Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
№ 22-ц/778/4464/15 Головуючий у 1 інстанції: Дмитрієва М.М.
Є.У.№ 333/8613/14-ц Суддя-доповідач: Крилова О.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Крилової О.В.

суддів: Дзярука М.П.

Трофимової Д.А.

при секретарі: Семенчук О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 03 червня 2015 року у справі за позовом Концерну «Міські теплові мережі» в особі філії Концерну «Міські теплові мережі» Комунарського району до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води,

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2014 року Концерн «МТМ» звернулося до суду із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого зазначало, що на сьогоднішній день відповідачі не надали Концерну «МТМ» затвердженого Комісією акта про відключення будинку від ЦО та ГВП. Враховуючи, що квартира відповідачів знаходиться у житловому будинку АДРЕСА_1, відповідно останні використовують загальну внутрішньобудинкову систему інженерного обладнання. Незважаючи на відключення опалювальних приладів, квартира відповідачів обігрівається за рахунок суміжних приміщень, до яких послуга з централізованого опалення надається, у зв'язку з чим теплової енергії витрачається більше з метою забезпечення належної температури в суміжних приміщеннях та тепловіддачі щодо квартири ОСОБА_5. Таким чином, позивач в період з січня 2009 року по вересень 2014 року включно надав відповідачам послуги з централізованого постачання гарячої води у житлове приміщення, розташоване за адресою: АДРЕСА_1. За вказаний період відповідачами було здійснено часткову оплату за отримані послуги в сумі 768 грн. 35 копійок, чим останні підтвердили факт отримання від позивача послуг з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води.

Посилаючись на зазначені обставини, просило суд, стягнути в солідарному порядку з відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5, суму заборгованості в розмірі 16780,03 грн. та судові витрати.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 03 червня 2015 року позов задоволено повністю.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 на користь Концерну «Міські теплові мережі» заборгованість в розмірі 16780 (шістнадцять тисяч сімсот вісімдесят) гривень 03 копійки.

Стягнуто з ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 на користь Концерну «Міські теплові мережі» судовий збір по 81 (вісімдесят одній) гривні 20 копійок з кожного.

Не погоджуючись з рішенням районного суду ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 подали апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення районного суду скасувати та постановити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, та встановлено судом першої інстанції спір між сторонами виник з приводу заборгованості відповідачів перед позивачем по оплаті комунальних послуг з централізованого водопостачання та опалення.

При цьому відповідачі посилалися на те, що внаслідок неналежного надання їм послуг з теплопостачання вони вимушені були встановити автономну систему опалення і тому припинили сплату за послуги, які ними не отримуються.

Питання відключення від мереж централізованого опалення регулюється Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення (далі - Правила), затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 (із змінами від 31.10.2007 р.), які з метою захисту прав усіх мешканців багатоквартирних будинків передбачають відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води не окремих квартир багатоквартирного будинку з ініціативи їх власників або наймачів, а відключення цілих багатоквартирних будинків з ініціативи споживачів.

Згідно п. 25 Правил, відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. Порядком відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання, затвердженим наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 22 листопада 2005 року № 4 і зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 9 грудня 2005 року за № 1478/11758 (зі змінами, внесеними згідно з наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства від 6 листопада 2007 року № 169), установлено, що таке відключення відбувається на підставі рішення постійно діючої міжвідомчої комісії, створеної органом місцевого самоврядування або місцевим органом виконавчої влади.

Відповідно до вказаного Порядку при відмові споживачів від централізованого теплопостачання, при позитивному рішенні Комісії, заявнику надається перелік організацій для отримання технічних умов для розробки проекту індивідуального (автономного) теплопостачання і відокремлення від мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання.

Відключення приміщень від внутрішньобудинкових мереж виконується монтажною організацією, яка реалізує проект, за участю представника власника житлового будинку або уповноваженої ним особи, представника виконавця таких послуг та власника квартири або уповноваженої ним особи (п.2.5 Порядку). Після закінчення робіт по відключенню, які проводяться в міжопалювальний період, складається акт про відключення будинку від мереж централізованого опалення і гарячого водопостачання і в десятиденний термін подається заявником до Комісії на затвердження (п.2.6 Порядку).

Таким чином, централізоване постачання теплової енергії припиняється після затвердження акту про відключення будинку (до внесення змін від 6 листопада 2007 року - після затвердження акту про відключення квартири) від мереж (п.2.6, п.2.7 Порядку).

Задовольняючи позов, суд першої інстанції правильно послався на те, що відповідачами не наданий такий акт про відключення будинку від центрального опалення та водопостачання.

Із наданих відповідачами документів вбачається, що ними не дотримано процедури відключення, встановленої чинним законодавством.

Відтак позивач не мав правових підстав для припинення подачі теплопостачання та припинення відповідних нарахувань за надані послуги.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" житлово-комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. Виконавцем є суб'єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору.

Згідно з п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

За змістом ст. ст. 19, 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" споживач житлово-комунальних послуг зобов'язаний укласти письмовий договір з виконавцем послуг на основі типового договору. Споживач має право одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 цього Закону обов'язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Обов'язку споживача житлово-комунальних послуг укласти договір з виконавцем послуг, що передбачений п. 3 ч. 2 ст. 21 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", відповідає обов'язок виконавця підготувати та укласти із споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором.

Укладення договору на надання житлово-комунальних послуг є обов'язком споживача за умови, якщо запропонований виконавцем послуг договір відповідає типовому договору.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов'язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Тому посилання апелянтів на відсутність договору не є підставою для відмови у позові, а відключення від мереж теплопостачання, зроблене без дотримання відповідного порядку, не можна вважати правомірним. До того ж відключення окремого приміщення не припиняє опалення будинку як цілісного комплексу із суміжними приміщеннями.

При обчисленні розміру заборгованості, судом були враховані тарифи на відповідні послуги, які були встановлені рішеннями виконавчого комітету Запорізької ради у відповідні періоди, за які здійснювалося нарахування.

Втім, задовольняючи позов у повному обсязі, суд залишив поза увагою посилання відповідачів на пропуск позивачем строку позовної даності.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Згідно з частинами 1, 5 ст. 261 ЦК України встановлено, що перебіг починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Позовна давність відповідно до ч. 1 ст. 260 ЦК України обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 264 ЦК України визначено, що позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.

Судовий наказ відповідно до ч. 1 ст. 95 ЦПК України є особливою формою судового рішення про стягнення з боржника грошових коштів або витребування майна за заявою особи, якій належить право такої вимоги.

Ураховуючи те, що судовий захист права на стягнення грошових коштів може бути реалізовано як у позовному провадженні, так і шляхом видачі судового наказу як особливої форми судового рішення, подання заяви про видачу судового наказу в порядку, передбаченому розділом ІІ ЦПК України, перериває перебіг строку позовної давності.

Відповідний висновок висловлений Верховним Судом України у постанові від 21 січня 2015 року (справа № 6-214цс14), який згідно з ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Тому посилання апелянтів на те, що заборгованість може бути стягнена лише з жовтня 2011 року є безпідставними.

Обґрунтовуючи свою позицію щодо переривання строку позовної давності, суд виходив з того, що за ст. 264 ЦК позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову, в даному випадку заяви на видачу судового наказу.

Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що до позовних вимог позивач включив стягнення заборгованості, яка виникла ще з січня 2009 року.

Тож на час видання наказу у вересні 2009 року, строк позовної давності щодо вимог про стягнення заборгованості з січня 2009 року по серпень 2010 року вже сплив, а тому не можна вести мову про його переривання.

Таким чином, рішення суду першої інстанції підлягає зміні, а розмір визначеної судом заборгованості підлягає зменшенню з урахуванням того, що вимога про стягнення грошових сум з січня 2009 року по серпень 2010 року заявлена за межами строку позовної давності. Відповідно до наданих розрахунків за з період часу з вересня 2010 року заборгованість становитиме 12811, 28 гр.

В іншій частині рішення суду відповідає нормам матеріального та процесуального права, а тому зміні чи скасуванню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 308, 309, 314, 315, 316 ЦПК України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 задовольнити частково.

Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 03 червня 2015 року у цій справі змінити, зменшити розмір грошової суми стягненої з ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 на користь Концерну «Міські теплові мережі» до 12 811,28 гр.

В іншій частині оскаржуване рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий:

Судді: