Ухвала

іменем україни

02 квітня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Ступак О.В., Парінової І.К., Штелик С.П.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про встановлення факту проживання разом зі спадкодавцем однією сім'єю не менше п'яти років, визнання спадкоємцем четвертої черги; за зустрічним позовом ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 до ОСОБА_4 про виселення, за касаційною скаргою ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 на рішення Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 03 червня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Донецької області від 22 липня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2013 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що з 1984 року він перебував у фактичних шлюбних відносинах із ОСОБА_8 та з її згоди та зі згоди її матері ОСОБА_9, яка померла у 2005 році, був зареєстрований у будинку АДРЕСА_1, в якому проживає до цього часу. ОСОБА_8 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 і після її смерті відкрилася спадщина на вказаний будинок. Він з 1984 року проживав зі спадкодавцем однією сім'єю, вів з нею спільне господарство, спільний бюджет, брав участь у ремонті будинку, облаштуванні земельної ділянки, у вирішення всіх поточних питань. Вважаючи, що він набув право на спадкування, ОСОБА_4 звернувся до нотаріальної контори для оформлення спадщини, проте йому було відмовлено у зв'язку з відсутністю свідоцтва про смерть, правовстановлюючих документів на спірний будинок і документів на підтвердження його права на спадщину. За захистом свого звернувся до суду з цим позовом. Уточнивши під час розгляду справи вимоги позову, остаточно просив встановити факт його проживання однією сім'єю з ОСОБА_8 не менше п'яти років за адресою: АДРЕСА_1 та визнати його спадкоємцем четвертої черги після смерті ОСОБА_8

У січні 2014 року ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 звернулися до суду із зустрічним позовом, у якому просили виселити ОСОБА_4 із вказаного будинку. На обґрунтування позову зазначили, що вони дозволили йому проживати в будинку до оформлення ними спадщини. Добровільно виселятися з будинку ОСОБА_4 не бажає, перешкоджає позивачам у здійсненні їхніх прав, приводить будинок у нежилий стан.

Рішенням Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 03 червня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Донецької області від 22 липня 2014 року, позов ОСОБА_4 задоволено. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 просять скасувати судові рішення судів першої й апеляційної інстанцій, ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_4 відмовити, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Задовольняючи позов ОСОБА_4, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, дослідивши докази у справі і надавши їм належну оцінку в силу вимог ст. ст. 10, 60, 212 ЦПК України, а також врахувавши обставини справи, обґрунтовано виходив з доведеності цього позову та наявності правових підстав, передбачених ст. ст. 1264, 1268 ЦК України, ст. 3 СК України, для встановлення факту проживання однією сім'єю зі спадкодавцем не менше п'яти років та визнання його спадкоємцем четвертої черги після смерті ОСОБА_8

Виходячи з положень ст. ст. 383, 387, 391 ЦК України, ст. 150 ЖК Української РСР, а також встановлених судом фактичних обставин справи, суд дійшов правильного висновку про безпідставність зустрічних позовних вимог про виселення з будинку.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Наведені в касаційній скарзі доводи висновків судів не спростовують, зводяться до переоцінки доказів, отже, судові рішення ухвалено з додержанням норм процесуального та матеріального права.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 відхилити.

Рішення Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 03 червня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Донецької області від 22 липня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Ступак

І.К. Парінова

С.П. Штелик