АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц /796/ 1723 /2015 р. Головуючий у І інстанції Ярошенко С.В.
Доповідач Котула Л.Г.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 лютого 2015 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого - судді Котули Л.Г.

Суддів: Волошиної В.М., Слюсар Т.А.

За участю секретаря Круглика В.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 08 грудня 2014 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства "Дочірній банк Сбербанку Росії", третя особа, Національний банк України про зобов'язання вчинити дії, стягнення матеріальних збитків та моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И Л А :

У вересні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ПАТ"Дочірній банк Сбербанку Росії" про зобов'язання вчинити дії, стягнення моральної шкоди та матеріальних збитків.

Зазначав, що 03 червня 2014 року між ним та ПАТ"Дочірній банк Сбербанку Росії" було укладено договір № 263/111/613322 про відкриття депозитного рахунку в рамках договору щодо банківського обслуговування, за умовами якого Банк прийняв на депозитний рахунок НОМЕР_1 суму вкладу у розмірі 5550, 99 євро із процентною ставкою за вкладом 6, 10 % річних, строком розміщення на 3 місяці, терміном повернення 03 вересня 2014 року.

По закінченню строку дії договору він звернувся до відповідача із заявою про повернення коштів та сплату процентів, однак станом на 03 вересня 2014 року вклад в розмірі 5550, 99 доларів США та 84, 65 євро, а всього 5635, 64 євро відповідач повертати відмовився.

04.09.2014 року, 05.09.2014 року, 08.09.2014 року, 09.09.2014 року, 18.09.2014 року він направляв заяви відповідачу , а 11.09.2014 року лист - вимогу про видачу вкладу та процентів, проте його вимоги Банком були задоволені частково.

У зв'язку з порушенням умов договору та повергнення йому вкладу з порушенням строку виплати, з урахуванням уточнених позовних вимог, позивач просив стягнути з відповідача на його користь упущену вигоду в розмірі 48, 37 євро, моральну шкоду в розмірі 20 000,00 грн., матеріальні збитки в розмірі 3480,00 грн., витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката в розмірі 1500,00 грн. та судові витрати.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 08 грудня 2014 року у задоволені позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства "Дочірній банк Сбербанку Росії", третя особа, Національний банк України про зобов'язання вчинити дії, стягнення матеріальних збитків та моральної шкоди відмовлено.

У апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю, оскільки судом порушені вимоги матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідача, пояснення ОСОБА_1, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити з підстав викладених у ній, представника ПАТ" Дочірній банк Сбербанку Росії" Ліпської О.В., яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги , перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги , колегія суддів дійшла висновку , що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до частини другої статті 11 ЦК України однією з підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, а отже, підставою цивільно-правової відповідальності як обов'язку відшкодувати шкоду є заподіяння майнової шкоди.

Згідно до частин першої, другої статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

В силу статті 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до частини першої статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору.

Згідно із частиною першою статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Відповідно до статті 2 Закону України "Про банки і банківську діяльність" вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.

Згідно із частиною першою статті 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад).

Судом встановлено, що 03 червня 2014 року між АТ"Сбербанк Росії" та ОСОБА_1 було укладено Договір № 263/111/613322 про відкриття депозитного рахунку (вклад "Традиційний") в рамках Договору щодо банківського обслуговування ( далі - Договір), за умовами якого останнім внесено на депозитний рахунок НОМЕР_1 вклад в сумі 5550, 99 євро із процентною ставкою за вкладом 6,10% річних з терміном повернення вкладу 03 вересня 2014 року ( п. 2.1., 2.2., 2.3., 2.5.) (а.с. 6).

Відповідно до п. 2.9. Договору вклад вноситься на строк, що обчислюється з дати укладання цього Договору по термін повернення вкладу. Сторони підтверджують досягнення згоди щодо всіх істотних умов Договору, що передбачені законодавством для договорів банківського вкладу фізичної особи.

Положенням підпункту 3.3.3.5 пункту 3.3 Умов банківського обслуговування фізичних осіб в АТ " Сбербанк Росії" передбачено , що повернення вкладу здійснюється Банком у безготівковій формі шляхом перерахування суми вкладу та нарахованих за користування вкладом процентів на поточний рахунок в день настання терміну повернення вкладу або дострокового повернення вкладу за ініціативою Клієнта ( з урахуванням п.3.3.3.4 розділу ІІ Умов) . Днем повернення вкладу вважається день списання коштів з Депозитного рахунку. При цьому вклад та проценти за ним зберігаються Банком на поточному рахунку до моменту їх витребування Клієнтом. Після повернення вкладу депозитний рахунок закривається в порядку , передбаченому чинним законодавством України( а.с. 64,65).

Постановою Національного Банку України від 29 серпня 2014 року №540 " Про введення додаткових механізмів для стабілізації грошово-кредитного та валютного ринків України" запроваджено такі заходи щодо діяльності банків та фінансових установ , зокрема , уповноважені банки зобов'язано обмежити видачу ( отримання) готівкою коштів в іноземній валюті або банківських металів з поточних та депозитних рахунків клієнтів через каси та банкомати в межах до 15 000 гривень на добу на одного клієнта в еквіваленті за офіційним курсом Національного банку України ( а.с. 61)

09 вересня 2014 року , 18 вересня 2014 року, 22 вересня 2014 року позивач неодноразово звертався з заявами до Банку з вимогою про виплату вкладу до 10 вересня 2014 року.

11 вересня 2014 року позивач направив відповідачу лист-вимогу про виплату йому суми вкладу 5550,99 євро та відсотки по депозиту , відсотки за користування коштами після закінчення депозитного договору (а.с.10).

Згідно довідки ПАТ " Дочірній Банк Сбербанк Росії" від 29 жовтня 2014 року № 7417/50-23 депозитний рахунок НОМЕР_1 в Євро ОСОБА_1 закрито 04.09.2014 року , у зв'язку з закінченням строків розміщення вкладу та дії Договору № 163/111/613322 про відкриття депозитного Рахунку ( вклад " Традиційний " ) в рамках Договору щодо банківського обслуговування від 03.06.2014 року , а поточний рахунок НОМЕР_1 в Євро закрито 26.09.2014 року за заявою клієнта від 25.09.2014 року . Вклад в розмірі 5 550,99 євро та сума нарахованих процентів за вкладом в розмірі 79,83 євро за Договором повністю виплачені ОСОБА_1 протягом вересня 2014 року ( а.с. 42)

Зазначені обставини підтверджуються відомостями по депозитному договору № 263/111/613322 від 03.06.2014 року та виписками по особових рахунках з 03.06.2014 року по 28.10.2014 року згідно яких, 03.09.2014 року вклад та нараховані проценти були перераховані позивачу на його поточний рахунок в Банку НОМЕР_1 і 10.09.2014 року позивачу повернуто вклад на суму 590, 00 євро, 11.09.2014 року - 850, 00 євро, 12.09.2014 року - 890,00 євро, 15.09.2014 року - 875, 00 євро, 17.09.2014 року - 890,00 євро, 22.09.2014 року - 850,00 євро, 25.09.2014 року - 685, 82 євро , а всього 5 630, 82 євро ( а.с. 38-41).

Положеннями ч. 1, 2 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову в частині вимог про відшкодування збитків та упущеної вигоди , оскільки позивачем не надано суду доказів на підтвердження завданих йому відповідачем збитків та упущеної вигоди.

Посилання в апеляційній скарзі, що порушенням відповідачем умов Договору та невчасне повернення суми вкладу завдало позивачу матеріальних збитків є безпідставними, оскільки ті обставини, на які посилається позивач не є збитками в розумінні ст. 22 ЦК України .

Доводи апеляційної скарги про те, що у зв'язку з несвоєчасною виплатою вкладу позивачу він втратив дохід, який міг реально отримати, як би ці кошти розмістив на депозиту в Першому Українському Міжнародному Банку, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки він не надав суду доказів в підтвердження того , що такі доходи він міг реально отримати.

До того ж відповідач уже 10 , 11, 12, 15,17 та 22 вересня 2014 року отримав частину вкладу і не позбавлений був можливості розмістити ці кошти у цьому Банку.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 2 постанови від 31 березня 1995 року N 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються судами, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції або випливає з її положень; у випадках, передбачених статтями законодавством, яким встановлено відповідальність за заподіяння моральної шкоди; при порушенні зобов'язань, що підпадають під дію Закону "Про захист прав споживачів" чи інших законів, якими врегульовано такі зобов'язання і передбачено відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Між позивачем та ПАТ"Дочірній банк Сбербанку Росії" було укладено договір № 263/111/613322 про відкриття депозитного рахунку в рамках договору щодо банківського обслуговування, тобто між сторонами виникли договірні зобов'язання.

За ст. 611 ЦК України в разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Укладеним між сторонами договором не передбачено відшкодування моральної шкоди в разі порушення його умов.

Відмовляючи у задоволені позову про відшкодування моральної шкоди , суд правильно виходив з того , що ні умовами укладеного між позивачем та відповідачем Договору , ні чинним законодавством , яке регулює спірні правовідносини не передбачено відшкодування моральної шкоди , в тому числі і Законом України " Про захист прав споживачів", оскільки п.5 ч.1 ст. 4 цього Закону передбачено , що споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону.

Згідно із ч.1, п. 2 ч. 3 п. ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат , пов'язаних з розглядом судової справи, належать: витрати на правову допомогу.

Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

З огляду на те , що суд відмовив у задоволені позову , а тому підстав для присудження з відповідача на користь позивача понесених ним судових витрат у суду не було.

Доводи апеляційної скарги про порушенням судом вимог матеріального та процесуального права не заслуговують на увагу, оскільки колегія суддів не вбачає таких порушень вимог матеріального та процесуального права , які б свідчили про неправильне вирішення спору та були підставою до скасування рішення суду, та задоволення апеляційної скарги.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав до задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду.

Керуючись ст.ст.303,304,307,308,315 ЦПК України , колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити, а рішення Деснянського районного суду м. Києва від 08 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий

Судді: