АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/3031/15 Головуючий 1 інст. - Клименко А.М.
Категорія: договірні
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 квітня 2015 року судова колегія судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого - Кіся П.В.,

суддів: - Кружиліної О.А.,

- Макарова Г.О.,

за участю секретаря - Прийміч А.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 - Пономаренко Дениса Володимировича на заочне рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 04 березня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

21.11.2014 року до суду звернувся адвокат Пономаренко Д.В., діючий в інтересах ОСОБА_6 на підставі договору про надання правової допомоги від 07.11.2014 року, з позовом до ОСОБА_5 про відшкодування шкоди та просив стягнути з ОСОБА_5 борг у розмірі 24 523 грн. 18 коп.

В обґрунтування таких вимог представник ОСОБА_3 вказував, що у червні 2012 року ОСОБА_3 передав ОСОБА_5 для реалізації автомобільні шини і автомобільні диски, однак, незважаючи на чисельні звернення до ОСОБА_5 про повернення отриманих від реалізації цього товару грошових коштів, ОСОБА_7 до теперішнього часу не отримав гроші за переданий для реалізації товар. Вказував, що станом на 22.10.2014 року ринкова вартість спірного майна становить 24 523 грн. 18 коп., згідно звіту оцінювача - ПП ОСОБА_8

Заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 04 березня 2015 року у задоволення позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_7 - адвокат Пономаренко Д.В. просить скасувати рішення та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Вважає рішення суду необґрунтованим та такими, що постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права, а також невідповідності висновків суду обставинам справи.

В обґрунтування скарги апелянт зазначає, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні позовних вимог за недоведеністю, оскільки позивачу не було роз'яснено які саме докази він повинен надавати. Просив прийняти у якості належних доказів копії складених оперуповноваженим протоколів пояснень і складених слідчим протоколів допиту ОСОБА_3 у якості потерпілого, а ОСОБА_5 у якості підозрюваного, згідно яких відповідач визнавав отримання від ОСОБА_3 для реалізації автомобільних шин і дисків. Вимогу про прийняття вказаних копій протоколів у якості нових доказів апелянт обґрунтовував посиланням на те, що суд швидко розглянув справу і ухвалив рішення, не надавши позивачу достатнього часу для виготовлення копії протоколів з кримінальної справи і подання цих доказів до суду.

В судове засідання апеляційної інстанції автор позовної заяви і апеляційної скарги адвокат Пономаренко Д.В., не з'явився, причину неявки не повідомив.

Позивач ОСОБА_3 апеляційну скаргу підтримав і просив її задовольнити, посилаючись на ті є обставини, якими обґрунтовувалася позовна заява та апеляційна скарга.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

Згідно вимог ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності.

Згідно вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Дана справа до таких випадків не відноситься.

Доведення обставин, посилаючись на які позивач обґрунтовує свої вимоги, здійснюється шляхом надання суду доказів, визначення яких міститься в главі 5 розділу 1 ЦПК України.

При цьому докази повинні бути належним та допустимими, відповідати певним вимогам щодо їх форми, змісту, джерела походження. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування, а обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст.ст.58, 59, 64 ЦПК України).

Процесуальним законом також визначено і певний порядок подання доказів, дотримання якого є обов'язком сторін, та інших осіб, які беруть участь у справі, і суду, якому належить вирішити спір у відповідності до вимог цього закону.

Так, ч.2 ст.27, ч.1 ст.131 ЦПК України передбачено, що сторони зобов'язані подати докази суду до або під час попереднього судового засідання, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться, - до початку розгляду справи по суті.

Звертаючись до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 грошових коштів 24523 грн. 18 коп., представник ОСОБА_3 адвокат Пономаренко Д.В. у якості підстави вимоги вказував на відшкодування матеріальної шкоди та на невиконання відповідачем взятих зобов'язань, а якості доказів надав суду не посвідчені електрографічні копії документів, а саме: постанови слідчого СВ Комінтернівського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області: від 18.07.2012р. про порушення кримінальної справи №62120779 по факту скоєння шахрайства по відношенню до ОСОБА_3; постанови цього ж слідчого від 21.05.2013 року про закриття кримінального провадження у зв'язку з відсутністю даних про склад злочину; звіт ПП ОСОБА_8 від 22.10.2014р. про оцінку майна - автомобільних шин та дисків (а.с.12-28).

Розглядаючи справу, суд першої інстанції забезпечив сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, рівні можливості щодо подання доказів та доведення перед судом їх переконливості.

Судом встановлено на підставі аналізу наданих позивачем документів та пояснень ОСОБА_3 у судовому засіданні, що 16 липня 2012 року ОСОБА_3 звернувся до Комінтернівського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області з заявою, в якій просив вжити заходів до малознайомої йому особи, яка у червні 2012 року шляхом шахрайства заволоділа його майном (автомобільними шинами), чим заподіяла йому матеріальну шкоду на суму 11000 грн.

18 липня 2012 року слідчим СВ Комінтернівського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області за даним фактом було порушено кримінальну справу за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України (а.с. 13).

Постановою того ж слідчого від 17 вересня 2012 року досудове розслідування по кримінальній справі було зупинено у зв'язку з не встановленням особи, яка вчинила даний злочин (ас. 15).

24 квітня 2013 року ОСОБА_3 звернувся до слідчого з заявою, в якій просив відновити провадження по кримінальній справі і припинити її внаслідок того, що між ним та відповідачем ОСОБА_5 мають місце цивільно-правові відношення (а.с. 12).

Постановою того ж слідчого СВ Комінтернівського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області від 21.05.2013 року кримінальне провадження за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, було закрито у зв'язку з відсутністю даних про склад злочину (а.с. 14).

Рішення про відмову у задоволенні позову суд першої інстанції обґрунтовував посиланням на те, що позивач не довів ті обставини, на які він посилався як на підставу своїх вимог.

Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції, так як воно відповідає вимогам закону і ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що адвокат Пономаренко Д.В., обґрунтовуючи позовні вимоги, вказував, що ОСОБА_3 передав відповідачу ОСОБА_5 імпортні автомобільні шини та диски для реалізації, а ОСОБА_5 зобов'язався повернути кошти від реалізації цього майна, однак зобов'язання не виконав, а відтак, згідно ч.1 ст.623 ЦК України за невиконання взятих зобов'язань має відшкодувати кредиторові завдані ним збитки.

Однак надані позивачем докази, як правильно зазначив суд першої інстанції, не свідчать про наявність передбачених законом підстав для задоволення позову.

Згідно ч.2 ст.509 ЦК України зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пунктом 1 частини 2 ст.11 ЦПК України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків можуть бути договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України правочин - це дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 203 ЦК України передбачені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину.

Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Згідно з п. 3 ч.1 ст. 208 ЦК України в письмовій формі належить вчиняти правочини фізичних осіб між собою на суму, яка перевищує у двадцять (340 грн.) та більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

У тексті договору повинні бути вказані його сторони, предмет і зміст угоди, інші істотні умови договору.

Позивач не надав доказу про укладення у червні 2012 року між ним і відповідачем у письмовій формі договору з зазначенням у ньому предмету, ціни, строків виконання обсягу прав та обов'язків сторін.

Доводи апелянта про достатність для задоволення позову тих документів, які долучені до позовної заяви та апеляційної скарги є хибними і не свідчать про наявність підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності позивач має довести факт передачі відповідачу майна та протиправність діяння відповідача. На підтвердження даних фактів апелянт посилається на те, що відповідач був допитаний у якості підозрюваного у кримінальній справі від 23.07.2012 року. (а.с. 68-71).

Однак, вказані докази суду першої інстанції не надавалися, хоча головуючий по справі у суді першої інстанції до початку розгляду справи по суті у відповідності до вимог ст.167 ЦПК України роз'яснив позивачу передбачені законом його процесуальні права та обов'язки, в том числі і щодо засад змагальності та подання усіх наявних доказів.

Крім того, зазначені копії протоколів не дають підстав вважати доведеним факт укладення між сторонами усного договору та передачі майна і винних дій ОСОБА_5 як і не свідчать про наявність підстав для відшкодування шкоди з підстав, передбачених ст.1166 ЦК України.

Судова колегія не може погодитися з доводами позивача та його представника про встановлення зазначених у позові фактів під час кримінального провадження.

Згідно ст.62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях.

Постанова про закриття кримінального провадження від 21.05.2013 року не відноситься до тих документів, подання суду яких, з огляду на вимоги ч.4 ст.61 ЦПК України, звільняло б позивача від обов'язку доказування винуватості відповідача ОСОБА_5 у невиконанні ним взятих на себе зобов'язань.

Надані позивачем та його представником письмові докази щодо предмету начебто, укладеного з ОСОБА_5 договору також мають суперечливий зміст.

Так, в наданих ним копіях документів кримінального провадження зазначено, що ОСОБА_3 передав відповідачу у червні 2012 року автомобільні шини та диски, які вже були у використанні, на суму 11000 грн. (а.с.13-15), а у долученій до позовної заяви копії звіту ПП ОСОБА_8 від 22.10.2014р. про оцінку майна вартість автомобільних шин та дисків визначена у розмірі 24523 грн. 14 коп. (а.с.16-24). При цьому вказаний оцінювач предмет оцінки - автомобільні шини та диски - взагалі не бачив, так як вони йому для огляду не надавалися, відсоток зносу до уваги не брався.

Згідно частини 4 ст.60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, висновки суду обґрунтовані, відповідають обставинам справи, а тому підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п. 1 ч. 1 ст. 307, ст.ст. 308, 313-315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - Пономаренко Дениса Володимировича відхилити.

Заочне рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 04 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, в касаційному порядку може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді: