У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

Ситнік О.М., Завгородньої І.М., Іваненко Ю.Г.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа - Заїчинська сільська рада Семенівського району Полтавської області, про визнання заповіту нікчемним, за касаційною скаргою представника ОСОБА_5 - ОСОБА_6 на рішення Семенівського районного суду Полтавської області від 27 серпня 2014 року та рішення апеляційного суду Полтавської області від 29 жовтня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2013 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом, у якому зазначала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її сестра - ОСОБА_7 За життя ОСОБА_7 27 березня 2003 року склала заповіт, відповідно до якого спадкоємцем її майна є позивачка. Іншим заповітом від 09 червня

2005 року ОСОБА_7 заповідала усе належне їй майно ОСОБА_5

Вважала, що ОСОБА_7 не підписувала особисто заповіт

від 09 червня 2005 року, тому просила визнати нікчемним зазначений заповіт, який посвідчений секретарем виконкому Заїчинської сільської ради Семенівського району Полтавської області Штокаленко H.I.

Рішенням Семенівського районного суду Полтавської області

від 27 серпня 2014 року позов задоволено частково. Визнано нікчемним заповіт, складений 09 червня 2005 року ОСОБА_7, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1, посвідчений секретарем виконавчого комітету Заїчинської сільської ради Семенівського району Полтавської області Штокаленко Н.І. та зареєстрований у реєстрі за № 42. Вирішено питання про розподіл судових витрат. У іншій частині позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Полтавської області від 29 жовтня

2014 року рішення Семенівського районного суду Полтавської області

від 27 серпня 2014 року у частині визнання заповіту недійсним змінено: встановлено нікчемність заповіту від 09 червня 2005 року ОСОБА_7, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Заїчинці Семенівського району Полтавської області, який посвідчений 09 червня 2005 року секретарем виконавчого комітету Заїчинської сільської ради Семенівського району Полтавської області Штокаленко Н.І. та зареєстрований в реєстрі за № 42. В іншій частині рішення суду залишено без змін.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_5 - ОСОБА_6, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга не може бути задоволена з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Із матеріалів справи вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_7, яка за життя залишила заповіт, посвідчений секретарем виконавчого комітету Заїчинської сільської ради Семенівського району Полтавської області 27 березня 2003 року за реєстровим номером 26, за яким заповіла все належне їй майно своїй сестрі ОСОБА_5 (а. с. 4−5, т. 1).

09 червня 2005 року ОСОБА_7 склала заповіт, посвідчений секретарем виконавчого комітету Заїчинської сільської ради Семенівського району Полтавської області за реєстровим номером 42, за яким все належне їй майно ОСОБА_7 заповіла ОСОБА_5 (а. с. 6, т. 1).

Відповідно до висновку судово-почеркознавчої експертизи від 30 червня 2014 року № 2599, проведеної у Харківському науково-дослідному інституті судових експертиз ім. Засл. професора М.С. Бокаріуса, підпис від імені ОСОБА_7 у заповіті від 27 березня 2003 року виконаний ОСОБА_7, підпис у заповіті від 09 червня 2005 року імені ОСОБА_7 виконаний не ОСОБА_7 (а. с. 192−195, т. 1).

Згідно зі ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою−третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Вимоги до форми заповіту та порядку його посвідчення встановлені ст. 1247 ЦК України.

Згідно зі ст. 1247 ЦК України загальними вимогами до форми заповіту є: складання заповіту у письмовій формі із зазначенням місця та часу його складання, заповіт має бути особисто підписаний заповідачем та посвідчений нотаріусом або іншими посадовими службовими особами, у порядку визначеному ст. ст. 1251−1252 ЦПК України.

У п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз'яснено, що заповіт, складений із порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, згідно із частиною першою статті 1257 ЦК України є нікчемним, тому на підставі статті 215 ЦК України визнання такого заповіту недійсним судом не вимагається.

Згідно з ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Апеляційний суд обґрунтовано задовольнив позов частково, а саме встановив нікчемність заповіту від 09 червня 2005 року відповідно до вимог до вимог ст. 1257 ЦК України на підставі належних і допустимих доказів у справі. Доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів, на правильність висновків суду не впливають та їх не спростовують.

Згідно ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом апеляційної інстанції при розгляді справи дотримано вимоги закону, у зв'язку з чим колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити, а рішення суду апеляційної інстанції та рішення суду першої інстанції у незміненій апеляційним судом частині залишити без змін.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_5 - ОСОБА_6 відхилити.

Рішення апеляційного суду Полтавської області від 29 жовтня 2014 року та рішення Семенівського районного суду Полтавської області від 27 серпня 2014 року у незміненій апеляційним судом частині залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:

Ситнік О.М., Завгородня І.М., Іваненко Ю.Г.