Ухвала

іменем україни

25 березня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна О.П.,

суддів: Амеліна В.І., Карпенко С.О.,

Остапчука Д.О., Савченко В.О.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, Верхньоворітської сільської ради Воловецького району Закарпатської області про встановлення факту проживання однією сім'єю, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Міжгірського районного суду Закарпатської області від 11 квітня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 9 липня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2013 року ОСОБА_3 звернулася до суду з указаним позовом, у якому просила встановити факт її проживання однією сім'єю з ОСОБА_5 з 15 травня 1991 року по 7 листопада 2001 року. Свої вимоги обґрунтовувала тим, що ОСОБА_5 є її тіткою, яка була інвалідом дитинства. 15 травня 1991 року її було призначено піклувальником ОСОБА_5 і з того часу вони проживали разом у будинку АДРЕСА_1

Рішенням Міжгірського районного суду Закарпатської області від 11 квітня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 9 липня 2014 року, у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати зазначені судові рішення та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, виходив з безпідставності позовних вимог.

Зазначені висновки судів попередніх інстанцій колегія суддів вважає обґрунтованими та такими, що відповідають обставинам справи та вимогам закону, виходячи з наступного.

Судами установлено, що рішенням виконавчого комітету Верхньоворітської сільської ради народних депутатів № 27 від 15 травня 1991 року ОСОБА_3 була призначена піклувальником ОСОБА_5 (інвалідом дитинства) з наданням дозволу розпоряджатися коштами останньої та захищати її майнові та правові інтереси (а.с. 5).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с. 6).

Згідно довідки виконавчого комітету Верхньоворітської сільської ради від 18 жовтня 2013 року з 1991 року по 2001 рік ОСОБА_3 проживала однією сім'єю з ОСОБА_5 (а.с. 7).

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Частиною 1 статті 3 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Звертаючись до суду з позовом про встановлення факту сумісного проживання, ОСОБА_3 зазначала, що встановлення зазначеного факту необхідно їй для можливості реалізації у майбутньому прав щодо померлої ОСОБА_5, у тому числі обов'язків, пов'язаних з догляданням за могилою та інших цивільно-правових дій, які встановлюють гарантії належного ставлення до тіла померлого та збереження місця поховання відповідно до Закону України «Про поховання та похоронну справу».

Таким чином, враховуючи встановлені у справі фактичні обставини та вимоги закону, суди дійшли обґрунтованого висновку про безпідставність позовних вимог, оскільки право позивача не порушується та відсутній предмет спору.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що судами правильно встановлено та належно перевірено обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, оскаржувані судові рішення ухвалено із додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для їх зміни чи скасування немає.

Керуючись ст.ст. 335, 336, 337, ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Міжгірського районного суду Закарпатської області від 11 квітня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 9 липня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.П. КасьянГоловуючий
Судді:В.І. Амелін С.О. Карпенко Д.О. Остапчук В.О.СавченкоСудді:В.І. Амелін