Справа № 211/699/15-ц
Провадження № 2/211/826/15
Р і ш е н н я

і м е н е м У к р а ї н и

09 квітня 2015 року Довгинцівський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Сарат Н. О.

при секретарі Зоріній С.М.

у відсутності сторін по справі, розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду, в місті Кривому Розі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та ОСОБА_4, треті особи ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, про визнання права власності на майно та про визначення частки у спільній сумісній власності , -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_2 звернулася до суду з зазначеним позовом, який згодом уточнила, в якому просить поділити майно, набуте у шлюбі, а саме визнати договір дарування, укладений 28.08.2004 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3, удаваним правочином та застосувати до нього положення договору купівлі-продажу, визначити на ім*я ОСОБА_2 1/2 частину двокімнатної квартири загальною площею 43,8 м. кв. в тому числі житловою 32,6 м. кв. за адресою 50000, АДРЕСА_1, визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину двокімнатної квартири загальною площею 43,8 м. кв. в тому числі житловою 32,6 м. кв. за адресою 50000, АДРЕСА_1, визначити на ім*я ОСОБА_2 1/8 частку з цілої нежитлової будівлі за адресою АДРЕСА_2, визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/8 частку цілої нежитлової будівлі за адресою АДРЕСА_2.

10.03.1994 року позивач та відповідач зареєстрували між собою шлюб. У подружжя не було свого житла тому вони проживали з батьками відповідача ОСОБА_3 29.03.1995 року батько відповідача ОСОБА_4 запропонував угоду згідно якої він купить квартиру сторонам (подружжю), а вони згодом йому повернуть за неї гроші. Внаслідок чого була придбана квартира за адресою АДРЕСА_1 загальною площею 43,8 м. кв. в тому числі житловою 32,6 м. кв. Одразу після цього позивач з відповідачем заселилися до даної квартири та зареєструвалися в ній. З моменту придбання квартири і до 2004 року все, заробляли сторони вони віддавали за квартиру, пішли навіть особисті кошти позивача від продажу майна за кордоном. Після повної виплати за квартиру вирішили переоформити її на себе, та оскільки у позивача були відсутні документи громадянина України, 28.08.2004 року батько ОСОБА_4 оформив за договором дарування квартиру на сина ОСОБА_3. Даний договір посвідчений державним нотаріусом Четвертої державної нотаріальної контори Артеменко Л.М. та зареєстрований КП ДОР «Криворізьке БТІ» в порядку ст.. 182 ЦК України. Але окрім даної квартири сторони придбали у спільну сумісну власність ще інше майно, а саме 04.10.2012 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Лад» та треті особи ОСОБА_5 та ОСОБА_6 та відповідач ОСОБА_3 був укладений нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу від 12.09.2012 року , яким треті особи ОСОБА_5 та ОСОБА_6 та відповідач ОСОБА_3 набули у спільну часткову власність нежитлову будівлю за адресою АДРЕСА_2. З даної будівлі ОСОБА_3 належить 1/4 частка, яка і підлягає поділу між подружжям.

У судове засідання позивач не з'явилася, надала суду письмову заяву, якою підтримала позовні вимоги у повному обсязі та просила їх задовольнити та розглядати справу за її відсутності.

Відповідачі у судове засідання не з'явились, надали суду письмову заяву, якою не заперечували проти задоволення позовних вимог, позов визнали та просили розглядати справу за їх відсутності.

Треті особи у судову засідання не з'явились, надали заяву з якої вбачається, що вони не заперечують проти задоволення позову, просили розглядати справу за їх відсутності.

Оскільки судове засідання проводиться без участі сторін, на підставі наявних у справі доказів, суд вважає, що його можливо провести без фіксування технічними засобами, що буде відповідати вимогам ст.197 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги з наступних підстав.

Так, 10.03.1994 року позивач та відповідач зареєстрували між собою шлюб. (а.с. 6). У подружжя не було свого житла тому вони проживали з батьками відповідача ОСОБА_3 29.03.1995 року батько відповідача ОСОБА_4 запропонував угоду згідно якої він купить квартиру сторонам (подружжю), а вони згодом йому повернуть за неї гроші. Внаслідок чого була придбана квартира за адресою АДРЕСА_1 загальною площею 43,8 м. кв. в тому числі житловою 32,6 м. кв. Одразу після цього позивач з відповідачем заселилися до даної квартири та зареєструвалися в ній. З моменту придбання квартири і до 2004 року все, заробляли сторони вони віддавали за квартиру, пішли навіть особисті кошти позивача від продажу майна за кордоном. Після повної виплати за квартиру вирішили переоформити її на себе, та оскільки у позивача були відсутні документи громадянина України, 28.08.2004 року батько ОСОБА_4 оформив за договором дарування квартиру на сина ОСОБА_3 (а.с. 3, 4, 5). Даний договір посвідчений державним нотаріусом Четвертої державної нотаріальної контори Артеменко Л.М. та зареєстрований КП ДОР «Криворізьке БТІ» в порядку ст.. 182 ЦК України. Але окрім даної квартири сторони придбали у спільну сумісну власність ще інше майно, а саме 04.10.2012 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Лад» та треті особи ОСОБА_5 та ОСОБА_6 та відповідач ОСОБА_3 був укладений нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу від 12.09.2012 року , яким треті особи ОСОБА_5 та ОСОБА_6 та відповідач ОСОБА_3 набули у спільну часткову власність нежитлову будівлю за адресою АДРЕСА_2. З даної будівлі ОСОБА_3 належить 1/4 частка, яка і підлягає поділу між подружжям. (а.с. 17-20).

Аналізуючи вищевикладене, слідує, що договір дарування від 28.08.2004 року є удаваним правочином. Згідно ст.. 235 ЦК України, удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину , який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину який вони вчинили насправді, то відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили. З огляду на це суд приходить до висновку, що сторони уклали удаваний договір дарування, щоб приховати договір купівлі-продажу, оскільки за квартиру ОСОБА_4 отримав кошти в повному обсязі від позивача та відповідача ОСОБА_3 А отже майно, а саме квартира за адресою АДРЕСА_1 загальною площею 43,8 м. кв. в тому числі житловою 32,6 м. кв. придбане ними під час шлюбу за договором купівлі-продажу та підлягає поділу в рівних частинах.

Згідно ч.1 ст.60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Згідно ст.69 СК України дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У відповідності до ч.1 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними. Згідно ч.3 ст.368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їх спільною сумісною власністю. На підставі ст.372 ЦК України вважається, що при поділи спільної сумісної власності частки співвласників є рівними. Така ж позиція міститься у ст.22 Кодексу про шлюб та сім`ю України, який діяв під час придбання зазначеної квартири, якою передбачається, що майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.

Аналогічна позиція міститься у п.22 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», №11 від 21.12.2007 року, згідно з яким поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст.372 ЦК України.

Судом також було досліджено висновок про незалежну оцінку вказаної квартири, виконаного суб'єктом оціночної діяльності ОСОБА_8 від 27.01.2015 року, згідно з яким її вартість складає: 252788,0 гривень.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.60,61,70,71 СК України, ст.22 КпШС УРСР, ст.ст.368,372 ЦК України, ст.ст.10,11,15, 212-215 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та ОСОБА_4, треті особи ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, про визнання права власності на майно та про визначення частки у спільній сумісній власності - задовольнити у повному обсязі.

Визнати договір дарування, укладений 28.08.2004 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3, удаваним правочином та застосувати до нього положення договору купівлі-продажу.

Визначити на ім*я ОСОБА_2 1/2 частину двокімнатної квартири загальною площею 43,8 м. кв. в тому числі житловою 32,6 м. кв. за адресою 50000, АДРЕСА_1.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину двокімнатної квартири загальною площею 43,8 м. кв. в тому числі житловою 32,6 м. кв. за адресою 50000, АДРЕСА_1.

Визначити на ім*я ОСОБА_2 1/8 частку з цілої нежитлової будівлі за адресою АДРЕСА_2.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/8 частку цілої нежитлової будівлі за адресою АДРЕСА_2.

На рішення може бути подана апеляційна скарга в апеляційний суд Дніпропетровської області через Довгинцівський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя: Н. О. Сарат