Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/538/15 Головуючий у суді І-ї інстанції Крімченко С. А. Доповідач Суровицька Л. В.
УХВАЛА

Іменем України

07.04.2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючої судді: Суровицької Л.В.,

суддів: Кіселика С.А., Суржика М.М.

при секретарі: Кравченко Я.С.,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кіровограді цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 31 грудня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів та процентів за користування коштами.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які прибули в судове засідання, дослідивши матеріали справи, колегія суддів,-

В С Т А Н О В И Л А :

У грудні 2013 року ОСОБА_3 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів та процентів за користування ними.

Зазначав, що між ним та відповідачем усно укладено попередній договір купівлі-продажу та будівництва об'єкта нерухомості. На виконання цього договору він передав відповідачу грошові кошти в сумі 16 000 000 грн., про що були надані розписки. За змістом однієї із розписок ОСОБА_2 взяв у нього в борг 4 000 000 грн. та зобов'язався виконати умови попереднього договору купівлі-продажу та будівництва об'єкта нерухомості за адресою: АДРЕСА_1.

Попередній договір купівлі-продажу та будівництва об'єкта нерухомості в письмовій формі не укладався, нотаріально не посвідчувався, тобто є нікчемним.

Посилаючись на ст.216 ЦК України, ст.ст.1212, 1214 ЦК України, на те, що відповідач умови попереднього договору купівлі-продажу не виконав, грошові кошти не повернув, просив суд стягнути з ОСОБА_2 на його користь 4 000 000 грн. та проценти за користування чужими грошовими коштами в сумі 1 804 931 грн.50 коп., а всього 5 804 931 грн.50 коп. (т.1, а.с.2-5).

В подальшому представник позивача уточнив позовні вимоги і просив суд стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 4 000 000 грн. основного боргу, судовий збір в сумі 3 441 грн., проценти за користування чужими грошовими коштами за період з 5 грудня 2013 року по 30 грудня 2014 року в сумі 852 164 грн.40 коп. (т.3,а.с.162).

Рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 31 грудня 2014 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 4 000 000 грн.(чотири мільйона гривень) безпідставно набутих коштів, 3 441 грн. судового збору.

В решті позовних вимог відмовлено (т.3, а.с.177-181).

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду першої інстанції з підстав порушення норм матеріального і процесуального права та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову, скасувати заходи забезпечення позову та стягнути з ОСОБА_3, на його користь 1827 грн. судового збору, 5 655 грн. витрат за проведення судових почеркознавчих експертиз (т.3, а.с.194-202).

В судовому засіданні апеляційної інстанції представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги, пояснив, що зазначені у скарзі клопотання щодо зобов'язання ОСОБА_3 особисто з'явитись до суду, а також про призначення у справі судової технічної експертизи розписки, не підтримує.

Представник позивача заперечив проти доводів апеляційної скарги і просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та відповідно до вимог, заявлених в суді першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає із наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 надав позивачу ОСОБА_3 письмову розписку про те, що взяв від ОСОБА_3 4 000 000 (чотири мільйона гривень) згідно попереднього договору купівлі-продажу та будівництва об'єкта за адресою АДРЕСА_1 і зобов'язався виконати всі пункти попереднього договору купівлі-продажу (т. 3, а.с.41).

Висновком повторної судової почеркознавчої експертизи № 1944-14 від 29 вересня 2014 року встановлено, що підпис від імені ОСОБА_2, що розташований під текстом розписки про отримання ОСОБА_2 від ОСОБА_3 4 000 000 (чотирьох мільйонів гривень) - виконаний самим ОСОБА_2.

Літерні та цифрові рукописні записи, якими виконаний текст розписки про отримання ОСОБА_2 від ОСОБА_3 4 000 000 (чотирьох мільйонів гривень) - виконані самим ОСОБА_2 (т.3, а.с.119-126).

Крім того, факт написання розписки особисто ним, відповідач ОСОБА_2 визнав в судовому засіданні першої інстанції 31 грудня 2014 року, що підтверджується журналом судового засідання та технічним записом судового засідання (т.3,а.с.173-175).

Зі змісту наданої позивачем розписки вбачається, що дата її написання, а також дата укладення попереднього договору купівлі-продажу та будівництва об'єкта, в ній відсутні.

В обґрунтування позову представник позивача зазначав в суді першої інстанції та підтвердив вказані обставини і в суді апеляційної інстанції , що в листопаді 2011 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 в усній формі було укладено попередній договір про будівництво торгівельного центру за адресою: АДРЕСА_1 та купівлю-продаж побудованого приміщення. На виконання цих умов ОСОБА_3 надав ОСОБА_2, на будівництво торгівельного центру частинами всього 16 000 000 грн. За умовами усного договору ОСОБА_2 повинен був після закінчення будівництва оформити право власності ОСОБА_3 на частину даного об'єкта відповідно до суми наданих грошових коштів або укласти договір купівлі-продажу частини об'єкта ОСОБА_3 або повернути кошти. На підтвердження фактів отримання коштів відповідач писав розписки. Оскільки за цією домовленістю відповідач не виконав свої зобов'язання, а грошові кошти повністю не повернув, із наданих відповідачем розписок, у позивача збереглась розписка на суму 4 000 000 грн., тому він просив задовольнити позов про повернення безпідставно набутих коштів в сумі 4 000 000 грн..

В судовому засіданні в суді першої інстанції представником ОСОБА_2 надано попередній договір від 05 березня 2010 року, укладений між ОСОБА_2 (сторона 1) та ОСОБА_4,, ОСОБА_3, ОСОБА_5 (сторона 2) , відповідно до якого сторони зобов'язались в майбутньому у строк п'ять банківських днів з моменту здачі об'єкта в експлуатацію після його реконструкції, укласти договір купівлі-продажу приміщення по АДРЕСА_1 у письмовій формі з нотаріальним посвідченням. Також надано договір від 15.09.2011 року про розірвання попереднього договору від 05 березня 2010 року і розписка ОСОБА_3 від 5 листопада 2013 року про отримання ним від ОСОБА_2 8 000 0000 (восьми мільйонів гривень) в рахунок повернення раніше сплачених ним коштів за попереднім договором від 5 жовтня 2010 року (т.3, а.с.149,150,151).

В судовому засіданні суду першої інстанції 31 грудня 2014 року відповідач підтвердив отримання від ОСОБА_3 коштів в сумі 8 000 000 грн. згідно попереднього договору від 5 березня 2010 року та пояснив, що після розірвання вказаного попереднього договору 15 вересня 2011 року, він повернув ОСОБА_3 8 000 000 грн. про що той надав йому розписку.

Підтвердив ту обставину, що гроші від ОСОБА_3, отримував неодноразово частинами, про що писав розписки. Проте ОСОБА_3 його розписки про отримання коштів не повернув і одну з таких розписок надав до позову.

Відповідно до ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають ті обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір (ст.60 ЦПК України). Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч.2 ст.59 ЦПК України).

Позивач зазначав, що гроші були передані відповідачу. Зазначене підтверджується письмовим доказом - розпискою відповідача, факт особистого написання розписки підтверджено поясненнями відповідача та висновком судової почеркознавчої експертизи.

Доводи відповідача про те, що він повернув позивачу грошові кошти, які той йому надавав частинами, належними та допустимими доказами не підтверджено.

Відповідно до ст.545 ЦК України прийнявши виконання зобов'язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі.

Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає.

Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку.

Оскільки оригінал розписки знаходиться у позивача, це свідчить про неповернення йому грошових коштів відповідачем.

Відповідно до ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Зобов'язання з безпідставного набуття (придбання) майна виникають за наявності трьох умов: 1) має місце набуття або збереження майна; 2) вказане набуття або збереження майна здійснено за рахунок іншої особи; 3) має місце відсутність правової підстави для набуття або збереження майна за рахунок іншої особи (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених ст.11 ЦК України).

Суд першої інстанції повно і всебічно з'ясував обставини справи, дав їм правильну правову оцінку і прийшов до обґрунтованого висновку про відсутність правової підстави для набуття або збереження майна відповідачем, оскільки сторони не укладали правочин, кошти не надавались в борг, між сторони існують позадоговірні зобов'язання, тому до цих правовідносин, які виникли між сторонами,застосовуються правила ст.1212 ЦК України.

Доводи апеляційної скарги цього висновку суду не спростовують.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд ухвалив рішення на підставі пояснень сторін, які отримані не за процедурою допиту свідків і тому не можуть використовуватись як засіб доказування, є безпідставними та такими, що спростовуються матеріалами справи.

Суд ухвалив рішення на підставі досліджених письмових доказів, які узгоджуються з поясненнями представників позивача та відповідача.

Змістом рішення суду першої інстанції спростовуються доводи апеляційної скарги про те, що суд не дав правової оцінки доводам відповідача про повернення коштів позивачу та підтвердження цієї обставини розпискою від 5 листопада 2013 року.

Суд правильно вказав у рішенні, що у розписці відсутні будь-які застереження про неможливість позивача повернути відповідачу розписку про отримання 4 000 000 грн. (а.с.180).

Відповідно до ч.4 ст.545 ЦК України у разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов'язання. У цьому разі настає прострочення кредитора.

Та обставина, що позивач звертався до Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області з позовом про визнання права спільної сумісної власності з тих підстав, що він надав ОСОБА_2 4 000 000 грн., що підтверджується розпискою, яка надана і на підтвердження вимог за його позовом про стягнення безпідставно отриманих коштів, не спростовує висновків суду першої інстанції, оскільки позивач має право обирати спосіб захисту своїх прав або шляхом визнання права власності на майно, або шляхом стягнення коштів (т.3, а.с.210-212).

Зміст позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання права спільної сумісної власності на нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1 поданої до суду 19 грудня 2013 року (а.с.210-212, 214) , в якому позивач посилається як на підставу для задоволення вимог на розписку про одержання ОСОБА_2 4 000 000 грн., узгоджується з обставинами, встановленими судом першої інстанції щодо передачі та отримання відповідачем вказаної суми грошових коштів від позивача.

Безпідставними є доводи представника відповідача про те, що висновки суду першої інстанції спростовуються рішенням господарського суду Кіровоградської області від 05 лютого 2014 року у справі за позовом ПП «Агропромисловий комплекс «Артем» до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про визнання недійсним договору безпроцентної фінансової допомоги та визнання права на спільну сумісну власність на нежитлове приміщення.

Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням, зокрема у господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Як свідчить зміст рішення господарського суду, обставини щодо написання розписки ОСОБА_2 про отримання ним коштів від ОСОБА_3 та сама розписка не були предметом розгляду у вказаній справі. Крім того, ОСОБА_3 на брав участь у цій справі, суд відмовив у залученні його до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача.

Суд першої інстанції повно і всебічно дослідив обставини справи, дав їм правильну правову оцінку, ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишається без змін.

Керуючись ст.ст.303, 304, п.1 ч.1 ст.307, ст.308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 31 грудня 2014 року в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 4 000 000 грн. (чотири мільйона гривень) залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуюча суддя:

Судді: