КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОСОБА_1
_______________________________________________________________________________________________________________ Справа № 520/4209/15-ц
Провадження № 2/520/2862/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.07.2015 року

Київський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді Петренка В.С.

при секретарі Гарнаженко Н.С., Зозулянському Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом

Одеської міської ради

до комунального підприємства «Домоуправління № 18», ОСОБА_2,

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору,

на стороні позивача Департаменту комунальної власності Одеської міської ради

про визнання недійсним договору найму, -

ВСТАНОВИВ:

Одеська міська рада звернулася з позовом до КП «Домоуправління № 18», ОСОБА_2, третя особа Департамент комунальної власності Одеської міської ради, в якому просила визнати недійсним договір найму житлового приміщення № 316 від 24.04.2014 року, укладений між КП «Домоуправління № 18» та ОСОБА_2, а також встановити порядок виконання рішення суду шляхом зняття з реєстрації ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, представник Одеської міської ради посилається на те, що 24.04.2014 року між відповідачами КП «Домоуправління № 18» та ОСОБА_2 було укладено договір найму житлового приміщення № 316 від 24.04.2014 pоку, а саме кімнат № 3, 4 квартири АДРЕСА_2.

Представник позивача вказує, що в порушення вимог ст. 58 Житлового кодексу УРСР між КП «Домоуправління № 18» та ОСОБА_2 24 квітня 2014 року був укладений оспорюваний договір найму житлового приміщення № 316 за відсутності рішення виконавчого комітету Одеської міської ради про його надання та єдиної законної підстави для вселення ордеру.

Одеська міська рада вважає, що укладення договору найму № 316 суперечить рішенню виконавчого комітету Одеської міської ради від 15.08.2013 року № 324, в преамбулі якого зазначено, що це «рішення прийнято з метою, зокрема, залучення громадян до участі в утримання і збереженні існуючого житла, беручи до уваги той факт, що громадяни мешкають в жилих приміщеннях, віднесених до фонду житла для тимчасового проживання дуже тривалий час».

Тобто договори найму житлових приміщень, які необхідні для їх подальшої приватизації, повинні були укладатися з громадянами, які мешкали у будинках маневреного фонду саме дуже тривалий час, проте з довідки про склад сім'ї та прописку (додаток № 3), акту від 16.01.15 р. вбачається, що відповідач ОСОБА_2 не тільки не проживав у спірному приміщенні тривалий час, а навіть не вселявся до нього, оскільки спробам вселення відповідачу перешкоджали постійні мешканці квартири № 8 сім'я Донченко. Комунальні послуги за особовим рахунком ОСОБА_2 також не сплачував станом на 31.12.2014 р. борг становив 1983,88 грн.

На переконання позивача укладення спірного договору найму №316 без відповідного рішення власника (уповноваженого власником органу) про надання житлового приміщення, без ордеру, з особою, яка не проживала тривалий час у житловому приміщенні - АДРЕСА_3 порушує права та інтереси територіальної громади міста в особі Одеської міської ради щодо володіння, користування та розпорядження обєктами комунальної власності житловим фондом, що вимусило Одеську міську раду звернутися до суду із даним позовом.

У судове засідання 02.07.2015 року представник Одеської міської ради не зявився, надав до канцелярії суду заяву, в якій просив розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі (а.с. 30).

Представник відповідача КП «Домоуправління № 18» у судове засідання 02.07.2015 року також не зявився, надав до канцелярії суду заяву, в якій позовні вимоги в частині вимог про визнання недійсним договору найму визнав та просив розглянути справу за його відсутності (а.с. 36).

Представник третьої особи Департаменту комунальної власності Одеської міської ради у судове засідання не зявився, неодноразово належним чином сповіщався судом про дату, час та місце слухання справи (а.с. 17, 25), 19.05.2015 року подав до канцелярії суду заяву, в якій позов Одеської міської ради підтримав, справу просив розглянути за його відсутності (а.с. 23).

Відповідач ОСОБА_2 та про час та місце судового засідання повідомлявся належним чином шляхом надсилання судової ухвали та повісток на адресу, зазначену у позовній заяві, яка не змінювалася, про що свідчить довідка з адресно довідкового бюро ГУДМС України в Одеській області (а.с. 16), однак у жодне судове засідання не зявився, про поважність причин відсутності не повідомив, заперечень на позовну заяву не надав.

При цьому суд зазначає, що відповідно до п. 5 ст. 74 ЦПК України судова повістка разом із розпискою, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням або через кур'єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншою особою, яка бере участь у справі.

У разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку.

У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином.

Приймаючи до уваги, що судові відправлення від ОСОБА_2 були повернуті поштою із відміткою «за даною адресою не проживає» (а.с. 26, 27, 38), суд вважає за можливе розглядати справу без участі цього відповідача за наявними в ній матеріалами.

Дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено у судовому засіданні 24.04.2014 року між відповідачами КП «Домоуправління № 18» та ОСОБА_2 було укладено договір найму житлового приміщення № 316 від 24.04.2014 p., а саме кімнат № 3,4 квартири АДРЕСА_2 (а.с. 7-8).

Згідно з пунктом 1 рішення виконавчого комітету Одеської міської ради від 15.08.2013 року № 324 «Про впорядкування діяльності КП «Домоуправління №18» (зі змінами, внесеними рішенням виконкому від 27.02.2014 № 40) житлові будинки згідно з переліком, зокрема будинок по вул. Краснова,8, було віднесено до державного житлового фонду, в якому дозволяється проведення приватизації жилих приміщень у відповідності до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» (а.с. 6).

Відповідно до положень ст. 61 Житлового кодексу УРСР користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення.

Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем громадянином, на ім'я якого видано ордер.

Згідно ст. 58 Житлового Кодексу УРСР єдиною підставою для вселення в жиле приміщення будинку державного або громадського житлового фонду є ордер, який видається на підставі рішення виконавчого комітету відповідної ради.

Пунктом 3 вищезазначеного рішення № 324 було доручено КП «Домоуправління №18» провести заходи з підготовки документів, які є підставою для оформлення приватизаційних документів, зокрема укладати договори найму.

Судом встановлено, що в порушення зазначених норм Житлового кодексу УРСР між КП «Домоуправління № 18» та ОСОБА_2 24 квітня 2014 року був укладений договір найму житлового приміщення № 316 за відсутності рішення виконавчого комітету Одеської міської ради про його надання та єдиної законної підстави для вселення ОСОБА_2 ордеру.

Укладення договору найму № 316 суперечить і змісту рішення виконавчого комітету Одеської міської ради від 15.08.2013 року № 324, в преамбулі якого зазначено, що це «рішення прийнято з метою, зокрема, залучення громадян до участі в утримання і збереженні існуючого житла, беручи до уваги той факт, що громадяни мешкають в жилих приміщеннях, віднесених до фонду житла для тимчасового проживання дуже тривалий час».

Таким чином, договори найму житлових приміщень, які необхідні для їх подальшої приватизації, повинні були укладатися саме з громадянами, які мешкали у будинках маневреного фонду дуже тривалий час з метою реалізації їх права на приватизацію цих приміщень, проте, як вбачається з довідки про склад сім'ї та прописку (а.с. 9), акту від 16.01.15 року (а.с. 10) ОСОБА_2 не лише не проживав у спірному приміщенні тривалий час (він зареєстрований у спірній квартирі лише 16.05.2014 року), а навіть не вселився до нього.

Як вбачається з акту від 16.01.2015 р. спробам вселення відповідачу перешкоджали постійні мешканці квартири № 8 сім'я Донченко.

Комунальні послуги за особовим рахунком ОСОБА_2 також не сплачував - на 31.12.2014 р. борг становив 1983,88 грн. (а.с. 11).

Згідно листа КП «Домоуправління № 18» від 20.03.2015 р. № 69 відповідач лише 3 лютого 2014 року був прийнятий на роботу до КП «Домоуправління № 18», а 24 квітня 2014 р. з ним вже був укладений спірний договір на житлове приміщення, в якому він не тільки не проживав тривалий час, а навіть не вселився.

Отже, судом встановлено, що спірний договір був укладений без ордеру, який є єдиною підставою для вселення в жиле приміщення, з особою, яка не тільки не проживала тривалий час за зазначеною адресою, а й взагалі не заселялася до житлового приміщення, не була в ньому зареєстрована та не сплачувала комунальні послуги.

Таким чином, суд дійшов висновку, що укладений між відповідачами договору найму № 317 суперечить положенням статей 51, 58, 61 Житлового Кодексу УРСР, а також рішенню виконавчого комітету Одеської міської ради від 15.08.2013 року № 324 «Про впорядкування діяльності комунального підприємства «Домоуправління № 18».

Відповідно до ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.

Відповідно до змісту ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Закону.

Згідно ч. 1 ст. 203 зміст правочину не може суперечити цивільному кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. Це означає,що його вчинення не є підставою набуття тих прав та обов'язків, на що спрямовано правочин.

Частиною 3 ст. 215 ЦК України встановлено, що оспорюваний правочин може бути визнаний недійсним в судовому порядку за позовом однієї із сторін цього правочину або іншої заінтересованої особи, що заперечують його дійсність на підставах, встановлених законом.

Стаття 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» встановлює, що територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності, зокрема, на житловий фонд.

Відповідно до ст. 143 Конституції України територіальна громада міста безпосередньо або через створені ними органи місцевого самоврядування, керує майном, що знаходиться в комунальній власності.

Відповідно до рішення Одеської обласної ради народних депутатів № 116 - XXI від 25.11.91 р. «Про розмежування державного майна між власністю обласної ради, міст обласного підпорядкування і районів області», у комунальну власність територіальної громади м. Одеси був переданий весь жилий та нежилий фонд місцевих рад, розташований у рамках територіальних меж міста.

Відповідно до ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до виняткової компетенції органів місцевого самоврядування відносяться правомочності по володінню, користуванню і розпорядженню об'єктами комунальної власності.

Відповідно до статті 18 ЖК УРСР управління житловим фондом здійснюється власником або уповноваженим ним органом у межах, визначених власником.

Вищевказаним рішенням виконавчого комітету Одеської міської ради № 324 від 15.08.13 р. був затверджений перелік будинків комунальної власності м. Одеси, в яких дозволяється приватизація, до якого включено буд. № 8 по вул. Краснова.

З огляду на наведені вище законодавчі положення суд погоджується із доводами Одеської міської ради та вважає, що укладення оспорюваного договору найму №316 без відповідного рішення власника (уповноваженого власником органу) про надання житлового приміщення, без ордеру, з особою, яка не проживала тривалий час у житловому приміщенні АДРЕСА_3 порушує права та інтереси територіальної громади міста в особі Одеської міської ради щодо володіння, користування та розпорядження обєктами, яка є належним позивачем у справі.

При викладених обставинах з урахуванням часткового визнання позову співвідповідачем КП «Домоуправління № 18», відсутності обґрунтованих заперечень відповідача ОСОБА_2 позов підлягає задоволенню.

Укладений між відповідачами договір найму став підставою для реєстрації місця проживання ОСОБА_2 у АДРЕСА_3 16-го травня 2014 року, оскільки відповідно до ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» для реєстрації особи подаються, зокрема, документи, що підтверджують право на проживання в житлі (зокрема, договір найму).

Згідно ст. 217 ЦПК України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні.

Згідно ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

Таким чином, рішення суду по справі, яким визнається недійсним договір найму, у разі набрання ним законної сили є підставою для скасування реєстрації відповідача ОСОБА_2 за вищевказаною адресою.

Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог. Оскільки позивачем не заявлені вимоги про відшкодування судових витрат, у суду відсутні підстави для покладання цих витрат на відповідачів.

Керуючись ст.ст. 88, 213, 215 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов Одеської міської ради до комунального підприємства «Домоуправління № 18», ОСОБА_2, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача Департаменту комунальної власності Одеської міської ради про визнання недійсним договору найму задовольнити.

Визнати недійсним договір найму житлового приміщення № 316 від 24.04.2014 року, укладений між комунальним підприємством «Домоуправління № 18» та ОСОБА_2.

Встановити порядок виконання цього рішення суду відповідно до якого це рішення у разі набрання ним законної сили є підставою для Головного управління державної міграційної служби України в Одеській області зняти ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, з реєстраційного обліку за адресою: АДРЕСА_4.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Одеської області шляхом подання до Київського районного суду м. Одеси апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення. У разі якщо рішення було ухвалено без участі особи, яка його оскаржує, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя Петренко В. С.