АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2015 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого судді : Буленко О.О.,

Суддів: Бондаревської С.М., Триголова В.М.

при секретарі - Ачкасовій О.Н.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Автозаводського районного суду м.Кременчука Полтавської області від 24 квітня 2015 року

по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,-

В С Т А Н О В И Л А :

В грудні ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом про розірвання шлюбу, в яком прохала розірвати шлюб укладений між нею та ОСОБА_2 В обґрунтування позовних вимог вказала, що шлюбно-сімейні стосунки не склалися через відсутність взаємопорозуміння, різних інтересів та різних поглядів на подружнє життя. Вказувала, що збереження шлюбних відносин неможливе та наполягала на розірвані шлюбу. Також позивачка прохала визначити місцем проживанням малолітньої дитини - ОСОБА_4 з нею.

Рішенням Автозаводського районного суду м.Кременчука Полтавської області від 24 квітня 2015 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу - задоволено.

Шлюб, зареєстрований 07.08.2010 року Відділом реєстрації актів цивільного стану м. Кременчука, актовий запис № 536 між ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 - розірвано.

Місце проживання малолітньої доньки, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, після розірвання шлюбу визначено з матір'ю - ОСОБА_3.

Після розірвання шлюбу, прізвище позивача ОСОБА_3 залишено - ОСОБА_3.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судові витрати, пов'язані зі сплатою судового збору в розмірі 243, 60 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 500 грн.

З вказаним рішенням не погодився ОСОБА_2 та подав на нього апеляційну скаргу, в якій вказує на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

При цьому апелянтом зазначено, що при постановленні рішення, судом першої інстанції не було враховано, що ним було подано заяву до Служби у справах дітей стосовно визначення його участі у вихованні та спілкуванні з дочкою, а тому без отримання висновку вказаної служби, рішення суду є передчасним. Також апелянтом було вказано, що судом було безпідставно відмовлено в задоволенні його клопотання для надання повторного строку для примирення.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення сторін, що з'явилися, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, за необхідне її відхилити за наступних підстав.

Відповідно п.1 ч.1 ст.307 ЦПК України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Згідно ч. 1 ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції вірно виходив із того, що з урахуванням встановлених обставин подальше перебування сторін в шлюбі суперечить інтересам позивачки, повно встановив обставини справи та фактичні взаємини подружжя, причини розірвання шлюбу. Визначаючи місце проживання малолітньої доньки сторін з матір'ю, суд першої інстанції виходив з інтересів малолітньої дитини, врахувавши, що дитина не досягла трьохрічного віку та її матір ОСОБА_3, перебуває у відпустці по догляду за дитиною

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив та оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Відповідно до частини першої статті 110, статті 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 07 серпня 2010 року у Відділі реєстрації актів цивільного стану м. Кременчука, про що був зроблений актовий запис № 536 . Від шлюбу сторони мають доньку - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4 / а.с. 24/.

Як встановлено в судовому засіданні, сторони у справі близько рокуроку проживають окремо та спільного господарства не ведуть.

Відповідно до вимог ч.1 ст.51 Конституції України та ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушення жінки чи чоловіка до шлюбу не допускається.

Статтею 111 СК України, передбачено, що суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.

Як вбачається з матеріалів справ, 24 лютого 2015 року судом першої інстанції було задоволено клопотання відповідача ОСОБА_2 та надано , сторонам у справі час на примирення, строком на 2 місяці.

Оскільки примирення між сторонами не відбулося, позивачка категорично заперечувала щодо надання повторного строку для примирення, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було вжиті заходи для примирення сторін, а тому твердження апелянта в цій частині не відповідають дійсності.

Крім того, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції щодо визначення місця проживання малолітньої дитини разом з матір'ю, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

У пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року №16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України» роз'яснено, що суди, вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо (в тому числі в одній квартирі), про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, мають виходити із рівності прав та обов'язків батька й матері щодо своїх дітей, повинні постановити рішення, яке відповідало б інтересам дітей. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей.

При цьому, відповідно до принципу 6 Декларації прав дитини прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН від 20 листопада 1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо рости під опікою і відповідальністю своїх батьків в атмосфері любові та моральної матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю.

Таким чином, вирішуючи питання про визначення місця проживання дитини з одним із батьків, судам необхідно було з'ясувати наявність/відсутність виняткових обставин на підставі яких можна було б розлучити дитину з матір'ю.

Будь-яких виняткових обставин, які б давали підстави для розлучення дитини зі своєю матір'ю під час розгляду справи не знайдено. Крім того, колегія суддів враховує, що позивачка знаходится у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а тому зможе забезпечити малолітній дитині постійний догляд та гармонійний розвиток.

Також, колегія суддів приймає до уваги, що з точки зору психології між дитиною та її матір'ю в ранньому віці існує дуже тісний зв'язок, розірвання якого накладає глибокий слід в майбутньому на психіці та фізичному розвитку дитини.

Враховуючи вік малолітньої дитини, забезпечення необхідних умов побуту, виховання, розвитку дитини як дівчинки, колегія суддів вважає, що за даних обставин, позитивний приклад матері, її турбота, увага, розуміння є чи не найбільшою складовою гідного життя дівчинки в майбутньому.

Виходячи з наведеного, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції вірно встановлені обставини справи, доказам, що надані сторонами, дана належна оцінка. Спір вирішено на підставі наданих сторонами доказів у відповідності із нормами матеріального та процесуального законодавства.

Наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків міськрайонного суду, а відтак не можуть бути підставою для прийняття колегією суддів рішення щодо скасування оскаржуваного рішення.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 315, 317,319 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Автозаводського районного суду м.Кременчука Полтавської області від 24 квітня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий суддя : ____________ О.О. Буленко

Судді: ___________ С.М.Бондаревська ____________В.М.Триголов