Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 жовтня 2015 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді Дмитренко А. М. ,

при секретарі Боженко Т. В.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в місті Білій Церкві залі суду № 1 справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Сухоліської сільської ради Білоцерківського району Київської області про визнання права власності на спадкове майно,-

В С Т А Н О В И В :

Позивачі звернулися до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що 16.07.2012 року помер ОСОБА_4, після смерті якого залишилась спадщина у вигляді земельної ділянки розміром 3,2922 га, що розташована в межах Сухоліської сільської ради Білоцерківського району, згідно державного акту серії ЯД № 982308 та земельної ділянки розміром 3,2922 га, що розташована в межах Сухоліської сільської ради Білоцерківського району, згідно державного акту серії ЯД № 982309, яку ОСОБА_4 фактично успадкував після смерті сина ОСОБА_5, який помер 05.06.2006 року, але юридично не оформив. Після смерті ОСОБА_4 спадкоємцями першої черги по закону є його діти: ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_6, в передбачений законом строк вони прийняли спадщину, однак оформити в нотаріальній конторі свої спадкові права на земельну ділянку, яку успадкував батько після смерті ОСОБА_5, не мають можливості, оскільки реєстрація права власності спадкодавця на земельну ділянку не проведена, нотаріусом їм відмовлено в оформленні спадкових прав. ОСОБА_6 також помер і його син ОСОБА_3 прийняв спадщину після смерті батька. Позивачі просили суд визнати за ними в рівних частках за кожним право власності на спадкове майно у вигляді земельної ділянки розміром 3,2922 га, що розташована в межах Сухоліської сільської ради Білоцерківського району Київської області, згідно державного акту серії ЯД № 982309, яку ОСОБА_4 фактично успадкував після смерті сина ОСОБА_5, який помер 05.06.2006 року.

В судовому засіданні представник позивачів уточнила позовні вимоги та просила суд визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 по 1/3 частині за кожним право власності на спадкове майно у вигляді земельної ділянки розміром 3,2919 га, що розташована в межах Сухоліської сільської ради Білоцерківського району Київської області, згідно державного акту серії ЯД № 982309, в порядку спадкування після смерті ОСОБА_4, який помер 16.07.2012 року; визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/3 частину земельної ділянки розміром 3,2919 га, що розташована в межах Сухоліської сільської ради Білоцерківського району Київської області, згідно державного акту серії ЯД № 982309, в порядку спадкування після смерті батька ОСОБА_6.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, про час розгляду справи повідомлений належним чином, до суду надіслано письмове клопотання щодо розгляду справи без участі представника Сухоліської сільської ради Білоцерківського району Київської області.

Заслухавши пояснення представника позивача, оглянувши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Так, по справі встановлено, що 16.07.2012 року помер ОСОБА_4, що стверджується копією свідоцтва про його смерть.

З матеріалів справи вбачається, що після смерті ОСОБА_4 Узинською міською державною нотаріальною конторою Київської області 06.11.2012 року відкрито спадкову справу за № 278/2012 на підставі заяв про прийняття спадщини його синів: ОСОБА_6, ОСОБА_1, ОСОБА_2.

Наведені обставини стверджуються копією спадкової справи № 278/2012, яку було надано на запит суду.

Згідно ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Відповідно до ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

За ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням.

Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Згідно зі ст.1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.

Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.

За ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Отже, позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_2 та їхній брат ОСОБА_6 прийняли спадщину після смерті батька у передбаченому законом порядку.

З матеріалів спадкової справи також вбачається, що 03.04.2013 року спадкоємцям померлого ОСОБА_4 державним нотаріусом Узинської міської державної нотаріальної контори Київської області видано свідоцтва про право на спадщину за законом по 1/3 частині кожному на спадкове майно у вигляді земельної ділянки площею 3,2922 га, яка розташована на території Сухоліської сільської ради Білоцерківського району, передана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що належала померлому на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 982308 від 24.06.2009 року, та на спадкове майно у вигляді права на земельну частку /пай/ розміром 3,59 в умовних кадастрових гектарах, розташована на території Сухоліської сільської ради Білоцерківського району, що належала померлому на підставі сертифікату на право на земельну частку /пай/ серії КВ № 023763 від 15.11.1996 року.

Згідно постанови державного нотаріуса ОСОБА_7 від 30.09.2013 року позивачам відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом на земельну ділянку площею 3,2919 га, яка розташована на території Сухоліської сільської ради Білоцерківського району, після померлого ОСОБА_4 через відсутність правовстановлюючих документів, що слідує з копії цієї постанови нотаріуса.

В судовому засіданні також встановлено, що вказана земельна ділянка належала ОСОБА_5 сину ОСОБА_4, на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 982309, що слідує з копії цього державного акту.

ОСОБА_5 згідно копії свідоцтва про смерть помер 05.06.2006 року.

Як вбачається з копії довідки Сухоліської сільської ради Білоцерківського району в матеріалах спадкової справи, ОСОБА_5 проживав і був зареєстрований до дня смерті в селі Чепеліївка Білоцерківського району по вулиці Леніна,38, за цією адресою на день смерті спадкодавця зареєстровані і проживають ОСОБА_4 батько, ОСОБА_8 мати.

Отже, батьки померлого ОСОБА_5, як спадкоємці першої черги за законом, прийняли спадщину після його смерті на зазначену вище земельну ділянку в порядку ст.1268 ЦК України, але не оформили своїх спадкових прав.

ОСОБА_8 померла 09.07.2006 року, що стверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть, спадщину прийняв її чоловік ОСОБА_4, який проживав і був зареєстрований разом з ОСОБА_8 до дня її смерті за однією адресою.

При вирішенні спору суд виходить з наступного.

Відповідно до ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Як розяснено в п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року за № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування /зі збереженням її цільового призначення/ при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом.

Відповідно до ст.125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Згідно зі ст.126 ЗК України право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, крім випадків, встановлених ч.2 цієї статті.

А за ч.2 ст.126 ЗК, право власності на земельну ділянку, набуту у власність із земель приватної власності без зміни її меж, цільового призначення, посвідчується цивільно-правовою угодою щодо відчуження земельної ділянки; свідоцтвом про право на спадщину.

Відповідно до п.23 наведеної вище в рішенні Постанови Пленуму Верховного Суду України, у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Згідно ст.202 ЗК України державна реєстрація земельних ділянок здійснюється у складі державного реєстру земель, який складається з двох частин: книги записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі із зазначенням кадастрових номерів земельних ділянок; Поземельної книги, яка містить відомості про земельну ділянку.

Законом України «Про державний земельний кадастр» від 07.07.2011 року /зі змінами/, який діє з 01.01.2013 року, передбачено, що державна реєстрація земельної ділянки здійснюється при її формуванні шляхом відкриття Поземельної книги на таку ділянку.

Державна реєстрація земельних ділянок здійснюється за місцем їх розташування відповідним Державним кадастровим реєстратором центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

А згідно ч.3 цієї статті, державна реєстрація земельних ділянок здійснюється за заявою, зокрема, особи, якій за рішенням органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування надано дозвіл на розроблення документації із землеустрою, що є підставою для формування земельної ділянки при передачі її у власність чи користування із земель державної чи комунальної власності, або уповноваженої нею особи.

В ч.7 ст.16 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що державна реєстрація прав проводиться на підставі заяви власника, іншого правонабувача, сторони правочину, за яким виникло

право, уповноваженої ними особи або державного кадастрового реєстратора у випадках, передбачених цим Законом.

Крім того, Порядком ведення державного земельного кадастру, який затверджено постановою КМ України від 17.10.2012 року за № 1051 /зі змінами/, визначено, що державна реєстрація земельних ділянок, переданих у власність (користування) без проведення їх державної реєстрації (в тому числі у разі, коли відомості про земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року, не внесені до державного реєстру земель), здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) за заявою їх власників (користувачів земельних ділянок державної чи комунальної власності) в порядку, визначеному для державної реєстрації земельної ділянки /п.115/.

В п.п.109, 110 цього Порядку визначено перелік документів, які подаються для державної реєстрації земельної ділянки.

З 1 січня 2013 року документом, що посвідчує право власності на земельну ділянку, є свідоцтво на право власності на нерухоме майно, видане територіальним органом реєстраційної служби відповідно до приписів ст.18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

В ч.1 ст.86 ЗК України передбачено, що земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність).

За ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

В інформаційному листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» розяснено, зокрема, що визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися , якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Як вказано вище, позивачам нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину на дану земельну ділянку.

Відповідно до ч.1 ст.1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними.

Таким чином, як встановлено судом і вказано вище, земельну ділянку площею 3, 2919 га, яка належала ОСОБА_5, після його смерті та смерті ОСОБА_8, успадкував ОСОБА_4, але не оформив своїх спадкових прав, після його смерті спадщину прийняли по 1/3 частині кожний ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_6.

Але ОСОБА_6 помер 03.03.2013 року, не оформивши свої права на 1/3 частину вищевказаної земельної ділянки, спадщину прийняв син померлого ОСОБА_3, на імя якого спадкодавець залишив заповіт, посвідчений 01.02.2013 року секретарем виконавчого комітету Сухоліської сільської ради Білоцерківського району Київської області за реєстром № 3.

Все наведене стверджується матеріалами спадкової справи щодо майна померлого ОСОБА_6 № 74/2013, копію якої надано суду Узинською міською державною нотаріальною конторою Київської області.

Отже, до ОСОБА_3 перейшло право на спадкування 1/3 частини земельної ділянки загальною площею 3,2919 га, яку успадкував його батько після померлого 16.07.2012 року ОСОБА_4, але не оформив своїх спадкових прав.

А тому проаналізувавши все вищенаведене, суд вважає за можливе визнати за позивачами право власності по 1/3 частині за кожним на земельну ділянку площею 3,2919 га, що розташована в межах Сухоліської сільської ради Білоцерківського району Київської області, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, в порядку спадкування, оскільки позивачі позбавлені можливості оформити свої спадкові права на цю земельну ділянку в нотаріальному порядку.

Згідно з п.37 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою КМУ від 17.10.2013 року № 868, документами, що підтверджують виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно, є: в т.ч. і рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно.

Керуючись ст.ст. 1216, 1218, 1223, 1225, 1261, 1267, 1268, 1269, 1270 ЦК України, ст.ст. 86, 125, 126, 202 ЗК України, Законом України «Про державний земельний кадастр», Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою КМУ від 17.10.2013 року № 868, ст.ст.10,60,79,88,209, 212-215 ЦПК України, суд-

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 по 1/3 частині за кожним право власності на земельну ділянку загальною площею 3,2919 га, що розташована в межах Сухоліської сільської ради Білоцерківського району Київської області, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, в порядку спадкування за законом після померлого 16 липня 2012 року ОСОБА_4.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/3 частину земельної ділянки загальною площею 3,2919 га, що розташована в межах Сухоліської сільської ради Білоцерківського району Київської області, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, в порядку спадкування за заповітом після померлого 03 березня 2013 року ОСОБА_6.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Київської області через Білоцерківський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя ОСОБА_9