'язку заставодержателя інформувати потенційного покупця про наявність обтяжень. Інформацію про наявність обтяження позивач мав би дізнатися, отримавши витяг з Єдиного державного реєстру обтяжень рухомого майна перед покупкою транспортних засобів. Застосовуючи реституцію, суд замість зобов'язання позичальника повернути в повному обсязі отримані від Банку кредитні кошти, всупереч вимогам чинного законодавства передав у власність Банку транспортні засоби, звільнивши ОСОБА_4 від обов'язку повернути отримані від Банку грошові кошти.

ОСОБА_4, ОСОБА_5 письмових заперечень на апеляційну скаргу не надали. В судовому засіданні ОСОБА_4, ОСОБА_12 - представник ОСОБА_4 та ОСОБА_5 вважали необхідним апеляційну скаргу відхилити, рішення суду залишити без змін. Посилалися на те, що договори купівлі-продажу транспортних засобів, кредитні договору та договори застави транспортних засобів було укладено внаслідок введення ОСОБА_4 в оману з боку ОСОБА_6 та Банку. Під час укладення вказаних договорів від ОСОБА_4 було приховано, що транспортні засоби, які він купує у ОСОБА_6, на придбання яких він бере кредит в Банку, вже знаходяться в заставі Банку в якості забезпечення виконання кредитних договорів, укладених між Банком та ОСОБА_6. Якщо б ці обставини йому були відомі ОСОБА_4 нізащо не уклав би спірні договори. На даний час у нього немає ні грошей, які були сплачені ОСОБА_6, ні автомобілів, які відібрані Банком.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України, колегія суддів перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Рішення суду першої інстанції щодо відмови в задоволенні вимог про стягнення відшкодування моральної шкоди ОСОБА_4, ОСОБА_5 не оскаржується, а тому апеляційним судом в цій частині не переглядається.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення осіб, які з'явилися у судове засідання, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечень проти неї, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні рішення, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. ст. 3, 4, 10, 11, 60 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених прав. Суд, здійснюючи правосуддя, захищає порушені права цих осіб у спосіб, визначений законами України. Перелік можливих способів захисту міститься в ст. 16 ЦК України. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Статтями 213, 214 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 3) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_4, ОСОБА_5, суд першої інстанції виходив з того, що договори купівлі-продажу транспортних засобів від 15.11.2007 р. № 28 та № 29, укладені між ОСОБА_6 та ОСОБА_4, були оформлені без наміру створити правові наслідки, які обумовлювалися цими правочинами, так як підставою для реєстрації транспортних засобів в органах ДАІ та укладення договорів застави були видані фізичною особою-підприємцем ОСОБА_10 довідки-рахунки. Останні, відповідно до висновку судової почеркознавчої експертизи, ОСОБА_4 не підписував, а тому в силу ст. 215 ЦК України є недійсними. В порядку застосування реституції за недійсними договорами купівлі-продажу з ОСОБА_6 необхідно стягнути на користь ОСОБА_4 отриманий під час придбання транспортних засобів аванс у сумі - 25 000 доларів США, що в гривневому еквіваленті за курсом НБУ становить - 281 186,33 грн..

Визнаючи недійсними кредитні договори, суд виходив з того, що Банк під час надання кредиту, укладення договорів застави навмисно не надав ОСОБА_4 повної інформації щодо знаходження у заставі Банку транспортних засобів, які останній мав намір придбати за кредитні кошти, тим самим ввів ОСОБА_4 в оману. Інформація щодо обтяжень транспортних засобів є суттєвою обставиною, яка могла стати перешкодою для їх придбання та оформлення споживчих кредитів на їх оформлення.

Застосовуючи реституцію як наслідок визнання недійсними кредитних договорів шляхом припинення права власності на них за ОСОБА_4 та залишення транспортних засобів Банку в рахунок погашення кредитів, стягнення з Банку на користь ОСОБА_4 сплачених останнім в погашення кредитів сум, суд виходив з того, що транспортні засоби знаходяться у віданні Банку, їх заставної вартості у розмірі - 183 000 доларів США, що перевищує суму кредиту.

У зв'язку з визнанням недійсними кредитних договорів, відсутні підстави для задоволення позовних вимог Банку про стягнення з ОСОБА_4, ОСОБА_5 заборгованості за кредитними договорами (Т. 4, а. с. 193 - 214).

Колегія суддів вважає, що погодитися з такими висновками суду першої інстанції не можна, цих висновків суд першої інстанції дійшов при невідповідності висновків суду обставинам справи, з порушенням норм матеріального (ст. ст. 203, 215, 216, 230, 234 ЦК України) та процесуального (ст. ст. 10, 11, 60, 179, 213 ЦПК України) права. Доводи апелянта є частково обґрунтованими, а саме щодо відсутності підстав для визнання недійсними кредитних договорів, неправильне застосування реституції, безпідставну відмову у стягненні кредитної заборгованості.

Судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. Апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково.

Відповідно Витягу з державного реєстру обтяжень рухомого майна (Т. 1, а. с. 27 - 29) 06.06.2007 р. було зареєстровано обтяження щодо автомобіля Івеко Магірус, згідно укладеного договору застави від 28.04.2007 р., боржник - ОСОБА_6, борг - 45 600 доларів США. 19.06.2007 р. було зареєстровано обтяження щодо автомобіля Івеко Євростар, згідно укладеного 04.06.2007 р. договору застави, боржник - ОСОБА_6, борг - 40 000 доларів США.

15.11.2007 р. між ОСОБА_6 та ОСОБА_4 були укладені два договори купівлі-продажу транспортного засобу, який був у користуванні: - № 28 - про придбання автомобіля Івеко Магірус та напівпричіпа-рефрижератора Фруенауф за ціною - 85 000 доларів США; - № 29 - про придбання автомобіля Івеко Євростар та напівпричіпа-рефрижератора Самро за ціною - 98 000 доларів США (Т. 1, а. с. 18 - 19, 223 - 224). За умовами вказаних договорів купівлі-продажу ОСОБА_4 передав ОСОБА_6 аванс в загальному розмірі - 25 000 доларів США, про що були складені відповідні розписки (Т. 1, а. с. 20, 21, 225, 226). Право власності на транспортні засоби за умовами договорів переходить до ОСОБА_4 після сплати залишку вартості у розмірі - 75 000 доларів США та 83 000 доларів США, відповідно, для чого буде укладено кредитні договори. При цьому в договорах вказано, що продавець гарантує, що на час їх укладення треті особи прав на транспортні засоби не мають. Були складені акти прийому-передачі: - № 28 від 22.11.2007 р. - про передачу ОСОБА_4 автомобіля Івеко Магірус та напівпричіпа-рефрижератора Фруенауф; - № 29 від 30.11.2007 р. - про передачу ОСОБА_4 автомобіля Івеко Євростар та напівпричіпа-рефрижератора Самро (Т. 1, а. с. 22, 133, Т. 2, а. с. 11, 134).

16.11.2007 р. між Банком та ОСОБА_4 були укладені кредитні договори: - № 544 МБА - про надання кредиту на суму - 83 000 доларів США, на споживчі цілі (Т. 1, а. с. 142 - 144); - № 545 МБА - про надання кредиту на суму - 75 000 доларів США, на споживчі цілі (Т. 1, а. с. 8 - 11).

Згідно заяв про видачу кредиту від 22.11.2007 р. та від 30.11.2007 р. грошові кошти на загальну суму - 158 000 доларів США були отримані ОСОБА_4 (Т. 1, а. с. 135, 243). Факт отримання грошей в касі Банку та їх подальшої передачі ОСОБА_6, в якості оплати за придбані транспортні засоби, був підтверджений ОСОБА_4 в судовому засіданні.

Цього ж дня - 16.11.2007 р. між ОСОБА_4 та Банком були укладені договори застави: - № 544 МБАZA в забезпечення виконання кредитного договору № 544 МБА від 16.11.2007 р.; - № 545 МБАZA в забезпечення виконання кредитного договору № 545 МБА від 16.11.2007 р.. Предметом застави є - належні ОСОБА_4 транспортні засоби, які були придбані останнім у ОСОБА_6.

Також 16.11.2007 р. між Банком та ОСОБА_5 в забезпечення виконання вищевказаних кредитних договорів були укладені окремі договори поруки - № 544 МБАР та № 545 МБАР (Т. 1, а. с. 17, Т., 2, а. с. 67), за якими ОСОБА_4 несе солідарну відповідальність за невиконання боржником обов'язків з повернення кредитів.

17.11.2007 р. фізичною особою-підприємцем ОСОБА_10 були видані довідки-рахунки ЄГП № 698030 та ЄГП № 698031, а 22.11.2007 р. - довідки-рахунки ЄГП № 698065 та ЄГП № 698066 від 22.11.2007 р. (Т. 1, а. с. 64, 67, 70, 73). Згідно висновку судової почеркознавчої експертизи від 28.02.2011 р. підписи на вказаних довідках-рахунках від імені ОСОБА_4 виконанні не ним, а іншою особою (Т. 3, а. с. 113 - 117).

17.11.2007 р. в органах ДАІ були зареєстровані автомобіль Івеко Магірус та напівпричіп-рефрижератор Фруенауф та видані відповідні Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (Т. 1, а. с. 118). 22.11.2007 р. в органах ДАІ були зареєстровані автомобіль Івеко Євростар та напівпричіп-рефрижератор Самро та видані відповідні Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (Т. 1, а. с. 126). Реєстрація транспортних засобів в органах ДАІ була проведена на підставі повідомлення Банку про надання згоди на оформлення Свідоцтв про реєстрацію транспортних засобів (Т. 1, а. с. 66, 69, 72, 75).

Між сторонами склалися правовідносини купівлі-продажу, кредитні правовідносини, правовідносини з визнання договорів купівлі-продажу та кредитного договору недійсними.

За змістом ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори.

За правилами, передбаченими ст. ст. 509, 525, 526 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Згідно із ст. ст. 655, 656, 659 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні покупцеві, а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому. Продавець зобов'язаний попередити покупця про всі права третіх осіб на товар, що продається (прав наймача, право застави, право довічного користування тощо).

За правилами, передбаченими ст. ст. 1054, 1056, 1057-1 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Позичальник має право відмовитися від одержання кредиту частково або в повному обсязі, повідомивши про це кредитодавця до встановленого договором строку його надання, якщо інше не встановлено договором або законом. У разі визнання недійсним кредитного договору суд за заявою сторони в обов'язковому порядку застосовує наслідки недійсності правочину, передбачені ч. 1 ст. 216 цього Кодексу, та визначає грошову суму, яка має бути повернута кредитодавцю. Визнаючи недійсним кредитний договір, у якому виконання зобов'язання позичальника забезпечено заставою майна позичальника бо поручителя, суд за заявою кредитодавця накладає на таке майно арешт.

Згідно із ст. ст. 203, 215, 216 ЦК України, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Недійсний правочин не здійснює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину.

Відповідно до ст. ст. 229, 230 ЦК України істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків встановлених законом. Якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Сторона, яка застосувала обман, зобов'язана відшкодувати другій стороні збитки у подвійному розмірі та моральну шкоду, що завдані у зв'язку з вчиненням вказаного правочину.

Відповідно до роз'яснень, які містяться в п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 р. № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" правочин визнається вчиненим від впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

З наявних у справі матеріалів вбачається, що під час укладення в простій письмовій формі договорів купівлі-продажу транспортних засобів продавець ОСОБА_6 не виконав покладений на нього обов'язок з повідомлення про наявність прав третіх осіб на транспортні засоби - наявність зареєстрованого обтяження (ст. 659 ЦК України). Таким чином, ОСОБА_6, знаючи про наявність обтяжень, оскільки між ним і Банком були укладені відповідні договори застави, навмисно не повідомив ОСОБА_4 про ці обставини, ввів останнього в оману щодо прав та обов'язків продавця відносно транспортних засобів, властивостей і якостей транспортних засобів, які значно знижують можливість розпорядження ними. За цих обставин, колегія суддів вважає, що права ОСОБА_4 під час укладення в простій письмовій формі договорів купівлі-продажу були порушені з боку ОСОБА_6, а тому позовні вимоги щодо визнання договорів купівлі-продажу недійсними підлягають задоволенню, як укладених під впливом обману (ст. 230 ЦК України). При цьому, колегія не приймає до уваги доводи ОСОБА_4 про фіктивність договорів купівлі-продажу, оскільки такі посилання є помилковими. Як серед підстав позову, так і в судовому засіданні ОСОБА_4 вказував на те, що ОСОБА_6 ввів його оману, не повідомив йому про наявність обтяжень відносно транспортних засобів. Відповідно до п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 12.06.2009 р. "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду" оскільки підставою позову є фактичні обставини, що наведені у заяві, то зазначення позивачем конкретної правової норми на обґрунтування позову не є визначальним при вирішенні судом питання про те, яким законом слід керуватися при вирішенні спору. Крім того, відповідно до п. 8 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07.09.1998 р. № 1388 (далі - Порядок), для того щоб договір був підставою для державної реєстрації (перереєстрації) транспортного засобу він повинен бути оформлений в Державтоінспекції інакше він має бути засвідченим в установленому порядку. Сторони договорів купівлі-продажу транспортних засобів цього порядку не дотрималися. Враховуючи вищевикладене, висновок суду про те, що не передбачено укладення договорів купівлі-продажу транспортних засобів в простій письмовій формі між фізичними особами не заснований на діючому законодавстві.

Застосовуючи реституцію (ст. 216 ЦК України), необхідно стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 - 183 000,00 доларів США = 25 000 доларів США отриманих як аванс + 158 000 доларів США переданих після отримання кредиту. Висновок суду першої інстанції про повернення грошових коштів в гривневому еквіваленті зроблений помилково, оскільки позивачі просили стягнути з ОСОБА_6 отримані гроші саме у доларах США. ОСОБА_4 необхідно зобов'язати повернути ОСОБА_6 транспортні засоби.

Позовні вимоги про визнання недійсними довідок-рахунок не підлягають задоволенню, оскільки вказані довідки не є правочинами. Згідно того ж самого п. 8 Порядку довідки-рахунки є тільки документами, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів, і на підставі яких проводиться державна реєстрація (перереєстрація) транспортних засобів.

Підстави для визнання кредитних договорів недійсними, як укладених під впливом обману (ст. 230 ЦК України) відсутні. У вказаних кредитних договорах чітко вказаний предмет договору - надання кредиту в сумі - 75 000 доларів США та 83 000 доларів США, проценти за користування кредитом, строк надання кредиту, цільове призначення кредиту. Підписуючи кредитні договори, ОСОБА_4 тим самим визнав, що умови договорів йому зрозумілі. Банк виконав умови договору з надання кредитів. Будь-яких дій щодо змін Кредитних договорів, які мають негативне значення для ОСОБА_4 (підвищення процентної ставки, пені, тощо) Банк не здійснював. Крім того, ОСОБА_4 до 2008 р. повертав кредити, про що останнім було зазначено в позові. Обман щодо мотивів укладення кредитних договорів не має істотного значення. Доказів умисного введення ОСОБА_4 в оману з боку Банку під час укладення Кредитних договорів щодо наявності обставин, які могли перешкодити їх вчиненню, або замовчення їх існування матеріали справи не містять. Та обставина, що ОСОБА_6 не повідомив ОСОБА_4 про наявність обтяжень відносно транспортних засобів, про це умовчала і не повідомила працівник Банку - ОСОБА_15 не свідчить про введення ОСОБА_4 в оману Банком під час укладення кредитних договорів, оскільки обтяження стосуються предметів договорів купівлі-продажу - транспортних засобів, а не грошових коштів як засобу платежу за придбані транспортні засоби. Позивачі не послались на правову норму, яка зобов'язує Банк при укладені кредитних договорів повідомити щодо наявності обтяжень відносно майна, яке буде придбано за кредитні кошти. Не підтверджується матеріалами справи і доводи ОСОБА_4 про те, що кредитні договори є фіктивними договорами (ст. 234 ЦК України), оскільки після їх укладення відбулися певні наслідки, та удаваними договорами (ст. 235 ЦК України), а саме договорами купівлі-продажу транспортних засобів, оскільки ОСОБА_4 за кредитними договорами були отримані грошові кошти у сумі - 153 000 доларів США. За цих обставин, колегія суддів не приймає до уваги доводи ОСОБА_4 щодо протиправних дій ОСОБА_6 та ОСОБА_15, відносно яких були порушені кримінальні справи та звільнення ОСОБА_16 від кримінальної відповідальності, пояснення свідків ОСОБА_17 щодо супроводу з боку ОСОБА_15 під час укладення кредитних договорів, ОСОБА_18 щодо наміру придбання ними транспортних засобів у ОСОБА_4. Крім того, ОСОБА_4 як потерпіла особа від скоєння протиправних дій не позбавлений можливості захистити свої права у передбачений законом спосіб.

Оскільки в задоволенні вимог про визнання недійсними кредитних договорів необхідно відмовити, то не підлягає задоволенню позовна вимога ОСОБА_4, ОСОБА_5 про застосування реституції внаслідок визнання недійсними кредитних договорів, тому що ці вимоги є похідними.

Висновок суду першої інстанції про те, що договори застави та договори поруки, укладені в забезпечення недійсних кредитних договорів, є недійсними за законом, тому визнання їх недійсності судом не потребується, не відповідає вимогам діючого законодавства. У зв'язку з тим, що відсутні підстави для визнання недійсними кредитних договорів, то відсутні підстави для визнання недійсними і договорів застави та договорів поруки, як похідних договорів. Крім того, в остаточно уточненому позові ОСОБА_4, ОСОБА_5 не заявляли вимоги про визнання недійсним договорів застави та договорів поруки.

Вимоги про відшкодування моральної шкоди Банком є похідними від вимог про визнання недійсними кредитних договорів, а тому в задоволенні цих вимог також необхідно відмовити. Про відшкодування моральної шкоди ОСОБА_6 вимоги не заявлялися.

Вимоги Банку про стягнення кредитної заборгованості станом на 08.05.2014 р. підлягають задоволенню. Отримання кредиту, підтверджується матеріалами справи, його отримання та передача грошей ОСОБА_6 було визнано в судовому засіданні ОСОБА_4. Розмір заборгованості підтверджується розрахунком заборгованості (Т. 4, а. с. 164 - 170), перевіреним судом та визнаним правильним. Свого варіанту розрахунку заборгованості ОСОБА_4, ОСОБА_5 не надали.

За вищевказаних обставин, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про часткове задоволення позову ОСОБА_4, ОСОБА_5, відмову в задоволенні позову Банку зроблено при невідповідності висновків суду обставинам справи. Порушивши вищевказані норми матеріального та процесуального права, суд першої інстанції дійшов хибного висновку про часткове задоволення позову ОСОБА_4, ОСОБА_5 та відмову у задоволенні позову Банку.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 307, п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог. Підставою для скасування рішення суду і ухвалення нового рішення по суті позовних вимог є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального та процесуального права. Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ст. ст. 79, 88 ЦПК України, у зв'язку з відсутністю підстав для звільнення ОСОБА_4, ОСОБА_5 від сплати судового збору, необхідно стягнути з останніх в рівних частках на користь Банку судовий збір у сумі - 3 521,80 грн., тобто - по 1 760,90 грн. з кожного, та витрати з інформаційно-технічного забезпечення розгляду справи у сумі - 60,00 грн., тобто - по 30,00 грн. з кожного.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313, 316, 317, 319 ЦПК України колегія суддів,

вирішила:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк" - задовольнити частково.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 23 квітня 2014 року - скасувати. Ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_4, ОСОБА_5 - задовольнити частково.

Визнати недійсними договори купівлі-продажу автомобілів (транспортного засобу, який був в користуванні) від 15 листопада 2007 року № 28 та № 29, укладені між ОСОБА_6 та ОСОБА_4. Стягнути з ОСОБА_6 (номер картки фізичної особи-платника податків - НОМЕР_1) на користь ОСОБА_4 - 183 000 (сто вісімдесят три тисячі) доларів 00 центів США. Зобов'язати ОСОБА_4 повернути ОСОБА_6 транспортні засоби - автомобіль Івеко Магірус, 1999 року випуску, кузов № НОМЕР_2, реєстраційний номер - НОМЕР_5, автомобіль - Івеко Євро Стар, 2000 року випуску, шасі № НОМЕР_7, реєстраційний номер - НОМЕР_6, напівпричіп-рефрижератор Фруенауф, 1991 року випуску, шасі № НОМЕР_8, реєстраційний номер - НОМЕР_9, напівпричіп Самро, 1993 року випуску, шасі № НОМЕР_10, реєстраційний номер - НОМЕР_11.

В решті позову ОСОБА_4, ОСОБА_5 - відмовити.

Позов публічного акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк" до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитом - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_4 (номер картки фізичної особи-платника податків - НОМЕР_3), ОСОБА_5 (номер картки фізичної особи-платника податків - НОМЕР_4) на користь публічного акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк":

- солідарно заборгованість за кредитним договором № 544 МБА від 16 листопада 2007 р. станом на 08 травня 2013 року у розмірі - 194 559 (сто дев'яносто чотири тисячі п'ятсот п'ятдесят дев'ять) доларів 62 цента США, що за курсом НБУ становить - 1 555 115 (один мільйон п'ятсот п'ятдесят тисяч сто п'ятнадцять) грн. 04 коп. та складається з: - заборгованість за кредитом -70 850 (сімдесят тисяч вісімсот п'ятдесят) доларів 95 центів США, що за курсом НБУ становить - 566 311 (п'ятсот шістдесят шість тисяч триста одинадцять) грн. 64 коп.; - заборгованість по відсоткам - 76 110 (сімдесят шість тисяч сто десять) доларів 92 цента США, що за курсом НБУ становить - 608 354 (шістсот вісім тисяч триста п'ятдесят чотири) грн. 58 коп.; - заборгованість по пені - 47 597 (сорок сім тисяч п'ятсот дев'яносто сім) долара 80 центів США, що за курсом НБУ становить - 380 449 (триста вісімдесят тисяч чотириста сорок дев'ять) грн. 22 коп.;

- солідарно заборгованість за кредитним договором № 545 МБА від 16 листопада 2007 р. станом на 08 травня 2013 року у розмірі - 146 369 (сто сорок шість тисяч триста шістдесят дев'ять) доларів 15 центів США, що за курсом НБУ становить - 1 169 928 (один мільйон сто шістдесят дев'ять тисяч дев'ятсот двадцять вісім) грн. 62 коп. та складається з: - заборгованість за кредитом - 60 132 (шістдесят тисяч сто тридцять два) долара 46 центів США, що за курсом НБУ становить - 480 638 (чотириста вісімдесят тисяч шістсот тридцять вісім) грн. 75 коп.; - заборгованість по відсоткам - 48 989 (сорок вісім тисяч дев'ятсот вісімдесят дев'ять) доларів 06 центів США, що за курсом НБУ становить - 391 569 (триста дев'яносто одна тисяча п'ятсот шістдесят дев'ять) грн. 56 коп.; - заборгованість по пені - 32 247 (тридцять дві тисячі двісті сорок сім) доларів 63 цента США, що за курсом НБУ становить - 297 720 (двісті дев'яносто сім тисяч сімсот двадцять) грн. 31 коп.;

- в рівних частках з кожного судовий збір у сумі - 3 521 (три тисячі п'ятсот двадцять одна) грн. 80 коп., тобто - по 1 760 (одна тисяча сімсот шістдесят) грн. 90 коп. з кожного, та витрати з інформаційно-технічного забезпечення розгляду справи у сумі - 60 (шістдесят) грн. 00 коп., тобто - по 30 (тридцять) грн. 00 коп. з кожного;

Рішення суду набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржене до касаційного суду протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: Л. А. Гірняк

Л. І. Доценко