Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 жовтня 2015 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Рівненської області в складі:

головуючого - судді Максимчук З.М.,

суддів - Григоренка М.П., Ковальчук Н.М.,

секретар судового засідання - Коробчук А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Радивилівського районного суду Рівненської області від 28 вересня 2011 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Боратинської сільської ради Радивилівського району Рівненської області про визнання права власності на спадкове нерухоме майно померлого,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Радивилівського районного суду Рівненської області від 28 вересня 2011 позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на будинковолодіння в АДРЕСА_1, яке належало ОСОБА_3, що помер ІНФОРМАЦІЯ_1. До будинковолодіння належить: дерев»яний житловий будинок /рік забудови 1951/, погріб, сарай, літня кухня, огорожа.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 доводить про незаконність та необґрунтованість рішення суду, вважає, що воно ухвалено з порушенням норм матеріального і неправильного застосування норм процесуального права.

Вказує, що він є інвалідом другої групи загального захворювання. Починаючи з 1998 року по даний час він проживає без реєстрації в АДРЕСА_1.

Стверджує, що на момент смерті батька ОСОБА_3 станом на 04.02.2009 року він проживав разом з батьком без реєстрації у спірному будинковолодінні і відповідно до ст. 1261 ЦК України, як і ОСОБА_2, є спадкоємцем першої черги після його смерті.

Зазначає, що внаслідок важкого захворювання, незадовільного стану здоров»я та відсутності коштів, не мав змоги в установлений законом строк звернутись до нотаріальної контори з приводу оформлення спадщини.

_______________________________________________________________________________ Справа № 2-330/11 Головуючий у суді 1 інстанції - Прачук Л.І.

Провадження № 22-ц/787/2149/2015 Суддя-доповідач - Максимчук З.М.

Додатково стверджує, що ОСОБА_2 та Боратинська сільська рада, скориставшись незадовільним станом його здоров»я, приховали від суду фактичне прийняття ним спадщини після смерті батька.

Доводить, що йому повинна належати ? частина спадкового нерухомого майна.

Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким визнати за ним, ОСОБА_1, право власності на ? частину будинковолодіння, що знаходиться в АДРЕСА_1, яке належало ОСОБА_3, померлому ІНФОРМАЦІЯ_1 або передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

В запереченнях на апеляційну скаргу ОСОБА_2 зазначає, що в апеляційній скарзі не наведено достатніх підстав для скасування вищезазначеного рішення. А саме рішення суду є законним, обґрунтованим та не підлягає скасуванню.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, осіб, що з"явились у судове засідання, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення частково.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно з вимогами ст.214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані /пропущення строку позовної давності тощо/, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам законодавства, на думку колегії суддів, вказане рішення не відповідає.

Задовольняючи позов , суд першої інстанції виходив з того, що оскільки після смерті ОСОБА_3 спадкоємцями першої черги були ОСОБА_6 /дружина, яка проживала разом з ним за однією адресою та відмовилась від прийняття спадщини/ і дочка ОСОБА_2, яка в установлений законом строк подала до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, проте оформити спадщину не змогла з причини відсутності правовстановлюючих документів на будинковолодіння на ім»я спадкодавця, то вбачались підстави для задоволення позову. Інших спадкоємців не було встановлено.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів повністю погодитись не може, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1270 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до ч.1 ст.1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитись від прийняття спадщини протягом строку, встановленого ст.1270 ЦК України. Заява про відмову від прийняття спадщини подається до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини.

Із матеріалів справи вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3, після смерті якого відкрилась спадщина, яка складається із житлового будинку з надвірними будівлями АДРЕСА_1.

Спадкоємицями першої черги, відповідно до ст.1261 ЦК України, після його смерті були дружина - ОСОБА_6 та діти : син ОСОБА_1 та дочка ОСОБА_2

17.03.2009 року ОСОБА_2 подала до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.

20.03.2009 року ОСОБА_6 подала заяву про відмову від спадщини після смерті свого чоловіка ОСОБА_3 /а.с.18/.

Матеріалами справи також встановлено, що ОСОБА_1 з заявою про прийняття спадщини або про відмову від спадщини в установлений законом строк до нотаріальної контори не звертався.

Як вбачається з листа державного нотаріуса Забожної Л.Л. на адресу суду першої інстанції, видати свідоцтво про право на спадщину на будинковолодіння, яке знаходиться в с. Гоноратка Радивилівського району Рівненської області ОСОБА_2 після смерті батька ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 не має можливості, так як відсутній правовстановлюючий документ на земельну ділянку./а.с.9/.

Проте, відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом /а.с. 24/ ОСОБА_2 прийняла в спадок після смерті батька ОСОБА_3 земельну ділянку на території Боратинської сільської ради Радивилівського району в розмірі 3,35 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства.

Виходячи з вищенаведеного вбачається, що ОСОБА_2 та ОСОБА_6, подаючи заяви до нотаріальної контори, не вказали про наявність спадкоємця ОСОБА_1- сина спадкодавця.

Главою 86 ЦК, а також спеціальним законодавством, зокрема, Законом України "Про нотаріат", підзаконними нормативними актами, визначено нотаріальний порядок оформлення права на спадщину, що відповідає встановленій законодавством сукупності функцій притаманній юрисдикційній діяльності судів та нотаріусів.

Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» зазначено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають.

У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Проте, ухвалюючи рішення по справі, суд першої інстанції на вказані вимоги закону уваги не звернув.

Судом хоч і встановлено, що позивач зверталась до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, проте постанова нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії в матеріалах справи відсутня.

Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на житловий будинок, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно, зокрема на житловий будинок.

При вирішенні спору про визнання права власності на спадкове майно потрібно розмежовувати час і підстави виникнення права власності у спадкодавця, які кваліфікуються відповідно до законодавства України чинного на час виникнення права власності та підстави спадкування зазначеного майна, що визначаються на час відкриття спадщини.

Однак, всупереч вимогам ст.ст. 10,60 ЦПК України, де зазначено, що кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу, позивачка не надала доказів на обґрунтування своїх позовних вимог, зокрема, що за життя спадкодавець ОСОБА_3 набув право власності на спірний будинок, та яким чином відповідач порушує її права.

Крім того, статтею 119 ЦПК України встановлено, що викладаючи зміст позовної заяви, саме позивач визначає коло відповідачів, до яких він заявляє позовні вимоги.

Проте суд, як державний орган, на який покладено обов'язок вирішення справи відповідно до закону, має право й зобов'язаний визначити суб'єктивний склад спору залежно від характеру правовідносин і норм матеріального права, які підлягають застосуванню. Це передбачено п. 2 ч. 6 ст. 130 ЦПК України та іншими нормами процесуального права, які передбачають заміну неналежного відповідача чи залучення співвідповідачів (ст. 33 ЦПК України).

Розглядаючи справу по суті, суд першої інстанції спадкоємців не встановлював та до участі у справі не залучав. Між тим, апелянт є сином спадкодавця та в порушення ст.33 ЦПК України, не був залучений судом першої інстанції в якості відповідача по справі.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції також не врахував і те, що відповідач по справі Боратинська сільська рада Радивилівського району Рівненської області не є належним відповідачем по даній справі, оскільки в матеріалах справи відсутні відомості, що будинок, на який відкрилась спадщина, на баланс сільської ради не приймався і відумерлим, у встановленому законом порядку, не визнавався.

Виходячи з викладеного, судова колегія дійшла висновку про часткову обґрунтованість доводів апеляційної скарги та про наявність передбачених п.4 ст.309 ЦПК України підстав для скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням апеляційним судом нового рішення про відмову у задоволенні позову .

Керуючись ст.ст. 307, 309, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Радивилівського районного суду Рівненської області від 28 вересня 2011 року- скасувати.

В позові ОСОБА_2 до Боратинської сільської ради Радивилівського району Рівненської області про визнання права власності на спадкове нерухоме майно померлого - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: З.М. Максимчук

Судді: М.П. Григоренко

Н.М. Ковальчук