Єдиний унікальний номер №243/8970/15-ц
Номер провадження №2/243/4681/2015
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

(заочне)

«22» вересня 2015 року м. Словянськ

Словянський міськрайонний суд Донецької області у складі:

Головуючого - судді Чемодурової Н.О.,

при секретарі - Жмарьові П.Б.,

за участю:

позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Словянська цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В:

02 вересня 2015 року ОСОБА_1 звернулась до Словянського міськрайонного суду Донецької області з дійсним позовом, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, мотивуючи свої вимоги тим, що їй, на підставі ордеру виданого 04 серпня 1982 року, Виконавчим комітетом міської ради народних депутатів м. Словянська Донецької області, на зайняття житлової площі у 45,52 кв.м., належить чотирьохкімнатна квартира №160, розташована у будинку №21/83 по вул. Г. Батюка м. Словянська. По теперішній час, у зазначеній квартирі продовжує бути зареєстрованим онук позивача - ОСОБА_2 Останній, не проживає у спірному приміщенні з лютого 2003 року, комунальні платежі не сплачує, кореспонденцію за вказаною адресою не отримує. Весь цей час, позивач та члени її родини самостійно несуть витрати повязані з утриманням вказаного житлового приміщення. Жодних особистих речей відповідача за вказаною адресою немає. Взимку 2003 року, відповідач, зібравши свої речі виїхав із вказаної квартири, повідомивши, що не бажає у ній проживати. Зазначив, що має намір виїхати з м. Словянська. На даний час, місце перебування відповідача позивачу невідоме. У звязку з викладеним, позивач просить визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме, квартирою № 160, розташованою у будинку № 21/83 по вул. Г. Батюка м. Словянська Донецької області.

Позивач, ОСОБА_1, в судовому засіданні, позовні вимоги підтримала, наполягала на їх задоволенні, надала суду пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві, не заперечувала проти винесення заочного рішення. Показала, що відповідач виїхав до м. Ізюм, причини їй невідомі. Ніхто з мешканців квартири не чинив перешкод відповідачу у користуванні спірним приміщенням. Однак, вже приблизно 13 років онук не підтримує звязок із родиною. Точна адреса його приживання невідома. Подальша реєстрація ОСОБА_2 у спірній квартирі, перешкоджає позивачу в отриманні субсидії.

Відповідач, ОСОБА_2, в судове засідання не зявився, відомостей про причини неявки суду не надав, про дату та час судового засідання був повідомлений через оголошення у пресі (а.с. 19).

Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.

Суд, вивчивши матеріали справи і дослідивши надані докази, у межах заявлених позовних вимог (ст. 11 ЦПК України) встановив наступне.

Так, у ході судового розгляду достовірно встановлено, що квартира №160, розташована у будинку №21/83 по вул. Г. Батюка м. Словянська належить позивачу на підставі ордеру виданого 04 серпня 1982 року Виконавчим комітетом міської ради народних депутатів м. Словянська Донецької області, на зайняття житлової площі у 45,52 кв.м. (а.с. 8, 9).

З наданої суду довідки КП «ЖЕК №4» вбачається, що у квартирі №160 будинку №21/83 розташованого по вул. Г. Батюка м. Словянська, значаться зареєстрованими пятеро осіб, серед яких ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 7).

Згідно акту від 31 серпня 2015 року, складеного комісією КП «ЖЕК №4», за участю майстра КП «ЖЕК №4» ОСОБА_3, та квартиронаймачів: ОСОБА_4, ОСОБА_5, встановлено, що відповідач ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1, не проживає у ІНФОРМАЦІЯ_2 з лютого 2003 року (а.с. 10).

Викладене в акті також підтверджується показаннями свідків допитаних в судовому засіданні.

Так, допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_6 повідомила, що з 1981 року проживає в ІНФОРМАЦІЯ_3. У квартирі № 160, мешкає родина ОСОБА_1. Донька позивача ОСОБА_7 не мешкає у квартирі № 160 вже приблизно 10 років. Син ОСОБА_8 ОСОБА_2, у вказаній квартирі взагалі ніколи не проживав.

Свідок ОСОБА_4, показала, що у квартирі АДРЕСА_1, проживає з 1982 року. В квартирі №160 вказаного будинку, живе позивач зі своїми дітьми. ОСОБА_2 проживав у вказаній квартирі ще дитиною та не живе у спірному приміщенні вже приблизно 15 років.

У відповідності до ст. 316 ЦК України , правом власності є право особи на річ ( майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ст.317 ЦК України, власнику належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Стаття 391 ЦК України передбачає, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

За приписами ч. ч. 1,2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Проте, відповідно до вимог ч. 4 ст. 9 ЖК України, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Підстави позбавлення члена сімї права користування жилим приміщенням, яке належить громадянинові на праві власності, визначені ст. 405 ЦК України.

Згідно до ч.2 ст. 405 ЦК України - член сім'ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад 1 рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Судом встановлено, що з лютого 2003 року відповідач ОСОБА_2 в спірній квартирі не мешкає, не отримує кореспонденцію за даною адресою, його особистих речей у домоволодінні не має, згідно ч.1 статті 158 ЖК України договір найму житлового приміщення з власником житла не укладав, участі у витратах по утриманню будинку не приймає, спірним житлом не цікавиться, перепон у користуванні будинком йому ніхто не чинив.

Виходячи з вищенаведеного, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовані і підлягають задоволенню.

Позивач не вимагає компенсації понесених ним судових витрат.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 10, 11, 60, 88, 212, 218, 223, 224-226, 294 ЦПК України, ст.ст. 321, 391,405 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартирою за адресою: АДРЕСА_2.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається в Апеляційний суд Донецької області через

Словянський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення виготовлено 25 вересня 2015 року.

Суддя Н.О. Чемодурова