АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/5906/15 Справа № 205/3280/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Григорченко Е.І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

Головуючого: Григорченка Е.І.

Суддів: Кочкової Н.О., Каратаєвої Л.О.

при секретарі: Левцунову І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за апеляційною скаргою

Публічного акціонерного товариства «Державне акціонерне товариство «Чорноморнафтогаз»

на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 09 квітня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Державне акціонерне товариство «Чорноморнафтогаз» про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації за невикористану щорічну відпустку, середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу та моральної шкоди,-

встановила:

ПАТ «Державне акціонерне товариство «Чорноморнафтогаз» звернулося з апеляційною скаргою на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 09 квітня 2015 року, де ставить питання про його скасування, посилаючись на те, що рішення ухвалено з порушенням норм матеріального і процесуального права.

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 09 квітня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволенні частково, скасований наказ №06-к від 19 березня 2014 року про звільнення ОСОБА_2 за п.1 ст. 36 КЗпП України.

Поновлений ОСОБА_2 на роботі в Публічному акціонерному товаристві «Державне акціонерне товариство «Чорноморнафтогаз», на посаді заступника Голови Правління з економіки і інвестицій апарата управління.

Стягнено з Публічного акціонерного товариства «Державне акціонерне товариство «Чорноморнафтогаз», , на користь ОСОБА_2, ІПН:НОМЕР_1 заборгованість по заробітній платі за березень 2014 року в розмірі 10897,83 грн., середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 392128,91 грн. та моральну шкоду в розмірі 2000 грн., а всього 405026,74 грн. Вирішено питання щодо негайного виконання рішення суду в частині поновлення на роботі та стягнення заробітної плати в межах суми платежу за один місяць та розподілу судових витрат.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що наказом № 158-к від 31 травня 2013р. позивач прийнятий на посаду радника Голови Правління управління справами апарату управління Публічного акціонерного товариства «Державне акціонерне товариство «Чорноморнафтогаз».

Наказом № 362-к від 30 жовтня 2013 року позивач переведений з 01 листопада 2013 року на посаду заступника Голови Правління з економіки і інвестицій апарату управління Публічного акціонерного товариства «Державне акціонерне товариство «Чорноморнафтогаз».

У березні 2014 року відбулася зміна влади у АР Криму, внаслідок його окупація та захоплення Публічного акціонерного товариства «Державне акціонерне товариство «Чорноморнафтогаз» озброєними людьми є загальновідомими обставинами, що є підтвердженням тиску на позивача, який змушений подати заяву про звільнення за згодою сторін.

19 березня 2014 р., наказом №06-к від 19 березня 2014р., позивач звільнений з посади заступника Голови Правління з економіки і інвестицій апарату управління Публічного акціонерного товариства «Державне акціонерне товариство «Чорноморнафтогаз» згідно з п. 1 ст. 36 КЗпП України, за згодою сторін, та видано трудову книжку з відповідним записом. Наказ про звільнення підписаний Головою Правління ОСОБА_3

Відповідно до пп.18 п.9.5.9. Статуту ПАТ «Державне акціонерне товариство «Чорноморнафтогаз» прийом на роботу, звільнення, застосування засобів заохочення та накладення стягнень відноситься виключно до компетенції Голови Правління Публічного акціонерного товариства «Державне акціонерне товариство «Чорноморнафтогаз».

Згідно з п.9.5.12 Статуту ПАТ «Державне акціонерне товариство «Чорноморнафтогаз» у разі відсутності Голови Правління виконання його обов'язків може покладатися наказом Голови Правління на заступника Голови Правління або на члена правління.

Відповідно до ст. 33 Закону України «Про акціонерні товариства» та п.9.3.4 Статуту Товариства, рішення про обрання, відстрочення чи звільнення Голови Правління Товариства приймається загальними зборами акціонерів.

Наказу щодо покладення виконання обовязків Голови Правління ПАТ «Державне акціонерне товариство «Чорноморнафтогаз» на ОСОБА_4 не видавалось, отже наказ № 06-к від 19 березня 2014 року про звільнення позивача з посади є незаконним.

Враховуючи встановлені обставини, вимоги законодавства, суд першої інстанції прийшов до висновку про задоволення позовних вимог в частині скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення з відповідачів на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу, заборгованість по зарплаті та у відшкодування моральної шкоди 2000 грн., оскільки позовні вимоги в цій частині доведені.

Справа в апеляційному суді розглянута у відсутність відповідача, який повідомлений про слухання справи належним чином.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, апеляційний суд не находить підстав для задоволення скарги та скасування рішення суду з наступних підстав.

Вирішуючи даний спір, який виник між сторонами, суд першої інстанції в достатньо повному обємі зясував права та обовязки сторін, обставини справи, перевірив доводи сторін та дав їм належну правову оцінку. Висновки суду підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами, поясненнями учасників процесу.

При вище наведених обставинах справи, суд першої інстанції, відповідно до ст. 43 Конституції України, ст. ст. 5-1, 21, 47, 235, 237-1 КЗпП України, ст.ст. 10, 11, 57-60 ЦПК України, прийшов до обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог в частині скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення з відповідачів на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу, заборгованість по зарплаті та моральної шкоди, оскільки позовні вимоги в цій частині доведені.

Приведені в апеляційній скарзі доводи, що в даному випадку відсутній предмет спору, оскільки ПАТ «Державне акціонерне товариство «Чорноморнафтогаз» трудові відносини з позивачем не припиняло, не можуть бути підставою для скасування рішення з наступних підстав.

Стаття 43 Конституції України та ст. 51 Кодексу законів про працю гарантують громадянам захист від незаконного звільнення, тобто звільнення, яке відбулося не на підставі закону.

Відповідно до частин першої, другої статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності.

Відповідно до частини першої статті 21 Кодексу законів про працю України трудовий договір - це індивідуальна угода між працівником і роботодавцем.

Шляхом укладення трудового договору з роботодавцями громадяни реалізують своє конституційне право на працю, добровільно вступають у трудові правовідносини, набуваючи конкретних трудових прав і обов'язків.

Позивач, уклавши з роботодавцем трудовий договір, набув правового статусу працівника, зміст якого охоплює низку трудових та соціальних прав і гарантій, які є супутніми трудовим правовідносинам чи походять з них. До їх числа належать права на працю в умовах, що відповідають вимогам безпеки, на винагороду за працю без будь-якої дискримінації і не нижче встановленого законом мінімального розміру оплати праці, на захист від безробіття, на індивідуальні і колективні спори та інше.

Проте відповідач не забезпечив позивачу умов трудового договору, наказ про звільнення позивача з роботи не скасував, хоч і визнав, що він є незаконним, запис в трудовій книжці про звільнення не анулював, нараховану заробітну плату не виплатив.

Позивач в апеляційному суді пояснив, що він звертався до відповідача про поновлення його на роботі, однак йому відмовлено.

За таких обставин суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про захист прав позивача, задовольнивши його позов.

Не можуть бути підставою для скасування рішення суду посилання апелянта на те, що суд безпідставно визнав недійсним наказ про звільнення, який є недійсним в силу Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», оскільки поновлення на роботі вимагає скасування наказу про звільнення.

Посилання апелянта на те, що суд не визначив належний середній заробіток позивача, так як не мав даних за останні два місяця до моменту звільнення, не можуть бути підставою для скасування рішення суду з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 235 КЗпП України, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Середній заробіток за час вимушеного прогулу позивача підлягає начисленню відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановленням Кабінету України від 08.02.1995 року за №100, з послідуючими змінами та доповненнями.

Як вбачається з довідки Пенсійного фонду України, ОСОБА_2 нарахована заробітна плата в січні 2014 року 32921,36 грн., в лютому 2014 року 32823,30 грн./а.с. 82/.

Отже, враховуючи кількість робочих днів у січні 2014 року -20 днів, та у лютому 2014 року -21 день, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що середньоденна заробітна плата позивача складає 1603,53 грн. ((32921,36 + 32823,30) : 41 = 1603,53 грн.

У відповідності до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 57 - 60 ЦПК України.

Проте, будь-які докази, які б спростовували визначений судом розмір середньоденної заробітної плати, відповідачем не надані.

Посилання апелянта на те, що суд першої інстанції не зазначив словами розмір грошових стягнень, не зазначив чи включені у вказану судом суму податки та інші платежі, а також розмір негайного стягнення заробітної плати, не можуть бути підставою для скасування рішення суду та відмови у позові, оскільки ці питання можуть бути вирішені судом відповідно до вимог ст. ст. 219, 220 ЦПК України.

Безпідставним є посилання апелянта на відсутність доказів спричинення моральної шкоди позивачу, оскільки сам факт незаконного позбавлення права позивача на виконання трудових обов'язків, отримання винагороди за працю, отримання нарахованої заробітної плати свідчить про наявність спричиненої позивачу моральної шкоди.

Отже, в силу ст. 237-1 КЗпП України, суд першої інстанції, з урахуванням встановлених обставин по справі та наступивших наслідків, прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог в цій частині.

Допущені судом порушення вимог норм процесуального права, на які посилається позивач, не вплинули на законність правильного по суті рішення суду.

Інші доводи, приведені в апеляційній скарзі, не можуть бути підставою для скасування рішення суду, оскільки вони зводяться до іншої оцінки фактичних обставин справи, яка відрізняється від зробленої судом першої інстанції оцінки, і висновків суду не спростовують.

Районний суд розглянув справу у відповідності із вимогами ст. ст. 10, 11, 60 ЦПК України про змагальність сторін та диспозитивність цивільного судочинства, в межах заявлених вимог та на підставі наданих суду доказів.

Судом апеляційної інстанції не встановлено порушень матеріального або процесуального закону, які могли б потягти за собою скасування рішення суду.

Таким чином, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу відхилити, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308 ЦПК України, апеляційний суд,

ухвалив :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Державне акціонерне товариство «Чорноморнафтогаз» відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 09 квітня 2015 року залишити без змін.

Рішення суду набуває законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів, з дня проголошення.

СУДДІ: