Справа № 460/5618/12 Головуючий у 1 інстанції: Тесля Б.І.
Провадження № 22-ц/783/1542/15 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Л. Б.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого судді Струс Л.Б.

суддів: Монастирецького Д.І., Шумської Н.Л.

при секретарі: Бадівській О.О.

за участю: представників ОСОБА_2, ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Яворівського районного суду Львівської області від 24 січня 2014 року у справі за позовом ПАТ «Мегабанк» до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про виселення з житлового будинку,

ВСТАНОВИЛА:

ПАТ «Мегабанк» звернувся до суду з позовною заявою, в якій вказує, що 25 січня 2010 року Яворівським районним судом Львівської області ухвалено рішення про задоволення позову ПАТ «Мегабанк» до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про розірвання кредитного договору, стягнення з відповідачів заборгованості за кредитним договором, штрафу за іпотечним договором і звернення стягнення на предмет іпотеки, згідно якого суд вирішив розірвати Кредитний договір №24/2005 від 25 березня 2005 року, укладений між ПАТ «Мегабанк» та ОСОБА_4, який забезпечений договором поруки, укладеним 25 березня 2005 року між ПАТ «Мегабанк» та ОСОБА_5; стягнути солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у користь ПАТ «Мегабанк» заборгованість по кредитному договору в розмірі 359 886,81 грн.; штраф за іпотечним договором, в розмірі 82 143,00 грн.; звернути стягнення на предмет іпотеки - житловий будинок, загальною площею 215,0 кв.м., житловою площею 96,4 кв.м., який складається з шести житлових кімнат та кухні, що знаходиться за адресою: Львівська область, Яворівський район, смт. Івано-Франкове, вул. Затишна, 29, а також земельну ділянку, яка передана для обслуговування житлового будинку і господарських будівель, площею 0,1061 га, що знаходиться за адресою - Львівська область, Яворівський район, смт. Івано-Франкове, яка належить ОСОБА_4 на праві приватної власності для задоволення вимог позивача за кредитним договором №24/2005 від 25.03.2005р. та іпотечним договором шляхом про ведення прилюдних торгів. Рішення суду від 25 січня 2010 року набрало законної сили 10 січня 2011 року, на адресу ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 було надіслано вимогу від 10 січня 2011 року про добровільне звільнення житлового будинку № 29 по вул. Затишна в смт. Івано-Франкове Яворівського району Львівської області, який адресатами отримано 14 січня 2011 року, однак вказану вимогу залишено без виконання.

У виконавчому провадженні №18180432 відділу державної виконавчої служби Яворівського РУЮ в ході примусової реалізації житлового будинку № 29 по вул. Затишна в смт. Івано-Франкове Яворівського району Львівської області на публічних торгах покупців виявлено не було. Таким чином у ПАТ «Мегабанк» для забезпечення захисту своїх майнових прав на виконання рішення суду від 25 січня 2010 року, виникла необхідність у зверненні до суду з цим позовом до відповідачів про примусове їх виселення з житлового будинку № 29 по вул. Затишна в смт. Івано-Франкове Яворівського району Львівської області.

Заочним рішенням Яворівського районного суду Львівської області від 24 січня 2014 року позов задоволено. ОСОБА_7, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 з житлового будинку № 29 по вул. Затишній в смт. Івано-Франкове Яворівського району Львівської області. Вирішено витання судових витрат.

Дане рішення оскаржив ОСОБА_4 подавши апеляційну скаргу, у якій зазначає, що рішення є незаконним та необґрунтованим і підлягає скасуванню, оскільки висновок суду не відповідає обставинам справи. Вказує, що внаслідок прийняття заочного рішення він був позбавлений законного права на захист, а рішення було винесене без врахування вимог ст. 224 ЦПК України, оскільки ним було повідомлено суд можливим способом про причину його неявки.

Просить скасувати рішення Яворівського районного суду Львівської області від 24 січня 2014 року та прийняти нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, представників ОСОБА_2, ОСОБА_3, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Проте зазначеним вимогам рішення суду не відповідає.

Судом встановлено, що 25 березня 2005 року між позивачем та ОСОБА_4 був укладений кредитний договір № 24/2005, відповідно до умов якого банк надав кредит у вигляді кредитної лінії у розмірі 20 000,00 доларів США строком до 25.03.2015 року.

У забезпечення виконання зобов'язань за даним кредитним договором року позивач та ОСОБА_4 уклали 25.03.2015 р. договір іпотеки , згідно з яким останній надав в іпотеку житловий будинок, загальною площею 215,0 кв.м., житловою площею 96,4 кв.м., який складається з шести житлових кімнат та кухні, що знаходиться за адресою: Львівська область, Яворівський район, смт. Івано-Франкове, вул. Затишна, 29 та земельну ділянку, яка передана для обслуговування житлового будинку і господарських будівель, площею 0,1061 га, що знаходиться за адресою - Львівська область, Яворівський район, смт. Івано-Франкове та належить ОСОБА_4 на праві власності на підставі свідоцтва про право власності. Від неналежного виконання відповідачем умов кредитного договору у нього виникла заборгованість перед банком.

Як встановлено судом, що ОСОБА_4 належить на праві власності житловий будинок 29 по вул.. Затишній смт. Івано-Франкове відповідно до свідоцтва від 03.05.2001 року та земельна ділянка площею 0,1061 га для обслуговування будинку і господарських будівель згідно державного акту від 15.08.1996року а договір кредитний укладений 25.03.2005 року.

Рішенням Яворівського районного суду Львівської області від 25.01.2010 року позовні вимоги ПАТ «Мегабанк» задоволено стягнуто заборгованість за кредитним договором та звернуто стягнення на предмет іпотеки: житловий будинок, загальною площею 215,0 кв.м., житловою площею 96,4 кв.м., який складається з шести житлових кімнат та кухні, що знаходиться за адресою: Львівська область, Яворівський район, смт. Івано-Франкове, вул. Затишна, 29 та земельну ділянку, яка передана для обслуговування житлового будинку і господарських будівель, площею 0,1061 га, що знаходиться за адресою - Львівська область, Яворівський район, смт. Івано-Франкове.

Задовольняючи позов, враховуючи наявність рішення Яворівського районного суду Львівської області від 25.01.2010 року , яке набрало законної сили, суд першої інстанції прийшов до висновку про обгрунтованість позовних вимог щодо виселення відповідачів.

Однак, колегія суддів не може погодитися з таким висновком.

Згідно із ч.1,2 ст. 39 цього Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення.

Відповідно до ч.1 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом.

Згідно з ч. 1, 3 ст. 109 ЖК УРСР виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом.

За змістом частини другої статті 40 Закону України «Про іпотеку» та частини третьої статті 109 ЖК Української РСР після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Відповідно до ч.2 ст. 109 ЖК Української РСР громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.

Згідно з інформацією наданою Івано-Франківською селищною радою Яворівського району Львівської області, що житловий фонд відсутній та житлових квартир вільних немає.

Таким чином, частина друга статті 109 ЖК Української РСР встановлює загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення.

Відтак, аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що під час ухвалення судового рішення про виселення мешканців на підставі частини другої статті 39 Закону України «Про іпотеку» підлягають застосуванню як положення статті 40 цього Закону, так і норма статті 109 ЖК Української РСР.

Отже, за змістом цих норм особам, які виселяються з жилого будинку (жилого приміщення), яке є предметом іпотеки, у звязку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки, інше постійне житло надається тільки в тому разі, коли іпотечне житло було придбане не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла.

Встановлено, що передані в іпотеку житловий будинок та земельна ділянка, які належить апелянту ОСОБА_4 на праві власності на підставі свідоцтва про право власності, були придбані не за рахунок отриманих кредитних коштів, оскільки на час укладення кредитного договору зазначене майно вже належало відповідачу ОСОБА_4 на праві власності від 03.05.2001р. і в кредитному договорі від 25.03.2005р не зазначено що кошти надаються для придбання житлового будинку, загальною площею 215,0 кв.м., житловою площею 96,4 кв.м., який складається з шести житлових кімнат та кухні, що знаходиться за адресою: Львівська область, Яворівський район, смт. Івано-Франкове, вул. Затишна, 29 .

Тому колегія суддів приходить до висновку про відсутність передбачених законом підстав для виселення мешканців із зазначеного будинку без надання їм іншого постійного житла.

Відповідно до правової позиції висловленої Верховним судом України за змістом статей 39, 40 Закону України «Про іпотеку» та статті 109 ЖК Української РСР особам, які виселяються із жилого будинку (жилого приміщення), яке є предметом іпотеки, у звязку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки, надається інше постійне житло тільки у тому разі, коли іпотечне житло було придбане не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.

Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на предмет іпотеки, якщо іпотечне майно було придбано за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення (частина 2 статті 109 ЖК Української РСР).

Вищенаведена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 18.02.2015 року у справі у № 6-39 цс15, яка в силу вимог ст. 360-7 ЦПК України є обовязковою для всіх судів України.

Приймаючи доводи апеляційної скарги та ухвалюючи нове рішення по суті заявлених позовних вимог, апеляційний суд, повно та всебічно зясувавши обставини справи та перевіривши доводи скарги, прийшов до висновку про скасування рішення суду першої інстанції з ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Відтак, згідно п.1,3,4 ч.1ст.309 ЦПК апеляційний суд скасовує рішення суду першої інстанції та ухвалює нове про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст.303, п.1 ч.1ст.307, 308, п.1 ч.1ст.314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Яворівського районного суду Львівської області від 24 січня 2014 року скасуватискасувати, ухвалити нове рішення, яким у позові ПАТ «Мегабанк» до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про виселення з житлового будинку відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення й може бути оскаржено протягом 20-ти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий Л.Б. Струс

Судді Д.І. Монастирецький

ОСОБА_8