Справа № 201/4938/15-ц
Провадження № 2/201/1798/2015р.
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 жовтня 2015р. Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська
в складі : головуючого - судді - Ткаченко Н.В.
при секретарі Кірієнко Ю.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ПАТ КБ «ПриватБанк» про розірвання договору, повернення депозитного вкладу та суми нарахованих відсотків,

В С Т А Н О В И В :
26.03.2015р. ОСОБА_1 звернулася до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк» про розірвання договору, повернення депозитного вкладу та суми нарахованих відсотків (а.с. № 1-3).

27.10.2015р. представником позивача Гусаровим В.О. (діє на підставі довіреності від 20.02.2015р. - а.с. № 84) було подано заяву про уточнення позовних вимог, зміст якої зводиться до виправлення технічних помилок по тексту позовної заяви. Також надано клопотання, в якому представник позивача зазначає, який розмір відсотків підлягає стягненню з банку на користь позивачки станом на 27.01.2015р. (а.с. № 72, 77).

В обґрунтування позовних вимог представник позивача - ОСОБА_2 в позовній заяві та в наданому 27.10.2015р. уточненні позову посилався на те, що 12.02.2014р. між позивачкою та відповідачем було укладено договір банківського вкладу «Стандарт» № SAMDNWFD400. Позивачка зі свого боку перерахувала на свій особовий рахунок грошові кошти в розмірі 13 000 доларів США. 16.02.2015р. позивачка звернулася до ПАТ КБ «Приватбанк» з вимогою дострокового розірвання договору та повернення депозиту, проте їй було повідомлено про неможливість цього. Просив суд розірвати договір банківського вкладу від 12.02.2015р. № SAMDNWFD400, стягнути з ПАТ КБ «Приватбанк» грошові кошти за договором банківського вкладу № SAMDNWFD400 від 12.02.2014р. у розмірі 13 000 дол. США з нарахованими відсотками за користування коштами в розмірі 2116,34дол. США.

В наданому суду 27.10.2015р. клопотанні представник позивача Гусаров В.О. позовні вимоги підтримав, просив розглядати справу за його відсутності та без фіксування процесу технічними засобами (а.с. № 77).

Представник відповідача Наконечна А.В. (діє на підставі довіреності від 03.12.2014р.- а.с. № 65) в наданих суду 02.07.2015р. запереченнях (а.с. № 35-62) просила відмовити в задоволені позову з тих підстав, що договори банківського вкладу з позивачкою укладалися на території Автономної Республіки Крим, яка є тимчасового окупованою територією, у зв`язку з чим відокремлений підрозділ ПАТ КБ «Приватбанк» на території АРК припинив свою діяльність. Окрім того окупаційна влада фактично здійснила конфіскацію майнового комплексу ПАТ КБ «Приватбанк», у зв`язку з чим, відповідач також не мав можливості здійснювати банківську діяльність на окупованій території. Згідно повідомлень, які поширюються в АРК, майно ПАТ КБ «ПриватБанк», яке знаходиться на території Криму, буде реалізоване, а за рахунок цих коштів здійснюватиметься розрахунок з вкладниками відповідача. Окрім того, відповідно до закону Російської Федерації № 39-ФЗ від 04.04.2014р. зобов`язання здійснювати компенсаційні виплати клієнтам банківських установ на території Республіки Крим взяла на себе автономна некомерційна організація «Фонд захисту вкладників». Згідно офіційних повідомлень вказана організація замінила ПАТ КБ «Приватбанк» за всіма зобов`язаннями, в тому числі депозитними, орендними, кредитними тощо, а ухвалою Центрального районного суду м. Сімферополя від 21.04.2014р. автономній некомерційній організації «Фонд захисту вкладників» в довірче управління переданий майновий комплекс Філії «Кримське РУ ПАТ КБ «Приватбанк». Викладені факти в сукупності свідчать про те, що зобов`язання за договорами ПАТ КБ «Приватбанк», укладеними працівниками Філії «Кримське РУ ПАТ КБ «Приватбанк», виконує автономна некомерційна організація «Фонд захисту вкладників» за рахунок майна банку, яке знаходиться на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя.

В наданій суду 27.10.2015р. заяві представник ПАТ КБ «Приватбанк» - Лопатнікова А.В. (діє на підставі довіреності від 06.08.2014р. - а.с. № 74) зазначила, що докази, надані позивачем засвідчені неналежним чином, та не можуть бути прийняті до уваги (а.с. № 73). Представник відповідача Якименко О.В. (діє на підставі довіреності від 01.08.2013р. - а.с. № 76) просив розглядати справу за його відсутності та без фіксування процесу технічними засобами (а.с. № 75).

За такими обставинами на підставі ст. 169, ч. 2 ст. 197 ЦПК України, суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності сторін та без фіксування процесу технічними засобами.

Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що в задоволені позовних вимог слід відмовити в повному обсязі з наступних підстав.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідносини, в яких одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» від 07.12.2000р., банківські рахунки - це рахунки, на яких обліковуються власні кошти, вимоги, зобов`язання банку стосовно його клієнтів і контрагентів та які дають можливість здійснювати переказ коштів за допомогою банківських платіжних інструментів. Відкриття та ведення рахунків клієнтів є одним із видів банківської діяльності на підставі ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» та ст. 6 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» від 05.04.2001р. Види рахунків, які можуть відкриватися банками своїм клієнтам перелічені в ст. 7 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні».

З огляду на визначення договору банківського вкладу, що закріплене в ЦК України та інших нормативно-правових актах, банківський вклад (депозит) - це кошти в готівковій або безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку, які підлягають виплаті вкладнику відповідно до законів України та умов договору (стаття 2 Закону України від 07.12.2000р. N 2121-III «Про банки і банківську діяльність»).

Договір банківського вкладу є реальним, оплатним договором і вважається укладеним з моменту прийняття банком від вкладника або третьої особи на користь вкладника грошової суми (вкладу).

Положення статті 1059 ЦК України врегульовує питання форми банківського вкладу та наслідки недодержання письмової форми договору. Так, за змістом цієї статті договір банківського вкладу укладається у письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. У разі недодержання письмової форми договору банківського вкладу цей договір є нікчемним.

Відповідно до пункту 1.4 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними та фізичними особами, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 3 грудня 2003 року № 516, пунктів 1.8, 1.10 Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12.11.2003р. № 492 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17.12.2003р. за № 1172/8493, пункту 8 глави 2 «Приймання банком готівки» розділу ІІІ «Касові операції банків з клієнтами» Інструкції про касові операції в банках України, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 14.08.2003р. № 337, письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту.

Зокрема, такий документ повинен містити: найменування банку, який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час, час виконання операції), також підпис працівника банку, який прийняв готівку, та відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку, засвідчений електронним підписом САБ.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України у справі № 6-118цс14 від 29.10.2014р.

Судом встановлено, що на сьогоднішній день позивачка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. № 80-82).

З матеріалів справи вбачається, що на підтвердження укладення між банком та позивачкою депозитного договору від 12.02.2014р. № SAMDNWFD400 вклад «Стандарт», представником позивачки було надано копію договору, який було засвідчено суддею після огляду оригіналу (а.с. № 5).

Крім того, в матеріалах справи міститься квитанція про перерахування грошових коштів в розмірі 13000дол. США, оригінал якої також було оглянуто суддею (а.с. № 6).

Не маючи наміру продовжувати дію договору, 16.02.2015р. позивачка звернулася до ПАТ КБ «Приватбанк» з вимогою дострокового розірвання договору та повернення депозиту (а.с. № 7-10), на що 25.02.2015р. банком була надана відповідь (а.с. № 11-12).

Крім того, на підтвердження укладення між сторонами договору, представником позивача було надано копії квитанцій від 22.09.2014р., які на думку представника, підтверджують отримання позивачкою відсотків за депозитним договором (а.с. № 14).

Відповідно до ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст. 64 ЦПК України, письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. Письмові докази, як правило, подаються в оригіналі. Якщо подано копію письмового доказу, суд за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, має право вимагати подання оригіналу.

З наданої для огляду позивачем оригіналу квитанції від 12.02.2014р. (а.с. № 6), вбачається, що вона не містить необхідних реквізитів, передбачених вищезазначеними Положенням та Інструкціями, зокрема, відбитку печатки (штампа) банку, а тому вважати цей документ належним доказом, суд не може.

Крім того, представник відповідача оглянувши оригінал договору банківського, наданий представником позивача, зазначила, що він не містить оригінального підпису відповідальної особи банку та «мокрого» відбитку печатки банку, а тому договір, наданий представником позивача є неналежним доказом по справі.
Квитанції від 22.09.2014р., на які представник позивачки посилається, як на доказ сплати банком процентів за договором банківського вкладу № SAMDNWFD400 від 12.02.2014р. також не можуть бути належними та допустимими доказами, оскільки вбачається, що зазначений в позовних вимогах номер договору не збігається з номером договору, що зазначений в квитанціях (а.с. № 5, 14).
Крім того, доказів, що підтверджують наявність на час звернення до суду грошових сум на рахунках позивачки, відкритих на підставі спірного договору, сторонами не надано.
Отже, оскільки позивачкою та її представником не надано до суду жодного належного та допустимого доказу на підтвердження договірних відносин (доказів внесення позивачкою грошових коштів на рахунок відповідача, відкритий для зарахування вкладу (депозиту), не надано суду ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту, які визначені, як обов`язкове підтвердження внесення грошової суми на відкритий рахунок), тому у суду відсутні підстави вважати встановленим факт існування між сторонами договірних відносин та в задоволені позовних вимог слід відмовити в повному обсязі у зв`язку з недоведеністю.

Обговорюючи питання розподілу судових витрат відповідно до ст. 88 ЦПК України, враховуючи, що позивачка при подачі позову була звільнена від сплати судового збору за законом (захист прав споживачів) на підставі Закону України «Про судовий збір» в редакції, що діяла до 01.09.2015р., та в задоволені позову їй відмовлено, суд вважає за можливе компенсувати їх за рахунок держави.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 509, 526, 551 1058, 1059 ЦК України, Законом України «Про банки і банківську діяльність» від 07.12.2000р. та Законом України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» від 05.04.2001р., ст. ст. 10, 11, 57, 58, 60, 64, 88, 169, ч. 2 ст. 197, ст. ст. 212, 213, 215 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :
В задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до ПАТ КБ «ПриватБанк» про розірвання договору, повернення депозитного вкладу та суми нарахованих відсотків відмовити.
Рішення суду може бути оскаржене в апеляційний суд Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів.
Суддя: Ткаченко Н.В.