У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2015 року м. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Закропивний О.В., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Костопільського районного суду Рівненської області від 3 червня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 2 вересня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення та зобов'язання не чинити перешкод у користуванні житлом,

в с т а н о в и в:

У березні 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення та зобов'язання не чинити перешкод у користуванні житлом.

В обґрунтування позову зазначала, що вона є власником будинку АДРЕСА_1 на підставі договору дарування від 7 вересня 2002 року, який подарувала їй її бабуся ОСОБА_4 Відповідачка, яка є її рідною тіткою та дочкою ОСОБА_4, проживає у вказаному будинку з 2007 року без реєстрації та без її згоди, перешкоджає користуватися указаним будинком, а тому вона не має можливості проживати в ньому зі своєю сім'єю. Окрім того, рішенням Костопільського районного суду Рівненської області від 4 травня 2007 року ОСОБА_4 було відмовлено у задоволенні її позову про визнання договору дарування недійсним.

Рішенням Костопільського районного суду Рівненської області від 3 червня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Рівненської області від 2 вересня 2015 року, позов ОСОБА_3 задоволено. Виселено ОСОБА_2 з будинку АДРЕСА_1. Зобов'язано ОСОБА_2 звільнити будинок АДРЕСА_1 від належних їй речей. Зобов'язано ОСОБА_2 не чинити ОСОБА_3 перешкод у користуванні будинком АДРЕСА_1. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати указані судові рішення та вирішити спір по суті, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

У відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Зі змісту оскаржуваних судових рішень й доданих до касаційної скарги матеріалів убачається, що скарга є необґрунтованою і наведені у ній доводи не дають підстав для висновку щодо необхідності витребування матеріалів справи та їх перевірки.

Згідно з положеннями ст. 41 Конституції України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_119/ed_2014_03_02/pravo1/Z960254K.html?pravo=1> кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843361/ed_2015_07_16/pravo1/T030435.html?pravo=1> правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (ч. 1 ст. 317 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843362/ed_2015_07_16/pravo1/T030435.html?pravo=1>).

Згідно з ч. 1-3 ст. 319 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843364/ed_2015_07_16/pravo1/T030435.html?pravo=1> власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Положеннями ст. 321 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843366/ed_2015_07_16/pravo1/T030435.html?pravo=1> встановлено принцип непорушності права власності, відповідно до якого ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні.

Згідно положень ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про задоволення позову, з висновками якого погодився й апеляційний суд, правильно встановив характер спірних правовідносин сторін у справі та застосував норми матеріального права, які регулюють ці правовідносини, вирішив спір з урахуванням конкретних обставин справи з дотриманням норм процесуального права.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи, суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі.

Керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Костопільського районного суду Рівненської області від 3 червня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 2 вересня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення та зобов'язання не чинити перешкод у користуванні житлом, відмовити.

Додані до скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ О.В. Закропивний