АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/9056/2015 Головуючий у 1-й інстанції Коваль О.А.
Доповідач Кравець В.А.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого Кравець В.А.,

суддів Семенюк Т.А., Шиманського В.Й.

за участю секретаря Круглика В.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 12 травня 2015 року в справі за заявою прокурора міста Києва в інтересах держави в особі Київської міської ради про перегляд у зв'язку з нововиявленими обставинами рішення Святошинського районного суду м.Києва від 15.11.2012 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення коштів за договором позики, визнання права власності та

за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання права власності,

В С Т А Н О В И Л А :

У жовтні 2012 року ОСОБА_3 звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому, з урахуванням уточнених вимог, просив стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за договором позики шляхом виконання договору позики від 05.09.2011 року, а саме: визнати за ним право власності на ј домоволодіння по вулиці Нижній Вал,49Г, що складається з житлового будинку літера «А» житловою площею 140,5 кв.м., загальною 197,9 кв.м. та господарської будівлі під. літ. «Б» загальною площею 51,6 кв.м.

В мотивування вимог посилався на те, що відповідач своєчасно у строки, визначені Договором позики, не повернув грошові кошти, тому відповідно до п. 4.4. Договору позики набув право на отримання у власність майна відповідача.

У листопаді 2012 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зустрічним позовом, в якому просив визнати за ним право власності на домоволодіння по АДРЕСА_1, що складається з житлового будинку літера «А» житловою площею 140,5 кв.в., загальною 197,9 кв.м. та сараю під літерою «Б» загальною площею 51,6 кв.м.

Свої вимоги аргументовував тим, що ОСОБА_3 не визнає та оспорює його право власності на дане майно, а тому він змушений звернутися до суду з позовом про визнання свого права власності на це майно.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 15 листопада 2012 року - у задоволенні первісного позову - відмовлено.

Зустрічний позов задоволено.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на домоволодіння по АДРЕСА_1, що складається з житлового будинку літ. «А» житловою площею 140,5 кв.в., загальною 197,9 кв.м. та сараю під літерою «Б» загальною площею 51,6 кв.м. Вирішено питання судових витрат.

21.01.2013 року ОСОБА_1 звернувся із заявою про роз'яснення рішення суду, в якій просив надати роз'яснення рішення Святошинського районного суду м. Києва від 15 листопада 2012 року у справі №2608/17312/12; 2/2608/7248/12, а саме вказавши, що при прийнятті рішення судом у тексті було вказано «домоволодіння по АДРЕСА_1», що фактично слід рахувати як «домоволодіння по АДРЕСА_2 літера «Б» житловою площею 140,5 кв.в., загальною 197,9 кв.м. та сараю під літерою «В» загальною площею 51,6 кв.м.».

Свою заяву мотивував тим, що він отримав Довідку від 11.01.2013 року за № ПБ-2012 № 938 про показники об'єкта нерухомого майна, згідно якої вказано, що вищезазначена будівля фактично знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, а не АДРЕСА_1 з подальшою зміною літерації домоволодіння.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 20 лютого 2013 року заяву задоволено.

Роз'яснено, що «домоволодіння по АДРЕСА_1, літери «А» та «Б» у тексті рішення Святошинського районного суду м. Києва від 15.11.2012р. у справі № 2/2608/7248/12 слід рахувати як «домоволодіння по АДРЕСА_2 літера «Б» житловою площею 140,5 кв.в., загальною 197,9 кв.м. та сараю під літерою «В» загальною площею 51,6 кв.м.».

11.02.2015 року прокурор Прокуратури міста Києва С. Юлдашев в інтересах держави в особі Київської міської ради звернувся до суду із заявою про перегляд судових рішень Святошинського районного суду міста Києва від 15.11.2012 р. та від 20.02.2013 р. у зв'язку з нововиявленими обставинами, в якій просив скасувати рішення Святошинського районного суду міста Києва від 15.11.2012 у справі № 2608/17312/12 в частині задоволення зустрічного позову ОСОБА_1 Прийняти нове судове рішення в цій частині, яким відмовити у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 Скасувати ухвалу Святошинського районного суду міста Києва від 20.02.2013 у справі № 2608/17312/12. Прийняти нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 про роз'яснення судового рішення.

В мотивування вимог посилався на те, що судом при постановленні таких рішень не було враховано істотних обставин, які існували на час розгляду справи, проте не були відомі, а також те, що ці обставини входять до предмета доказування та впливають на висновки суду у справі, зокрема те, що вирішуючи питання належності домоволодіння по АДРЕСА_1, після роз'яснення рішення АДРЕСА_2 літера «Б» в м.Києві, судом не було враховано, що таких будівель на час розгляду справи фактично не було. Не було враховано судом і те, що взагалі відсутні докази, які б підтверджували право власності ОСОБА_1 на майно за вказаною адресою. Крім того, в період 1946-1985 років вказана земельна ділянка взагалі не виділялась громадянам.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 12 травня 2015 року заяву задоволено.

Рішення Святошинського районного суду м.Києва від 15.11.2012 року в частині задоволення зустрічного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання права власності скасовано і постановлено нове, яким позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання права власності залишено без задоволення.

Ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 20.02.2013 року про роз'яснення рішення Святошинського районного суду м. Києва від 15.11.2012 року скасовано та постановлено нове рішення про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 про роз'яснення судового рішення.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_5 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Святошинського районного суду м. Києва про відкриття провадження за нововиявленими обставинами у справі № 2608/17312/12 від 18.03.2015р. та ухвалити нове рішення, яким відмовити прокурору м. Києва в прийнятті заяви про перегляд судових рішень Святошинського районного суду м. Києва від 15.11.2012 та від 20.02.2013 у справі № 2608/17312/12 у зв'язку з нововиявленими обставинами та скасувати рішення Святошинського районного суду м. Києва від 12.05.2015 року, посилаючись на те, що суд постановив ухвалу та рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, висновки не відповідають обставинам справи та наявним в матеріалах справи доказам.

Вказує на те, що прокурора м. Києва, а також осіб, в інтересах яких він виступає - держава, Київська міська рада - станом на день відкриття провадження, тобто на 18.03.2015р., у якості осіб, які беруть участь у справі, залучено не було, що дає всі підстави вважати, що право на подання заяви про перегляд у зв'язку з нововиявленими обставинами в нього відсутнє.

Крім того, Прокуратура м. Києва безпосередньо дізналася про наявність оскаржуваних рішень Святошинського районного суду м. Києва у справі № 2608/17312/12 від 15.11.2012р. та від 20.02.2013р. ще 05.01.2015р. за заявою ОСОБА_6 з вхідним № 05/1/3-33-15 (арк. справи 99). Проте заява про перегляд судових рішень Святошинського районного суду м. Києва від 15.11.2012 та від 20.02.2013 р. у справі № 2608/17312/12 у зв'язку з нововиявленими обставинами Прокуратурою м. Києва була подана до Святошинського районного суду м. Києва лише 09.02.2015р. Клопотання про поновлення пропущеного строку для подання вищевказаної заяви Прокуратурою м. Києва подано не було.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 - ОСОБА_5 апеляційну скаргу підтримала та просила її задовольнити з вищевказаних підстав.

Представник Прокуратури міста Києва проти апеляційної скарги заперечувала, просила рішення суду у справі залишити без зміни.

Заслухавши доповідь судді Кравець В.А., обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав:

Задовольняючи заяву, суд виходив з її доведеності та обґрунтованості.

Висновок суду відповідає обставинам справи та ґрунтується на вимогах закону.

З матеріалів справи убачається, що суд при ухваленні рішення від 15.11.2012 року та вирішуючи питання права власності ОСОБА_1 на домоволодіння по АДРЕСА_1, що складається з житлового будинку літера «А» житловою площею 140,5 кв.м., загальною 197,9 кв.м. та сараю під літерою «Б» загальною площею 51,6 кв.м. виходив з того, що у 1969 році бабці ОСОБА_1 було надано право на забудову вказаної земельної ділянки, яка в тому ж 1969 році і побудувала будинок під літерою «А» житловою площею 140,5 кв.м., загальною 197,9 кв.м. та сараю під літерою «Б» загальною площею 51,6 кв.м., який у 2012 році було реконструйовано ОСОБА_1, оскільки той морально та матеріально застарів, з виготовленням необхідної технічної документації.

Проте, при здійсненні прокуратурою відповідної перевірки в межах їх компетенції було встановлено та належними доказами підтверджується, що правовстановлюючі документи, які б посвідчували право власності на вказане домоволодіння відсутні.

Згідно відповіді Київського БТІ від 03.02.2015 року та від 05.11.2012 року за № 37282 будівлі за адресою АДРЕСА_1 та вул. АДРЕСА_2 будівлі літерою Б та літерою В на праві власності ні за ким не зареєстровані.

Так, з даних Державного архіву міста Києва (лист від 03.02.2015 № 02/23/П-20/175) вбачається, що згідно з журналами реєстрації рішень Ф.Р-17 «Виконавчий комітет Шевченківської (Молотівської) районної Ради депутатів трудящих м. Києва» за 1969 рік та за покажчиком фондів до Р-6 «Головне архітектурно-планувальне управління виконавчого комітету Київської міської ради народних депутатів 1946-1985 років» указана земельна ділянка громадянам не відводилася, тоді як в мотивувальній частині рішення суду від 15.11.2012 року зазначено, що у 1969 році бабці ОСОБА_1 було надано право на забудову вказаної земельної ділянки.

Із довідки Київського БТІ від 11.01.2013 року, яка видавалася на ім'я ОСОБА_1 також вбачається, що земельна ділянка за адресою АДРЕСА_1 літера «А» не видавалася під будівництво і не реєструвалася та повідомлено, що виготовити та видати технічний паспорт немає можливості, у зв'язку з тим, що ця будівля фактично знаходиться за іншою, а ніж вказано в судовому рішенні адресою, а саме по вул.. АДРЕСА_2 літера «Б» та знаходиться в напівзруйнованому стані, тоді як в згадуваному рішенні суду в мотивувальній частині зазначено, що ОСОБА_1 провів реконструкцію будинку саме по вул. АДРЕСА_1 і що у 2012 році таку реконструкцію було ним завершено та саме там він постійно проживає, в підтвердження чому надав суду технічну документацію за 2012 рік, що не узгоджується із вищезазначеним.

Згідно ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (ст. 317 ЦК України).

Згідно ст. 324 ЦК України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об'єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, встановлених Конституцією України. Кожен громадянин має право користуватися природними об'єктами права власності Українського народу відповідно до закону.

Особливості здійснення права власності на культурні цінності встановлюються законом (ч.8 ст. 319 ЦК України).

Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів (ч.1 ст. 328 ЦК України).

Згідно ст. 334 ЦК України право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Отже висновки суду про те, що ОСОБА_1 є власником спірних будівель зроблено без урахування істотних для справи обставин, які існували на час її розгляду, однак не були відомі сторонам та суду.

Наразі, суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги про визнання права власності на домоволодіння за ОСОБА_1, безпідставно виходив з положень ст. 392 ЦК України, відповідно до якої власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, оскільки ст. 392 ЦК України застосовуються у випадку, коли захищається існуюче право власності, набуте на законних підставах.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що спір між ОСОБА_3 та ОСОБА_1, який був вирішений ухваленням рішення від 15.11.2012 року, носить штучний характер і був спрямований лише на те, щоб судовим рішенням визнати право власності, якого не існує.

Відповідно до ст.361 ЦПК України підставами для скасування рішення за нововиявленими обставинами є, зокрема, істотні для справи обставини, що не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи, встановлені вироком суду, що набрав законної сили, завідомо неправдиві показання свідка, завідомо неправильний висновок експерта, завідомо неправильний переклад, фальшивість документів або речових доказів, що потягли за собою ухвалення незаконного або необґрунтованого рішення, скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення рішення чи постановлення ухвали, що підлягають перегляду, встановлена Конституційним Судом України неконституційність закону, іншого правового акту чи їх окремого положення, застосованого судом при вирішенні справи, якщо рішення суду не виконане.

Нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин (частина друга статті 361 ЦПК).

Необхідними умовами нововиявлених обставин, визначених пунктами 1, 2 частини другої статті 361 ЦПК, є те, що вони існували на час розгляду справи; ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов'язки осіб, які беруть участь у справі. Для визначених пунктами 3, 4 частини другої статті 361 ЦПК нововиявлених обставин необхідними умовами є те, що вони існували на час розгляду справи, але підстави виникли після ухвалення рішення у справі (зокрема, шляхом скасування судового рішення, яке стало підставою для його ухвалення), спростовують обставини, встановлені судом на час розгляду справи, та мають важливе значення для її розгляду.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів погоджується з аргументованим висновком суду першої інстанції про те, що рішення Святошинського районного суду міста Києва від 15.11.2012 року та ухвала про його роз'яснення від 20.02.2013 року є незаконними, такими, що підлягають до скасування, а обставини, що викладені Прокуратурою м. Києва є нововиявленими, тобто такими, що існували на час розгляду справи, але не були відомі заявникові та входять до предмета доказування у справі.

Твердження апелянта про те, що суд першої інстанції ухвалюючи рішення про скасування рішення Святошинського районного суду м. Києва від 15.11.2012 року в частині задоволення зустрічного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання права власності не дотримався вимог ч.1 ст. 362 ЦПК України, відповідно до якої, заяви про перегляд у зв'язку з нововиявленими обставинами можуть бути подані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не заслуговують на увагу з огляду на таке.

Прокурор - особливий суб'єкт цивільного процесу, і його участь викликана необхідністю виконання функції представництва інтересів громадянина або держави у випадках, передбачених законом «Про прокуратуру». Тобто ця функція представництва інтересів у суді є для органів прокуратури конституційною.

Представництво інтересів громадянина або держави прокурор здійснює з урахуванням підстав, визначених статтею 36-1 Закону України від 5 листопада 1991 року № 1789-XII "Про прокуратуру".

Інші органи та особи, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, не мають права звертатися до суду із заявою про перегляд судового рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами, а також брати участь у справі, якщо вони не брали участі у справі.

Разом з тим, виходячи з процесуальних обмежень прокурора на звернення із заявою про скасування рішення за нововиявленими обставинами, колегія дійшла висновку, що розгляд заяви здійснювався судом за правилами, встановленими законом для суду першої інстанції, а переглядаючи рішення, ухвалене судом, колегія відповідно до ст.. 309 ЦПК України не знаходить підстав до його скасування, незважаючи на посилання апелянта про порушення процесуальних норм при відкритті провадження за нововиявленими обставинами, оскільки відповідно до ст. 308 ЦПК України та п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 24.10.2008 року «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду лише формальних міркувань.

В силу ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відсутні в апеляційній скарзі доводи, які б давали підстави до скасування рішення суду, оскільки при розгляді справи у апеляційному суді скаржник не надав будь - яких переконливих доказів на спростування висновків суду першої інстанції.

Отже, суд першої інстанції всебічно і об'єктивно дослідив всі обставини справи, зібраним доказам дав вірну правову оцінку й постановив рішення, що відповідає вимогам закону.

Рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 303,304,307,308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 12 травня 2015 року в справі залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги до цього суду.

Головуючий Судді