Номер провадження: 22-ц/785/1546/15
Головуючий у першій інстанції Фабіжевський С. А.
Доповідач Цюра Т. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.03.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Одеської області в складі:

Головуючого: Цюри Т.В.,

Суддів: Сидоренко І.П., Погорєлової С.О.,

при секретарі: Колмакові В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань апеляційного суду Одеської області апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 08 грудня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_4 в інтересах малолітньої ОСОБА_5 до ОСОБА_2 ( треті особи - Котовська міжрайонна прокуратура Одеської області, Орган опіки та піклування Котовської міської ради Одеської області, відділ державної реєстрації актів цивільного стану Рєстраційної служби в м. Котовську та Котовському районі Котовського міжрайонного управління юстиції Одеської області про позбавлення батьківських прав,-

В С Т А Н О В И Л А :

В липні 2014 року ОСОБА_4 звернулась до Котовського міськрайонного суду Одеської області з названим позовом в якому просила суд винести рішення, яким позбавити батьківських прав ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, відносно його доньки, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, призначити ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3, опікуном над онучкою ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 та зобов'язати органи РАЦЗ зробити позначку в актовому записі про народження дитини про позбавлення батька батьківських прав.

Рішенням Котовського міськрайонного суду Одеської області від 08 грудня 2014 року позовні вимоги ОСОБА_4 в інтересах малолітньої ОСОБА_5 до ОСОБА_2 ( треті особи - Котовська міжрайонна прокуратура Одеської області, Орган опіки та піклування Котовської міської ради Одеської області, відділ державної реєстрації актів цивільного стану Реєстраційної служби в м. Котовську та Котовському районі Котовського міжрайонного управління юстиції Одеської області про позбавлення батьківських прав - задоволено.

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 позбавлено батьківських прав відносно доньки , ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Призначено ОСОБА_4 опікуном ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Відділу держаної реєстрації актів цивільного стану Реєстраційної служби в м. Котовську та Котовському районі Котовського міжрайонного управління юстиції Одеської області зробити позначку в актовому записі №60 про народження ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав стосовно доньки ОСОБА_5.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 подав до суду апеляційну скаргу в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить суд скасувати рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 08 грудня 2014 року та ухвалити нове рішення, яким в задоволені позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Заслухавши пояснення, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 213 ЦПК Українирішення суду повинно бути законним та обґрунтованим.

Відповідно ст. 308 ЦПК Українине може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Так, судом першої інстанції було вірно встановлено, що 08 вересня 2001 року по 18 вересня 2008 року ОСОБА_2 та ОСОБА_6 перебували між собою у зареєстрованому шлюбі, від якого у них народилась донька, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2. Після розірвання шлюбу, дитина залишилася мешкати біля матері. Остання згодом склала сім'ю з ОСОБА_7 і 23 жовтня 2010 року зареєструвала з ним шлюб, прийнявши його прізвище «Краснянська». Оскільки донька продовжувала мешкати біля матері між дитиною та ОСОБА_7 склалися добрі стосунки і останній виявив бажання удочерити дитину. Відповідач по справі в нотаріальному порядку 11 травня 2011 року дав згоду на це. Однак, здійснити удочеріння не вдалося через раптову смерть матері - ОСОБА_8, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4. З того часу і досі неповнолітня ОСОБА_5 мешкає зі своєю бабусею з боку матері, ОСОБА_4, яка фактично виконує обов'язки опікуна.

Відповідач після розлучення ніяких стосунків з дитиною не підтримував , не цікавиться її долею, матеріально не допомагає, має заборгованість по аліментах.

За встановлених обставин справи, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про те, що відповідач без будь-яких об'єктивних підстав самоухилився від виконання своїх батьківських обов'язків щодо ОСОБА_5, а тому втратив моральне та юридичне право бути батьком своєї дитини; а позбавлення його батьківських прав повністю відповідає інтересам дитини.

Колегія погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи.

Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України батько може бути позбавлений судом батьківських прав, якщо він ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

У ч. 1 ст. 164 СК України наведено перелік підстав позбавлення батьківських прав, який складається з шести пунктів. Він охоплює всі можливі способи порушення батьками прав і інтересів дитини. Для задоволення позову достатньо впевнитись в одному з них.

Пленум Верховного Суду України у п. 15 Постанови від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснив, що, розглядаючи справи даної категорії, судам слід мати на увазі, що позбавлення батьківських прав, тобто наданих батькам до досягнення дитиною повноліття прав на її виховання, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, на згоду передати дитину на усиновлення та інших прав, які ґрунтуються на факті спорідненості з дитиною, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування вирішується лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи та характеру ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками.

З позовної заяви вбачається, що позивач, як на підставу для позбавлення відповідача батьківських прав посилалась на п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України (ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини).

Ухилення від виконання батьківських обов'язків передбачає систематичне невиконання обов'язку турбуватись про дітей, в чому воно б не виражалось (не годувати, не забезпечувати необхідним одягом, медичною допомогою, не задовольняти життєво важливих потреб дитини, не займатися її вихованням, духовним розвитком, тощо).

З матеріалів справи, а саме чисельних медичних довідок вбачається, що саме позивач постійно зверталась за медичною допомогою з приводу хвороб своєї онуки до медичного закладу. Відповідно характеристики зі школи, де навчається неповнолітня ОСОБА_5 вбачається, що вихованням останньої займається бабуся- позивач по справі та дідусь, які постійно відвідують школу, цікавлячись справами онуки.

Відповідно акту обстеження житлово-побутових умов неповнолітньої вбачається , що остання має відокремлену кімнату, матеріальний стан сім»ї достатній, утриманням дитина та вихованням займаються ОСОБА_4 та ОСОБА_9, стосунки в сім`ї засновані на любові, взаємоповазі, довірі та підтримці один одного.

В висновку органу опіки та піклування Котовської міської ради Одеської області № 1820 від 27 липня 2014 року зазначено про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно його доньки ОСОБА_5 в зв'язку з тим, що фактично дитина позбавлена батьківського піклування, та про призначення опікуном над онукою ОСОБА_5 - ОСОБА_4, що спростовує довід апеляційної скарги про відсутність подання органу опіки та піклування про призначення опікуна та не суперечить вимогам ст. 60 ЦК України.

При задоволенні вимоги про призначення опікуном неповнолітньої позивача, суд вірно виходив з того, що позивачка за своїми морально-діловими якостями заслуговує бути опікуном неповнолітньої, обов'язки якого вона фактично виконує з моменту смерті матері дитини і своєї доньки, ОСОБА_8, тобто з ІНФОРМАЦІЯ_5 і по цей час, що було підтверджено поясненнями свідків та матеріалами справи.

Більш того, на клопотання відповідача, на підтвердження доводів апеляційної скарги про недостовірність поданих до суду заяв неповнолітньої про позбавлення батьківських прав відповідача, до суду апеляційної інстанції було запрошено неповнолітню ОСОБА_5, яка пояснила суду, що відповідача знає, як «ОСОБА_10», ніколи не рахувала його своїм батьком, постійно проживала з матір'ю до її смерті, а пізніше з вітчимом ОСОБА_7, якого вона називала батьком і який хотів її удочерити, на що відповідач дав свою згоду. «ОСОБА_10» ніколи не цікавився її життям, відповідач є для неї чужою людиною, ніколи не вітав її на день народження не телефонував їй, не дарував подарунків. Єдиний раз «ОСОБА_10» її запросив погуляти, однак вони не знайшли спільної мови. Після смерті мами, вона проживає з бабусею та дідусем, які піклуються про неї, займаються її розвитком та забезпечують усім необхідним та просила суд залишити її проживати і далі з ними.

При цьому, на запитання позивача, відповідач не зміг вірно дати відповідь в якому класі навчається донька.

Доводи апеляційної скарги, що позивач перешкоджає йому у спілкуванні з дитиною не підтверджені жодними доказами, спростовуються поясненнями неповнолітньої та тим фактом, що відповідач до органів опіки та піклування або у будь-який інший державний орган не звертався до розгляду справи у суді.

Доводи апеляційної скарги, що позбавлення батьківських прав є виключною мірою, вини в діях відповідача немає, а тому правові підстави для задоволення позову відсутні, спростовуються наступними обставинами.

Так, дійсно у залежності від конкретної ситуації в сім'ї позбавленню батьківських прав можуть передувати превентивні заходи впливу на батьків (бесіди, попередження з боку органів опіки і піклування, органів внутрішніх справ, надання сім'ї необхідної допомоги, накладення адміністративної відповідальності).

Проте, враховуючи виключно негативне ставлення дитини до батька, враховуючи, що, як при житті так і після смерті колишньої дружини відповідач взагалі не цікавився долею дитини, яка залишилась без батьківської опіки, засобів існування, враховуючи добровільну дачу згоди ще при житті матері на удочеріння дитини іншим чоловіком, колегія вважає, що застосовувати до відповідача превентивні заходи впливу є недоцільним.

Більш того, відповідач після смерті матері 07.06.2012 року ухилився від оформлення дитині пенсії по втраті годувальника, а позивач позбавлена такої можливості при відсутності на даний час правових підстав для такого звернення. Існуючу заборгованість по сплаті аліментів відповідач, також, не спромігся погасити до теперішнього часу.

При цьому, необхідно зазначити, що відповідно до ст..169 СК України, мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав.

Отже, колегія суддів підтримує висновок суду про те, що докази надані позивачкою свідчать про байдуже ставлення до фізичного та духовного виховання дитини, її стану здоров'я, та про свідоме ухилення відповідача від обов'язків, як батька неповнолітньої ОСОБА_5.

Висновок суду, що відповідач свідомо не бажає виконувати батьківські обов'язки, піклуватись про дитину, її здоров'я та займатись її вихованням, є вірним та ґрунтується на матеріалах справи.

Відповідно до ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

За викладених обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини у справі, надані сторонами докази, правильно визначив характер спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Згідно ч.ч. 1,2,3 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги не надав суду достатніх, належних і допустимих доказів існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх позовних вимог та доводів апеляційної скарги.

Відповідно до ст..308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на такі вимоги, і відсутність в поданій апеляційній скарзі інших доводів, апеляційна скарга в межах зазначених доводів та вимог підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 08 грудня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_4 в інтересах малолітньої ОСОБА_5 до ОСОБА_2 ( треті особи - Котовська міжрайонна прокуратура Одеської області, Орган опіки та піклування Котовської міської ради Одеської області, відділ державної реєстрації актів цивільного стану Реєстраційної служби в м. Котовську та Котовському районі Котовського міжрайонного управління юстиції Одеської області про позбавлення батьківських прав - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий Т.В. Цюра

Судді: І.П. Сидоренко

С.О. Погорєлова