РІШЕННЯ

Іменем України

24.06.2015 року Франківський районний суд м.Львова

в складі:

головуючого судді Лозинського Б.М.

при секретарі- Попик А.Б.

за участі представника позивача- Вакули А.Я.

відповідача- Шевчук В.Т.

представника відповідача- Гурського В.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, за участю третьої особи- П'ятої Львівської державної нотаріальної контори про визнання договору дарування недійсним, суд,-

в с т а н о в и в :

позивач звернулася до суду з позовом до відповідачів про визнання недійсним договору дарування ? частини квартири за адресою: м. Львів, вул. Кульпарківська 121/83, що укладений між ОСОБА_2 та її донькою ОСОБА_4 Посилається на те, що укладений договір є фіктивним та вчинений для того, щоб уникнути виконання рішення Франківського районного суду м. Львова, що набуло законної сили про стягнення 220599,75 грн. та звернення стягнення на майно, яким є ? частина вказаної квартири.

В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі, пояснення надали аналогічні вище навединим та просять позов задовольнити.

Відповідач та її представник в судовому засіданні проти позову заперечили. Вказують, що спірний договір є дійсним та укладався відповідно до чинного законодавства, спрямований на реальне виконання договору. Подарована частина квартири дійсно була отримана обдарованою. Відповідач ОСОБА_2 додатково пояснила, що хворіє на онкологічне захворювання, перенесла з цього приводу дві операції, декілька курсів хіміотерапії, лікування продовжується. Після смерті сина ОСОБА_5 у вересні 2012 року зіткнулась із значними труднощами по оформленні спадщини в яку входила ? частина спірної квартири. Тому, зважаючи на свій вік та стан здоровя вирішила при житті подарувати належну їй частину квартири доньці. Відповідач ОСОБА_6 є власником ? частини цієї квартири, одна виховує сина, зареєстрована та проживає в ній. Періодично виїжджає на сезонні роботи за кордон. Наміру уникати виконання рішення суду про стягнення коштів ОСОБА_2 немає, хоча і повністю не згідна з таким рішенням, вважає, що ОСОБА_1 сфальсифікувала ряд документів, вона та свідки з її боку дали неправдиві свідчення. Додатково в ході рогляду справи ОСОБА_7 пояснила, що неодноразово зверталась до ДВС Франківського району щодо виконання рішення суду про стягнення коштів, проте, як їй пояснив державний виконавець, ОСОБА_1 не зверталась із заявою і виконавче провадження не проводиться. Жодних повідомлень з ДВС станом на 24.06.2015 року не отримувала хоча рішення суду про стягнення коштів набуло законної сили в червні 2014 року. В судових засіданнях ОСОБА_8 та її представник неодноразово звертали увагу суду на те, що позивач не вчиняє ніяких дій щодо стягнення коштів.

Заслухавши пояснення представників сторін, повно та всебічно дослідивши обставини та матеріали справи, суд приходить до висновку про необґрунтованість та безпідставність позовних вимог.

Як встановлено судом, рішенням Франківського районного суду м. Львова від 26 грудня 2013 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 05.06.2014 року, задоволено позов ОСОБА_1 визнано спільною сумісною власністю майно та грошові кошти набуті ОСОБА_1 та ОСОБА_9 та стягнуто з ОСОБА_2 ? суми грошових коштів та нарахованих відсотків в розмірі 220 599 грн. 75 коп.

Відповідачу ОСОБА_2 на праві приватної власності належала ? частини квартири, за адресою м. Львів, вул. Кульпарківська 121/83

27.08.2013 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_4Я укладений договір дарування ? частини квартири № 83 по вул. Кульпарківській в м. Львові, посвідчений держаним нотаріусом 5-ї Львівської нотконтори ОСОБА_10 та зареєстрований в реєстрі нотаріальних дій за №1768.

Згідно ухвали Франківського районного суду ми. Львова від 26.07.2013 року скасований накладений арешт на ? частину квартиру АДРЕСА_1, яка належала покійному сину відповідача ОСОБА_2 Як ствердили сторони у справі інших обтяжень, заборон чи рішень суду про стягнення з відповідача коштів, які набрали законної сили на час укладення договору-дарування не було.

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст.717 ЦК України, за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Відповідно до ст.316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до ст.334 ЦК України, право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним.

Фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють його лише для вигляду, без наміру його виконання, і така ознака має бути у діях обох сторін правочину.

Пунктом 24 Пленуму ВСУ «Про практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними» №9 від06.11.2009 року роз'яснено, що для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу у всіх сторін правочину. У разі, якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний.

Даючи оцінку договору дарування та обставинам справи, суд приходить до висновку, що оспорюваний правочин не був вчинений за наявності непогашеного боргу чи наявності арешту на 1/2 частини квартири. Сторони, при укладанні договору дарування, мали намір передати право власності на частину квартири від матері до дочки і вони цього досягли. Відтак підстави визнання його недійсним відсутні.

В поданих позивачкою документах відсутні докази щодо укладання правочину з метою уникнути звернення стягнення на дане нерухоме майно при виконанні рішення суду, оскільки як на момент укладання правочину спору щодо спірного нерухомого майна ? частини квартири не було. Успадкована відповідачкою ОСОБА_2 ? частина спірної квартири, що належала її покійному сину ОСОБА_2, була його особистою власністю. Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів, заявлені через рік після укладення оспорюваного договору не є підставою підтвердження умислу відповідачів на його укладання без наміру створення правових наслідків та передачі майна в натурі.

Позивач не є стороною оспорюваного договору. Позивачем не представлено доказів порушення її прав та інтересів оспорюваним договором. Обставини, які б забороняли чи обмежували відповідачам укладати договір дарування ? частини квартири по вул. Кульпарківській, 121/83 на час його укладення, відсутні.

Позивачем не надано суду доказів намагання стягнути кошти з відповідача та ухилення чи відмови ОСОБА_2 від виконання рішення суду про стягнення коштів від 26.12.2013 року. Поряд з тим твердження ОСОБА_2 що з червня 2014 року до неї не було звернень щодо стягнення коштів підтверджується листом ДВС Франківського району від 23.06.2015 року. Ствердження ОСОБА_2 виконувати боргові зобов'язання перед ОСОБА_1 ніякими доказами не спростовані.

Керуючись ст.ст. 4, 10, 11, 27, 31, 60, 169, 208, 209, 212-215, 218 ЦПК України, ст.ст. 316, 319, 334, 717 ЦК України, суд,-

в и р і ш и в :

в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, за участю третьої особи- П'ятої Львівської державної нотаріальної контори про визнання договору дарування недійсним відмовити за безпідставністю.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня проголошення рішення до Апеляційного суду Львівської області через районний суд.

Рішення виготовлено в нарадчій кімнаті в єдиному примірнику.

Суддя Франківського

районного суду м. Львова: ОСОБА_11