Кодимський районний суду Одеської області
____________________________________________________________________________________________________ Справа № 503/11/15-ц
Провадження №2/503/106/15
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.03.2015 року м. Кодима Одеської області

Кодимський районний суд Одеської області в складі:

головуючого - судді Сопільняка О.М.

при секретарі Вдовиченко В.О.

участю позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Кодима Одеської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності, ділової репутації та стягнення моральної (немайнової) шкоди,

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 05 січня 2015 року звернувся до Кодимського районного суду Одеської області з позовом до відповідача ОСОБА_2 про захист честі, гідності і ділової репутації та стягнення завданої моральної (немайнової) шкоди в сумі 1000 грн.

В судовому засіданні позивач свій позов підтримав та пояснив, що 22 листопада 2014 року відповідач ОСОБА_2 звернувся до Кодимського РВ ГУМВС України в Одеській області з заявою, в якій вказав, що позивач вчинив відносно нього протиправні дії, зокрема вчинив з ним сварку та висловлювався на його адресу нецензурними словами, погрожував йому. Зазначені відомості є недостовірними, оскільки ніякої сварки він з відповідачем не влаштовував, а у зазначений відповідачем час перебував на мітингу, присвяченому пам'яті жертвам Голодомору. Своїм наклепом відповідач посягнув на його честь, гідність та ділову репутацію приватного підприємця та спричинив йому моральну шкоду у розмірі 1000 грн. З цих підстав просив визнати поширену відповідачем інформацію про сварку недостовірною, зобов'язати відповідача вибачитись перед ним в залі суду, а також стягнути з відповідача моральну шкоду в сумі 1000 грн. та понесені ним судові витрати.

Відповідач ОСОБА_2 заявленого позову не визнав та в судовому засіданні пояснив, що між ним та позивачем ОСОБА_1 виникли та існують тривалі неприязнені відносини. 08 листопада 2014 року о 21 години на його мобільний телефон зателефонував чоловік, який представився ОСОБА_1, після чого почав йому погрожувати в'язницею та особистими неприємностями. 22 листопада 2014 року приблизно об 11 годині він йшов в м.Кодима по вул.Леніна, де зустрів відповідача ОСОБА_1, який почав з ним сваритись, погрожував йому в'язницею, ображав його нецензурними словами. У зв'язку з цим через декілька днів звернувся до Кодимського РВ ГУМВС України із заявою щодо вказаних неправомірних дій відповідача. Вважає, що жодних вимог закону він не порушив, тому у задоволенні позову ОСОБА_1 просив відмовити.

Вислухавши пояснення позивача та відповідача, заслухавши свідка ОСОБА_3, яка пояснила, що 22 листопада 2014 року в період з 10 приблизно до 11 години бачила позивача в м.Кодима біля пам'ятника жертвам Голодомору, дослідивши надані сторонами письмові докази, а також витребуваний судом висновок про результати розгляду звернення ОСОБА_2 №1094 від 01 грудня 2014 року, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 та необхідність відмови у їх задоволенні з наступних підстав.

Відповідно до ч.5 ст.55 Конституції України кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень та протиправних посягань.

Право кожного на повагу до його честі, гідності та ділової репутації є непорушним конституційним принципом, закріпленим в ст.ст.3 та 28 Конституції України.

Предметом даного позову є захист честі, гідності та ділової репутації позивача ОСОБА_1, порушення яких сталось внаслідок звернення відповідача ОСОБА_2 до Кодимського РВ ГУМВС України в Одеській області з заявою щодо неправомірних дій позивача.

Зокрема, судом встановлено, що 24 листопада 2014 року відповідач ОСОБА_2 звернувся до Кодимського РВ ГУМВС України в Одеській області з заявою, в якій просив прийняти міри до ОСОБА_1, який 22 листопада 2014 року близько 11 години в м.Кодима по вул.Леніна висловлювався на його адресою грубою брутальною лайкою, окрім цього, в цій же заяві вказав, що перед цим ОСОБА_1 в телефонній розмові погрожував йому фізичною розправою та в'язницею.

24 листопада 2014 року вказана заява була зареєстрована в Журналі єдиного обліку заяв і повідомлень Кодимського РВ ГУМВС України в Одеській області за №1858.

Постановою дільничного інспектора Кодимського РВ ГУМВС від 30 листопада 2014 року перевірка заяви ОСОБА_2 закінчена.

Структурно вказана постанова виготовлена таким чином, що факт сварки між позивачем та відповідачем визнано доведеним. Зокрема, дільничний інспектор в абзаці другому мотивувальної частини вказав наступне: «В ході збору матеріалів було встановлено, що гр-н ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебувають в неприязне них відносинах тривалий час.

22.11.2014 року гр-н ОСОБА_2 йшов по вул.Леніна в м.Кодима від залізничного вокзалу ст.Кодима до себе додому. Позаду нього йшов гр.-н ОСОБА_1 На ґрунті неприязне них відносин почав виражатись в його адресу грубою брутальною лайкою».

В той же час, через відсутність свідків вказаної події, дільничним інспектором міліції прийнято рішення припинити подальшу перевірку заяви ОСОБА_2

Відповідно до ст.11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають як з підстав, передбачених законодавством, так і з дій громадян, які хоч і не передбачені ним, але виходячи із загальних засад і змісту цивільного законодавства породжують цивільні права та обов'язки. Так, однією з підстав виникнення цивільних прав та обов'язків є завдання маральної (немайнової) шкоди (п.3 ч.2 ст.11 ЦК).

За загальним правилом (ст.ст.10, 11 ЦПК України) суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін (якими відповідно до ч.1 ст.30 ЦПК є позивач та відповідач), кожна з яких відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п.18 постанови №1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», у справах даної категорії на позивача покладається обов'язок довести факт поширення відомостей, які його ганьблять, особою, до якої пред'явлений позов, та порушення внаслідок цього його особистих немайнових прав. На відповідача ж покладено обов'язок довести, що поширені ним відомості відповідають дійсності.

Пленум Верховного Суду України в п.4 постанови №1 від 27 лютого 2009 року зазначив, що чинне законодавство України не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об'єктів судового захисту. Разом з тим, виходячи з загальних засад під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов'язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов'язків.

В п.15 вказаної постанови роз'яснено, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин:

а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб;

б) поширена інформація стосується певної фізичної особи, тобто позивача;

в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності;

г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

При цьому під поширенням інформації слід розуміти у т.ч. викладення відомостей в заявах, листах, адресованих іншим особам або хоча б одній особі.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Згідно з частиною третьою статті 277 ЦК негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації.

Разом з цим, Пленум Верховного Суду України в п.16 зазначеної постанови вказав, що відповідно до статті 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, їх посадових і службових осіб, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк. Суди повинні мати на увазі, що у випадку, коли особа звертається до зазначених органів із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевірити таку інформацію та надати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції, а не поширення недостовірної інформації.

Таким чином, звернення ОСОБА_2 до правоохоронного органу із заявою про перевірку обставин вчинених відносно нього дій не може бути свідченням посягання на честь, гідність та ділову репутацію відповідача ОСОБА_1, оскільки відповідач у передбачений Конституцією України та Законами України порядку звернувся до правоохоронного органу із заявою, переслідуючи, при цьому, бажання здійснити цю перевірки на предмет правомірності вчинених відносно нього дій, а не бажання посягнути на честь, гідність та ділову репутацію відповідача ОСОБА_1

У зв'язку з цим, підстав вважати, що зазначене звернення ОСОБА_2 посягнуло на честь, гідність та ділову репутацію відповідача ОСОБА_1 судом не встановлено, що є підставою для відмови у задоволенні вимог у цій частині, а також відмови у задоволенні вимог позивача про зобов'язання відповідача вибачитись та його вимог про стягнення моральної шкоди.

Окрім цього, вимоги позивача про зобов'язання відповідача вибачитись задоволенню не підлягають і з тих підстав, що примусове вибачення як спосіб судового захисту гідності, честі чи ділової репутації за поширення недостовірної інформації не передбачено у статтях 16, 277 ЦК України (абз.2 п.26 постанови №1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи»).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.213, 215, 218 ЦПК України, суд-

в и р і ш и в:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності, ділової репутації та стягнення моральної (немайнової) шкоди відмовити у повному обсязі.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду Одеської області через Кодимський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення суду виготовлено 10 березня 2015 року.

Суддя Сопільняк О.М.