АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Доповідач Кравець В.А.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого Кравець В.А.,

суддів Пікуль А.А., Ратнікової В.М.

за участю секретаря Попандопало Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 03 червня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк», третя особа: Спеціалізована державна податкова інспекція з обслуговування великих платників у м. Донецьку Міжрегіонального головного управління Державної фіскальної служби про захист прав споживачів та стягнення грошових коштів,

В С Т А Н О В И Л А :

У березні 2015 року позивач звернувся до суду з указаним позовом, в якому просив стягнути з відповідача на його користь матеріальні збитки в сумі 731,04грн. та 6090,00 грн. моральної шкоди та вирішити питання судових витрат.

В мотивування вимог посилався на те, що відповідач незаконно, виконуючи роль податкового агента, утримав податок на доходи фізичних ociб та військового збору з доходів позивача у вигляді процентів по депозитним договорам № 30659752 від 07 жовтня 2014 року та № 30702754 від 09 жовтня 2014 року, чим завдав моральної шкоди.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 03 червня 2015 року - позов задоволено частково.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» на користь ОСОБА_2 731 гривню 04 копійки утриманого податку на доходи фізичних осіб та військового збору з доходів позивача у вигляді процентів по депозитним договорам № 30659752 від 07 жовтня 2014 року та № 30702754 від 09 жовтня 2014 року. В задоволенні іншої частини позову - відмовлено. Вирішено питання судових витрат.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник відповідача ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову, посилаючись на те, що суд ухвалив рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, висновки не відповідають обставинам справи та наявним в матеріалах справи доказам.

Вказує на те, що положення підпункту 4.1.9 ст. 4 ПКУ (принцип стабільності податкового законодавства) є загальною нормою, в той час як Закон України №1588 «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких інших законодавчих актів України щодо пасивних доходів» від 04.07.2014 спрямований на врегулювання правовідносин стосовно оподаткування пасивних доходів та запроваджено новий порядок оподаткування доходів, отриманих у вигляді процентів, дивідендів чи інших видів пасивних доходів, і має спеціальний характер. 02 серпня 2014 року в офіційному друкованому виданні газеті «Голос України № 146» був опублікований Закон України № 1588 від 04.07.2014 року. Отже Закон України № 1588 набрав чинності 02.08.2014 року.

Вважає, що з 02.08.2014 доходи платника податку у вигляді процентів є базою для оподаткування податком на доходи фізичних осіб та банк зобов'язаний виконувати функції податкового агента під час нарахування на користь фізичних осіб процентів на суми вкладних (депозитних), поточних рахунків, ощадних (депозитних) сертифікатів, крім поточних рахунків, на які на користь фізичних осіб здійснюються виключно виплати заробітної плати, стипендій, пенсій, соціальної допомоги та інших передбачених законом соціальних виплат, ПАТ «ПУМБ», керуючись п.п. 164.2.8 п. 164.2 ст. 164, ст.167 та п. 170.4 ст. 170 ПКУ, правомірно, з дотриманням вимог чинного законодавства України, як податковий агент утримав податок на доходи позивача та перерахував його до бюджету, про що надав відповідні докази до суду першої інстанції.

Зазначив, що у зв'язку з прийняттям вказаного Закону України № 1588 ДФС и НБУ листами за вих. № 3141/6/99-99-17-02-02-16 та № 12-111/46867 роз'яснили Банкам особливості справляння податку на пасивні доходи та необхідність неухильного дотримання Банками їх обов'язків, як податкового агента. Листом від 09.09.2014 p. № 3141/6/99/99-17-02-02-16 ДФС наголошувала на тому, що 3 серпня 2014 року вступив в дію Закон України від 4 липня 2014 року N 15 88-VII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких інших законодавчих актів України щодо пасивних доходів», відповідно до якого до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу Платника податку включається, зокрема, дохід у вигляді процентів, який підлягає оподаткуванню.

Оподаткування процентів та дисконтних доходів, нарахованих на користь фізичних осіб з будь-яких інших доходів, ніж ті, що зазначені у підпункті 170.4.1 пункту 170.4 ст. 170 ПКУ, здійснюється у загальному порядку, встановленому ПКУ для доходів, що остаточно оподатковуються під час їх нарахування, за ставкою, визначеною в абзаці першому пункту 7 статті 167 ПКУ.

Звертає увагу суду на те, що в судовій практиці суди неодноразово робили правові висновки щодо співвідношення норм ст. 4 ПКУ (яка встановлює принцип стабільності податкового законодавства) та норм законів спрямований на регулювання певних правовідносин стосовно об'єктного складу оподаткування і має спеціальний характер. Так, суди роблять висновок про те, що ст. 4 ПКУ є загальною нормою. Колізією нормативно-правових актів є протиріччя один одному діючих правових актів, що регулюють ті самі суспільні відносини (Ухвала Донецького апеляційного адміністративного суду від 05.10.2011 р. за № 2а/0570/13054/2011). За даних обставин між нормами ст.4 ПКУ і нормами Закону № 1588 відсутня колізія, оскільки до предмету регулювання даних норм формально відносяться різні правовідносини, і дані норми співвідносяться як загальна та спеціальна. Таким чином, Банк був зобов'язаний виконувати вимоги Закону України № 1588.

В судовому засіданні представник відповідача ПАТ «Перший Український МіжнароднийБанк» скаргу підтримав та просив її задовольнити з вищевказаних підстав.

Позивач ОСОБА_2 проти апеляційної скарги заперечував просив рішення суду у справі залишити без зміни.

Заслухавши доповідь судді Кравець В.А., обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав:

Задовольняючи позов, суд виходив з того, що Закон України від 04.07.2014 №1588 «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких інших законодавчих актів України щодо пасивних доходів» (на виконання якого Банком було утримано податок на доходи з пасивних доходів у вигляді процентів на депозитний/ вкладний/ банківські рахунки платника податку) не містить норми щодо особливого порядку введення в дію нових податків, впроваджених цим законом, тому на дату їх нарахування Банком та видачі позивачу коштів, тобто суми по депозитному вкладу та нарахованих процентів (Банком) не витримано термін, зазначений п. 4.1.9. Податкового кодексу України, а тому Банк при неоднозначному (множинне трактування) прав та обов'язків позивача, як платника податків, повинен був керуватися п. 4.1.4 Кодексу.

Разом з тим, з таким висновком суду погодитись неможливо, оскільки такого висновку суд дійшов, не з'ясувавши дійсні обставини спору, не перевіривши доводи і заперечення сторін та без належної оцінки доказів.

Зазначені порушення норм матеріального та процесуального права є підставою відповідно до ст. 309 ЦПК України до скасування рішення суду та ухвалення нового рішення по суті заявлених позовних вимог.

Судом встановлено, що 07 жовтня 2014 року між сторонами по справі був укладений договір строкового банківського вкладу (депозиту) № 30659752, відповідно до якого позивач вніс, а відповідач прийняв грошові кошти в розмірі 35000 гривень 00 копійок на строк 91 день, тобто з 07 жовтня 2014року - дня зарахування вкладу в повній сумі на рахунок вкладника по 06 січня 2015 року, включно, з нарахуванням і виплатою процентів за ставкою 24,00% річних, що підтверджується копією зазначеного договору та копією заяви на переказ готівки від 07 жовтня 2014 року (а. с 3 - 4, 35 - 38, 43 ).

09 жовтня 2014 року був укладений договір строкового банківського вкладу (депозиту) № 30702754, відповідно до якого позивач вніс, а відповідач прийняв грошові кошти в розмірі 45000 гривень 00 копійок на строк 91 день, тобто з 09 жовтня 2014року - дня зарахування вкладу в повній сумі на рахунок вкладника по 08 січня 2015 року, включно, з нарахуванням і виплатою процентів за ставкою 24,00% річних.

Умовами ч. 1 ст. 1058 ЦК України передбачено, що за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Згідно із ст. 1061 ЦК України Банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. Проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав. Проценти на банківський вклад виплачуються вкладникові на його вимогу зі спливом кожного кварталу окремо від суми вкладу, а не витребувані у цей строк проценти збільшують суму вкладу, на яку нараховуються проценти, якщо інше не встановлено договором банківського вкладу.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язань або одностороння зміна його умов не допускається.

Відповідно до ст.610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Строк дії договору строкового банківського вкладу (депозиту) № 30659752 від 07 жовтня 2014 року закінчився 06 січня 2015 року, а договору строкового банківського вкладу (депозиту) № 30702754 від 09 жовтня 2014 року закінчився 06 січня 2015 року.

При нарахуванні та сплаті відповідачем позивачу коштів по договору строкового банківського вкладу (депозиту) № 30659752 від 07 жовтня 2014 року були нараховані проценти за користування коштами в сумі 2071 гривня 23 копійок, з яких відраховані 318 гривень 00 копійок податків, до сплати зазначено 1753 гривні 23 копійки нарахованих процентів (а. с 46).

При нарахуванні та сплаті відповідачем позивачу коштів по договору строкового банківського вкладу (депозиту) № 30702754 від 09 жовтня 2014 року були нараховані проценти за користування коштами в сумі 2663 гривень 01 копійки, з яких відраховані 413 гривень 04 копійки податків, до сплати зазначено 2249 гривень 97 копійок нарахованих процентів (а. с. 45).

Звертаючись до суду із позовом, ОСОБА_2 ставив перед судом питання про повернення незаконно утриманих банком коштів на суму 731, 04 грн., як податку на доходи фізичних осіб та військового збору з його доходів у вигляді процентів по депозитним договорам № 30659752 від 07 жовтня 2014 року та № 30702754 від 09 жовтня 2014 року, оскільки у Законі України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких інших законодавчих актів України щодо пасивних доходів» за № 1588-VII від 04 липня 2014 року, відсутні норми щодо особливого порядку введення в дію нових податків, впроваджених цим Законом, тому на дату нарахування відповідачем та видачі позивачу коштів, тобто суми по депозитному вкладу та нарахованих процентів не витримано термін, зазначений 4.1.9. Податкового Кодексу України, а тому відповідач в такому випадку при неоднозначному (множинне) трактуванні прав та обов'язків позивача як платника податків, повинен був керуватися ст..4.1.4. Зазначеного Кодексу.

Проте, такі вимоги позивача не ґрунтуються на нормах законодавства, з огляду на таке.

Відповідно до п.п. 4.1.9 п. 4.1 ст.4 ПКУ податкове законодавство ґрунтується на такому принципі, як стабільність.

Пунктом 7.3 ст. 7 ПКУ визначений порядок внесення змін до Кодексу, який передбачає, що будь-які питання щодо оподаткування регулюються цим Кодексом і не можуть встановлюватися або змінюватися іншими законами України, крім законів, що містять виключно положення щодо внесення змін до цього Кодексу та/або положення, які встановлюють відповідальність за порушення норм податкового законодавства.

Законом України від 04.07.2014 №1588 «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких інших законодавчих актів України щодо пасивних доходів» внесено зміни до Кодексу в частині оподаткування процентів, які відповідно до п.п. 14.1. 268 п.14.1 ст. 14 ПКУ є пасивними доходами. 02 серпня 2014 року в офіційному друкованому виданні газеті «Голос України N 146» був опублікований Закон України № 1588 від 04.07.2014 року.

Відповідно до п.п. 164.2.8 п. 164.2 ст. 164 ПКУ до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються пасивні доходи (крім визначених у п.п. 165.1.41 п. 165.1 ст. 165 Кодексу).

Особливості нарахування (виплати) та оподаткування окремих видів доходів, зокрема процентів, визначено п. 170.4 ст. 170 ПКУ.

Згідно з п.п. 170.4.1 ст. 170 ПКУ податковим агентом платника податку під час нарахування на його користь доходів у вигляді процентів є особа, яка здійснює таке нарахування, застосовуючи ставку податку, визначену ст. 167 ПКУ.

Згідно з Законом України від 28.12.2014 №71 «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи», який набрав чинності з 01.01.2015 року, для пасивних доходів у вигляді процентів на поточний або депозитний (вкладний) банківський рахунок ставка податку до бази оподаткування з 01.01.2015 застосовується у розмірі 20 відсотків.

Враховуючи, що з 02.08.2014 доходи платника податку у вигляді процентів є базою для оподаткування податком на доходи фізичних осіб, а також враховуючи особливості нарахування (виплати) доходу у вигляді процентів, визначені Податковим кодексом України, ПАТ «ПУМБ», виконуючи обов'язки податкового агента при нарахуванні (виплаті) на користь позивача доходу у вигляді процентів на вкладний (депозитний) банківський рахунок, керуючись п.п. 164.2.8 п. 164.2 ст. 164, ст.167 та п. 170.4 ст. 170 ПКУ, правомірно, з дотриманням вимог чинного законодавства, утримав податок на доходи фізичних осіб.

Таким чином, апеляційна інстанція приходить до висновку про те, що з 02.08.2014 року Банк, як податковий агент у своїй діяльності правомірно керувався положеннями Податкового кодексу, з урахуванням змін, внесених Законом України № 1588, та здійснив утримання податку на доходи фізичних осіб та військового збору з доходів позивача у вигляді процентів по депозитним договорам № 30659752 від 07 жовтня 2014 року та № 30702754 від 09 жовтня 2014 року.

В силу ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

На основі повно та всебічно з'ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, колегія суддів приходить до висновку про скасування рішення суду та ухвалення нового про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 218,303,304,307,309,313,314,316,317 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» - задовольнити.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 03 червня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення, наступного змісту.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк», третя особа: Спеціалізована державна податкова інспекція з обслуговування великих платників у м. Донецьку Міжрегіонального головного управління Державної фіскальної служби про захист прав споживачів та стягнення грошових коштів - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий

Судді