УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2015 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого судді Крижанівської Г.В.,

суддів Шебуєвої В.А., Оніщука М.І.,

при секретарі: Заліській Г.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 30 жовтня 2014 року, -

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2014 року позивач звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.

Свої вимоги обґрунтував тим, що у травні 2011 року між ним та ОСОБА_2 був укладений договір про виконання робіт, відповідно до умов якого позивач повинен виконати роботи з капітальної реконструкції, ремонту будівель, прокладання комунікацій встановлення систем електропостачання, водопостачання, опалювання у будівлях, що розташовані в садибі та належать на праві спільної сумісної власності ОСОБА_2 та ОСОБА_3 Відповідач у свою чергу зобов'язався здійснити розрахунок з виконавцем за придбані останнім матеріали і обладнання та виконання робіт не пізніше ніж протягом десяти днів з дня здачі-прийняття робіт.

Посилаючись на те, що умови договору відповідачем не виконались, в результаті чого утворилась заборгованість, просив стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 загальну суму боргу 109 959, 40 грн. в рівних долях по 54 979, 70 грн. з кожного відповідача та суму пені у розмірі 206 723, 67 грн. у рівних долях по 103 361, 84 з кожного відповідача.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 30.10.2014 позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 по 111 090, 96 грн. заборгованості та по 555, 45 грн. судових витрат з кожного. В іншій частині позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, мотивуючи її тим, що судом першої інстанції було порушено норми процесуального права та неправильно застосовано норми матеріального права.

Справа №753/6031/14-ц
№ апеляційного провадження:22-ц/796/743/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Сухомлінов С.М.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Крижанівська Г.В.
Апелянт зазначила, що судом першої інстанції не перевірено наявність у позивача ліцензій та дозволів на здійснення робіт, які вказані в договорі. Також позивачем не надано доказів на підтвердження придбання будівельних матеріалів за власні кошти.

Вказувала, що ОСОБА_2 був єдиним власником даного домоволодіння, де проводилися будівельні роботи. Крім того, звернула увагу, що як позивач, так і відповідач не надали суду жодного доказу про те, що ОСОБА_3 взагалі відомо про існування такого договору.

Посилаючись на вищевикладене, апелянт просила скасувати рішення Дарницького районного суду м. Києва від 30 жовтня 2014 рокув частині стягнення боргу за договором виконання робіт з ОСОБА_3

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_3 та її представник просили апеляційну скаргу задовольнити з наведених у ній підстав.

Представник позивача та відповідач ОСОБА_2 проти доводів апеляційної скарги заперечували, просили її відхилити з огляду на її безпідставність.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення в цій частині, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, 03.05.2011 між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено договір про виконання робіт, відповідно до умов якого ОСОБА_1 зобов'язується в строк до 30.10.2011 виконати у повному обсязі роботи з капітальної реконструкції, ремонту будівель, прокладання комунікацій, встановлення систем електропостачання, водопостачання, опалювання на об'єктах, що розташовані в належній ОСОБА_2 садибі за адресою: АДРЕСА_1

Зазначені роботи були виконані в повному обсязі та в обумовлений строк, що підтверджується актом про здачу-прийняття виконаних робіт за договором від 03.05.2011 та додатку до нього від 30.10.2011. За змістом даного акту загальна сума, що підлягає відшкодуванню замовником, складає 109 959, 40 грн., з чим погодився ОСОБА_2, та засвідчив акт своїм підписом (а.с. 14-18).

Зобов'язання за договором замовник не виконав, а саме не відшкодував виконавцю суму, визначену в акті за виконання ремонтних робіт.

Укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_6 договір за своїм змістом фактично є договором підряду.

Відповідно до ч. 1 ст. 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Згідно положень ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення забов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Статтею 65 СК України передбачено, що при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї.

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі з листопада 2003 по травень 2013 року. За час перебування у шлюбі ОСОБА_3 та ОСОБА_2 набули у власність будинок за адресою: АДРЕСА_1

Укладення договору про виконання робіт від 03.05.2015 та передача житлового будинку, господарських споруд після завершення виконання ремонтних робіт відбулося під час перебування відповідачів у шлюбі.

Вищенаведені норми визначають підстави виникнення зобов'язання у другого з подружжя. Той з подружжя, хто не брав безпосередньо участі в укладенні договору, стає зобов'язаною стороною, якщо договір було укладено другим із подружжя в інтересах сім'ї та майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. Поєднання вказаних підстав надає можливості розглядати другого з подружжя як зобов'язану особу, незважаючи на те, що така особа не брала особисто участі в укладенні договору.

Крім того, доводи апелянта щодо необізнаності про факт укладання зазначеного договору не підтверджено жодним доказом.

В судовому засіданні ОСОБА_3 також було зазначено, що з позовом до суду про визнання договору про виконання робіт від 03.05.2011 недійсним вона не зверталася.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_2 був єдиним власником домовладіння, в якому проводилися будівельні роботи, не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи.

ОСОБА_3 не надала до суду жодних належних та допустимих доказів на підтвердження доводів, викладених у скарзі, а відтак вони є необґрунтованими.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що договір підряду від 13.05.2011 створив обов'язки для обох відповідачів перед позивачем по виплаті заборгованості за договором.

Розглядаючи спір суд першої інстанції в межах доводів позову повно і всебічно дослідив обставини спору, дав належну оцінку доказам, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює і у відповідності з вимогами закону прийшов до правильного висновку про задоволення позовних вимог, про що ухвалив відповідне рішення.

Доводи скарги цих висновків не спростовують, не впливають на правильність прийнятого судом рішення і, з огляду на вимоги ст. 312 ЦПК України, не можуть бути визнані підставою для його скасування, тому підлягають відхиленню.

Керуючись ст. 218, 303, 307, 312, 313, 314, 315, 317 ЦПК України, колегіясуддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 30 жовтня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Г.В. Крижанівська

Судді: В.А. Шебуєва

М.І. Оніщук