Апеляційний суд Житомирської області
Справа №285/4314/14-ц Головуючий у 1-й інст. Заполовська Т. Г.
Категорія 27 Доповідач Миніч Т. І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2015 року Апеляційний суд Житомирської області у складі:

головуючого - судді Миніч Т.І.

суддів: Трояновської Г.С.,

Павицької Т.М.

при секретарі Ковальській Я.В.

з участю представників сторін

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3

на рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду від 26 травня 2015 року

у цивільній справі за позовом ПАТ КБ "ПриватБанк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

встановив:

У листопаді 2014 року ПАТ КБ "ПриватБанк" звернулося до суду з позовом. Позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором №VIW3AE00001844 від 15.06.2007 року в розмірі 53 633,25 доларів США, що в гривневому еквіваленті складає 694 574,19 грн., та понесені судові витрати. В обґрунтування заявлених вимог зазначав, що відповідно до умов вказаного договору відповідач отримав кредит у розмірі 22 254,83 доларів США на строк до 13.06.2012 року, який зобов'язувався повернути вчасно та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановленому в договорі. Згідно з договором погашення заборгованості мало здійснюватися в наступному порядку: щомісяця відповідач повинен був сплачувати кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, які складаються із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати. У випадку порушення зобов'язань за кредитним договором, відповідач сплачує позивачу відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі на місяць, нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості. Проте, взяті на себе зобов'язання відповідач належним чином не виконував, у зв'язку з чим станом на 20.10.2014 року утворилась заборгованість в сумі 53 633,25 доларів США.

Рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду від 26 травня 2015 року позов задоволено частково. Стягнуто із ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором №VIW3AE00001844 від 15.06.2007 року станом на 20.10.2014 року у розмірі: 21557,58 доларів США - заборгованості за відсотками, 1277,56 доларів США заборгованості по комісії, а всього 22 835,14 доларів США, що за курсом 12,95 відповідно до службового розпорядження НБУ від 20.10.2014 року складає 295 715,06 грн. Цим же рішенням стягнуто зі ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2957,15 грн.

За результатами розгляду апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства «КБ «Приватбанк» на зазначене рішення апеляційним судом Житомирської області було постановлено рішення від 21.07.2015 року, яким скасовано рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду від 26 травня 2015 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення із ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «КБ «Приватбанк» суми пені за несвоєчасне виконання зобов'язань за кредитним договором та ухвалено в цій частині нове рішення - про часткове задоволення позову. Зокрема, стягнуто зі ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «КБ «Приватбанк» пеню за несвоєчасне виконання зобов'язань за кредитним договором №VIW3AE00001844 від 15.06.2007 року станом на 20.10.2014р. в розмірі 129 500 (сто двадцять дев'ять тисяч п'ятсот) грн.

У поданій апеляційній скарзі представник відповідача, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, недоведеність обставин, що мають значення для справи, та невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

Розглянувши справу в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі, суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, зважаючи на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що 15.06.2007 року між позивачем та відповідачем був укладений кредитний договір №VIW3AE00001844 (а.с.9-13), відповідно до умов якого Банк надав позичальникові кредит шляхом надання готівкою через касу на строк з 15 червня 2007 року по 13 червня 2012 року включно, у вигляді не поновлюваної кредитної лінії у розмірі 28 313,68 доларів США на наступні цілі: купівля автомобіля 22 254,83 доларів США, а також у розмірі 6058,85 доларів США на сплату страхових платежів у випадках та згідно порядку, передбачених п.п.2.1.3, 2.2.7 даного договору, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 0,84% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 1% від суми виданого кредиту у момент надання кредиту та винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0,14% від суми вказаного кредиту щомісячно в період сплати, відсотки за дострокове погашення кредиту згідно з п.п. 3.11 даного договору та винагороди за проведення додаткового моніторингу згідно з п.6.2 даного договору.

За умовами договору ОСОБА_2 зобов'язувався сплачувати щомісячний платіж з 20 по 25 число кожного місяця у розмірі 506,44 дол. США для погашення боргу, що складається із заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороди.

Відповідно до п.7.4 кредитного договору, при порушенні позичальником зобов'язань по погашенню кредиту, передбачених п.п. 1.1, 2.2.4, 3.3.3 цього договору позичальник сплачує банку відсотки за користування кредитом у розмірі 2,09% на місяць, розраховані на суму непогашеної в строк заборгованості за кредитом.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ст. 1054 ЦК ).

Згідно зі ст.526 ЦК зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

З наданого банком під час розгляду справи в суді першої інстанції розрахунку вбачається, що станом на 20.10.2014р. відповідач мав заборгованість по кредиту в розмірі 53633,25 дол.США, яка складалась із: заборгованості за відсотками -21557,58 дол.США; заборгованості по комісії за користування кредитом -1277,56 дол.США; пені за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором - 30798,11 дол.США.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції врахував зазначені вище вимоги закону та встановивши, що ОСОБА_2 належним чином не виконує зобов'язань, передбачених кредитним договором, дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для задоволення вимог банку про стягнення заборгованості за відсотками та комісією.

При цьому позивачем не надано переконливих доказів про погашення ним заборгованості в повному обсязі.

Так, не спростовують висновків суду доводи відповідача в тій частині, що у травні 2014 року він через відділення ПАТ КБ „Надра" у м.Севастополі АРК Крим сплатив на погашення кредиту 449900 грн. (а.с.79). В даному випадку визначальним є факт надходження цих коштів на рахунок Банку-позикодавця. Проте, роздруківка рахунку позичальника в „Приватбанку" свідчить про те, що такі кошти на цей рахунок не надходили (а.с.76).

Висновки суду з цього питання зроблені судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні. Будь-яких процесуальних порушень, які б давали підстави для переоцінки доказів апеляційним судом не встановлено.

Крім того, представнику відповідача роз"яснено обов"язок, передбачений ст.ст.10,60 ЦПК, щодо надання доказів на підтвердження своїх вимог та наслідки невчинення процесуальних дій. Проте він вважав, що достатнім доказом є наявність квитанцій про внесення коштів і факту їх надходження на рахунки позивача він доводити не повинен.

Представник відповідача, заперечуючи доводи представника позивача, посилався на загальновідомі обставини про те, що у травні 2014 року відділення банку „Надра" у анексованому Криму вже не працювали.

За наведених обставин, підстав для скасування рішення суду в цій частині вимог апеляційний суд не вбачає.

Разом з тим, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позову в частині стягнення суми пені через те, що її розмір обрахований в іноземній валюті виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно з ч. 1 ст. 524 ЦК зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті.

Відповідно до положень ч.2 ст.533 ЦК, якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційний курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором.

За правилами ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Як вбачається з розрахунку кредитної заборгованості, пеня, нарахована за несвоєчасне виконання умов кредитного договору, станом на 20.10.2014р. складає 30798,11 дол.США (а.с. 6-8).

Проте, у п.4.1 кредитного договору зазначено, що нарахування пені за цим договором здійснюється у розмірі 0,15% від суми простроченого платежу, але не менше 1грн. за кожен день прострочення. Сплата пені здійснюється у гривнях. У випадку, якщо кредит видається в іноземній валюті, штраф сплачується у гривневому еквіваленті по курсу НБУ на дату сплати (а.с.13).

Разом з тим, положення ч.2 ст.192, ч.3 ст.533 ЦК , можуть бути застосовані тільки при вирішенні питання про стягнення основної заборгованості за кредитом та стягнення відсотків за користування валютним кредитом та не підлягають застосуванню при вирішенні питання про стягнення пені.

Таким чином, враховуючи положення кредитного договору, до стягнення підлягає пеня у розмірі визначеному у гривневому еквіваленті відповідно до курсу НБУ станом на 20.10.2014 року в розмірі 398 835,52 грн. (30798,11 дол.США х 12,95 грн.). Сам факт нарахування пені в іноземній валюті не є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог про її стягнення.

Разом з тим, розмір нарахованої пені може бути зменшений, виходячи з наступного.

З наданого банком під час розгляду справи розрахунку вбачається, що заборгованість по тілу кредиту у відповідача відсутня, наявна лише заборгованість по відсоткам в розмірі 21557,58 дол.США та по комісії за користування кредитом -1277,56 дол.США.

За таких обставин, з урахуванням положень ст.3ЦК щодо загальних засад цивільного законодавства та ч.4ст.10 ЦПК щодо обов'язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав, суд вважає за можливе зменшити розмір неустойки до 10000 дол.США, що в гривневому еквіваленті буде складати 129 500 грн.

Такий висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, висловленою у постанові від 03 вересня 2014р. у справі № 6-100цс14, яка в силу ст.360-7 ЦПК має враховуватись іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

За наведених обставин, рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення із ОСОБА_2 суми пені за несвоєчасне виконання зобов'язань за кредитним договором підлягає скасуванню, з ухваленням в цій частині нового - про часткове задоволення вимог позивача та стягнення з відповідача на користь позивача пені станом на 20.10.2014 р. в розмірі 129 500 грн.

Оскільки такий висновок зроблений апеляційним судом Житомирської області у рішенні від 21 липня 2015 року за результатами розгляду апеляційної скарги Банку на рішення суду першої інстанції, а апеляційна скарга відповідача надійшла вже після закінчення апеляційного розгляду справи і доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то відповідно до ст.318 ЦПК слід залишити в силі рішення апеляційного суду.

Керуючись ст.ст.209,303,304,307,308,313-315,318ЦПК України, суд, - у х в а л и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Апеляційного суду Житомирської області від 21 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: Судді: