АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/2579/15 Справа № 179/1843/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - Ковальчук Т. А. Доповідач - Куценко Т.Р.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2015 року м. Дніпропетровськ 08 квітня 2015 року Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

Головуючого - Куценко Т.Р.

суддів - Волошина М.П., Демченко Е.Л.

при секретарі - Філіпповій К.Д.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську

цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_2,

на рішення Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 23 грудня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Олександрівської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області, ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа: Магдалинівська державна нотаріальна контора про визнання права спільної сумісної власності на житловий будинок, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2 у вересні 2014 року звернулася до суду з позовом в якому просить визнати за нею право власності на ? частину будинку, та визнати цей будинок спільним майном подружжя /а.с. 2-4, 21-23/.

В обґрунтування своїх вимог посилалася на те, що 05.09.2980 року вона зареєструвала шлюб з ОСОБА_5, 04.02.1983 року вони з чоловіком купили будинок, який знаходиться за адресою АДРЕСА_1.

24.12.2001 року шлюб було розірвано, за обоюдною домовленістю, колишній чоловік позивача ОСОБА_5 переїхав до своїх батьків, де постійно проживав.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер, позивач посилається на те, що будинок був придбаний під час шлюбу, за спільні кошти, а тому він є спільною сумісною власністю подружжя, а позивач має право на ? частину цього будинку.

Рішенням Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 23.12.2014 року позивачу було відмовлено у задоволенні позовних вимог /а.с. 115-117/.

З рішенням суду не погодилася позивач ОСОБА_6 і звернулася до суду з апеляційною скаргою в якій просить рішення суду скасувати, та ухвалити нове, яким задовольнити її позовні вимоги, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права /а.с. 122-126/.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню, відповідно до п.3,4 ч.1 ст. 309 ЦПК України.

Судом встановлено, що 05.09.2980 року ОСОБА_2 зареєструвала шлюб з ОСОБА_5, про що Очеретуватською сільською радою було зроблено актовий запис № 15 /а.с. 7/.

04.02.1983 року вони з чоловіком купили будинок, який знаходиться за адресою АДРЕСА_1 /а.с. 154/.

24.12.2001 року шлюб було розірвано, про що відділом РАГСу Магдалинівського РУЮ Дніпропетровської області зроблено актовий запис № 103 /а.с. 8/.

За обоюдною домовленістю, колишній чоловік позивача ОСОБА_5 переїхав до своїх батьків, де постійно проживав.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер, про що виконкомом Олександрівської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області 16.12.2013 року зроблено актовий запис № 08 /а.с. 61/.

Після цього ОСОБА_2 звертається до нотаріальної контори з заявою, та посилаючись на ст. 70, 71 Закону України «Про нотаріат» просить видати їй свідоцтво про право власності на частину спірного будинку /а.с. 72-73/.

Листом від 12.08.2014 року Магдалинівської державної нотаріальної контори їй було відмовлено їй було відмовлено через відсутність правовстановлюючих документів на домоволодіння /а.с. 13/.

За таких обставин, суд першої інстанції помилково прийшов до висновку, що через те, що позивач ОСОБА_2, за життя колишнього чоловіка ОСОБА_5 не зверталася до суду з вимогами про поділ майна, яке є сумісною власністю, що на час відкриття спадщини їх шлюб було розірвано, через що позивач не може вважаться спадкоємицею ОСОБА_5, крім того з заявою про прийняття спадщини позивач до нотаріальної контори не зверталася, тому її позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Але погодитися з такими висновками суду першої інстанції не можна, з наступних підстав.

Постановляючи рішення суд першої інстанції посилався на ст. 60, 69, 79 СК України, але відповідно до ч.1 ст. 58 Конституції України та за загальним правилом дії законів та нормативно-правових актів у часі норми Сімейного Кодексу України застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набрання ним чинності, тобто не раніше 1.01.2004 року.

Відповідно до чинного на час виникнення спірних правовідносин законодавства спільною сумісною власністю є: майно, нажите подружжям за час шлюбу, що передбачено ст. 16 Закону України «Про власність» та ст. 22 КпШС України; майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї чи майно, що є у власності осіб, які ведуть селянське (фермерське) господарство, якщо письмовою угодою між членами сім'ї чи членами селянського (фермерського) господарства не передбачено інше.

Оскільки, права та обов'язки щодо спірного майна виникають з моменту його придбання, тому правовий режим майна придбаного у 1983 році подружжям і правовідносини із приводу цього майна, не можуть регулюватися нормами СК України, який набрав чинності з 01.01.2004 року.

Відповідно до ч.1 ст. 22 КпШС України майно нажите подружжям під час шлюбу, є їх спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування та розпорядження цим майном.

Відповідно до ст. 16 Закону України «Про власність» який діяв на той час, майно, нажите подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної сумісної власності. Здійснення ними цього права регулюється цим Законом і КпШС України.

Таким чином, для виникнення спільного майна подружжя необхідно щоб воно було придбано у шлюбі.

Згідно з вимогами ч. 1,4 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Проте суд першої інстанції встановивши факт придбання будинку по АДРЕСА_1 у 1983 році під час шлюбу, те, що позивач до цього часу зареєстрована та проживає у цьому будинку, що підтверджується довідкою виконкому Олександрівської сільської ради /а.с. 12/, безпідставно послався на спадкове право, вийшов за межі позовних вимог та відмовив у задоволенні позовних вимог.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_2 про визнання будинку АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю подружжя та визнання за нею права власності на ? частину цього будинку підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Рішення Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 23 грудня 2014 року - скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_2 - задовольнити.

Визнати будинок АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю подружжя.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на ? частину будинку АДРЕСА_1.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з цього часу.

Головуючий: Куценко Т.Р.

Судді: Волошин М.П.

Демченко Е.Л.