УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2015 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого судді Крижанівської Г.В.,

суддів Шебуєвої В.А., Оніщука М.І.,

при секретарі Заліській Г.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом Комунального підприємства «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 08 квітня 2015 року, -

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2014 року позивач звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2 стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги.

Свої вимоги обґрунтував тим, що відповідачі зареєстровані та проживають у квартирі АДРЕСА_1.

Позивач зазначив, що відповідачі належним чином не здійснювали оплату за надання житлово-комунальні послуги, в результаті чого утворилась заборгованість.

Посилаючись на викладене, з урахуванням уточнень до позовних вимог, позивач просив стягнути з відповідачів заборгованість за період з 01.02.2012 по 01.04.2013 в розмірі 5 771,65 грн., інфляційні втрати в сумі 19,52 грн., 3 % річних від простроченої суми в розмірі 96,73 грн. та судові витрати в сумі 243, 60 грн.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 08.04.2015 позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 заборгованість по квартирній платі та платі за комунальні послуги у розмірі 4 328, 74 грн., інфляційні втрати в розмірі 14, 64 грн., 3 % річних від простроченої суми - 72,55 грн. Стягнуто з ОСОБА_2 заборгованість по квартирній платі та платі за комунальні послуги у розмірі 1442,91 грн., інфляційні втрати в розмірі 4,88 грн., 3 % річних - 24,18 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 182, 70 грн. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, мотивуючи її тим, що судом першої інстанції було порушено норми процесуального права та неправильно застосовано норми матеріального права.

Апелянт зазначила, що не погоджується з рішенням суду в частині стягнення з неї заборгованості в розмірі 1442, 91 грн., вважає його незаконним та неправосудним.

Справа № 761/6953/15-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/7657/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Саадулаєв А.І. Доповідач у суді апеляційної інстанції: Крижанівська Г.В. .
Вказувала, що не укладала ніяких договорів з позивачем і жодного разу не сплачувала за комунальні послуги, оскільки не проживала у квартирі, про що неодноразово повідомляла позивача. Також позивачем не було запропоновано укласти відповідні договори.

Крім того, звернула увагу, що зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1

Вважала, що наданий позивачем розрахунок не відповідає стандартам, а саме: не містить дати, підпису та печатки, а відтак не є належним та допустимим доказом.

Враховуючи зазначене просила рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 08 квітня 2015 року в частині стягнення з ОСОБА_2 суми заборгованості, інфляційних втрат та 3 % річних від простроченої суми скасувати. В іншій частині залишити рішення без змін.

Представники відповідача ОСОБА_2 просили апеляційну скаргу задовольнити з наведених у ній підстав.

Представник позивача проти доводів апеляційної скарги заперечувала, просила її відхилити з огляду на її безпідставність.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення в цій частині, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є співвласниками квартирі АДРЕСА_1 що підтверджується довідкою форми №3 (а.с. 72).

Згідно із розрахунком заборгованості за житлово-комунальні послуги за період з 01.02.2012 по 01.04.2013, розмір заборгованості відповідачів становить 5887,9 грн., що складається із суми основного боргу - 5771,65 грн., інфляційні втрати - 19,52 грн., 3% річних - 96,73 грн. (а.с. 35).

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно ч. 1 ст. 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил; споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу.

Пунктом 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

За змістом ч. 1 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що відсутність договору пронадання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Крім того, доказів на підтвердження відмови виконавця житлово-комунальних послуг в укладенні відповідного договору апелянт не надала.

Разом з тим, пунктом 7 «Правил користування приміщеннями житлових будинків», затверджених постановою Кабінету міністрів України № 45 від 24.01.2006 передбачено, що власник та наймач (орендар) квартири зобов'язаний: укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем відповідно до типового договору; оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом; дотримуватися вимог нормативно-правових актів у сфері житлово-комунальних послуг, пожежної і газової безпеки, санітарних норм і правил.

Враховуючи вищезазначене, доводи апелянта щодо правомірності несплати за отримані житлово-комунальні послуги у зв'язку з відсутністю укладеного договору про надання вказаних послуг, судом до уваги не приймаються.

На підтвердження своїх вимог позивачем надано розрахунок суми заборгованості відповідачів з урахуванням індексу інфляції та 3 % річних, з якого вбачається, що загальна сума заборгованості становить 5887,9 грн.

Колегія суддів погоджується і з висновком суду першої інстанції щодо наявності підстав для стягнення заборгованості з обох відповідачів, оскільки квартира належить на праві власності обом відповідачам.

Відповідно до ст. 360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов'язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов'язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов'язаннями, пов'язаними із спільним майном.

Оскільки частка у праві власності на квартиру належить ОСОБА_2 з 1999 року, на неї покладається обов'язок утримувати належне їй майно незалежне від того, чи мала вона можливість в повному обсязі реалізувати правомочності власника.

Відтак, доводи ОСОБА_2 про те, що вона лише з 2012 року вселилася у квартиру АДРЕСА_1 судом до уваги не приймаються.

Згідноч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Доводи апеляційної скарги про те, що розрахунок заборгованості, наданий позивачем не є належним доказом у справі, а також те, що відсутні підстави для стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги з ОСОБА_2, спростовуються наявними у справі доказами. Апелянт не надала суду жодних належних та допустимих доказів на підтвердження доводів, викладених у скарзі, а відтак вони є безпідставними та необґрунтованими.

Розглядаючи спір, суд першої інстанції в межах доводів позову повно і всебічно дослідив обставини справи, дав належну оцінку доказам, правильно визначив правову природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, і прийшов до правильного висновку про задоволення позовних вимог, про що ухвалив відповідне рішення.

Інші доводи скарги цих висновків не спростовують, не впливають на правильність прийнятого судом рішення і, з огляду на вимоги ст. 308 ЦПК України, не можуть бути визнані підставою для його скасування, тому підлягають відхиленню.

Керуючись ст. 218, 303, 307, 308, 313, 314, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 08 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Г.В. Крижанівська

Судді: М.І. Оніщук

В.А. Шебуєва