У Х В А Л А

25 червня 2015 року м. Київ
Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Григор'євої Л.І.,

Охрімчук Л.І., Сімоненко В.М.-,

розглянувши заяву товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 березня 2015 року в справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитними зобов'язаннями,

встановила:

Рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 серпня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 14 січня 2015 року, позов задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_4 на користь позивача заборгованість за кредитним договором в сумі 690, 30 доларів США, що згідно з офіційним курсом Національного банку України станом на 14 серпня 2014 року складає 9 050 грн 29 коп, в решті позову відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 березня 2015 року відмовлено товариству з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» у відкритті касаційного провадження у справі.

У червні 2015 року від товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» надійшла заява про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 березня 2015 року з підстав неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, а саме статті 261, частини 4 статті 267 ЦК України.

Для прикладу неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, заявник додає ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 грудня 2012 року, від 28 листопада 2012 року та від 10 жовтня 2012 року, в яких на його думку, зазначені норми права застосовані по-іншому.

У судовому рішенні у справі, про перегляд якої подано заяву, касаційний суд, погоджуючись з висновками судів першої та апеляційної інстанцій про часткове задоволення позовних вимог, виходив з того, що оскільки умовами договору передбачені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а отже перебіг позовної давності за кожен черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Останній платіж здійснений відповідачем 28 вересня 2010 року, а з позовом до суду позивач звернувся 2 вересня 2013 року. Також суд вважав, що позивачу обґрунтовано відмовлено в позові в частині стягнення з відповідача відсотків за користування кредитом, оскільки позивачем розрахунок заборгованості проведено станом на 3 лютого 2006 року, після цієї дати і до дати звернення з позовом розмір заборгованості не нараховувався. Крім того, суд вказав, що позивачем востаннє 14 серпня 2014 року збільшувався розмір зазначеного боргу із врахуванням валютного курсу.

У той самий час у наданих для порівняння судових рішеннях Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ зазначено:

- в ухвалі від 10 жовтня 2012 року суд касаційної інстанції, скасовуючи рішення судів попередніх інстанцій, виходив з того, що судами не враховано, що оскільки за кредитно-заставним договором кредит надавався строком до 11 вересня 2007 року, то перебіг п'ятирічного строку позовної давності відповідно до статті 253, частини 5 статті 261 ЦК України розпочався з 11 вересня 2007 року й сплинув 11 вересня 2012 року, у той час як банк звернувся до суду з позовом 10 січня 2012 року;

- в ухвалі від 28 листопада 2012 року суд касаційної інстанції скасовуючи рішення суду апеляційного суду про відмову в задоволенні позову та направляючи справу на новий апеляційний розгляд вважав, що вимога про дострокове виконання зобов'язання не свідчить про початок перебігу строку позовної давності, оскільки такий висновок суперечить частині 5 статті 261 ЦК України;

- в ухвалі від 12 грудня 2012 року суд касаційної інстанції, скасовуючи рішення попередніх інстанцій та передаючи справу на новий розгляд до суду першої інстанції, виходив з того, що суди, відмовляючи в задоволенні позовних вимог з підстав пропуску строку звернення до суду, не звернули увагу на те, що згідно із частиною 5 статті 261 ЦК України за зобов'язанням із визначеним строком перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Відповідно до статті 355 ЦПК України заява про перегляд судових рішень у цивільних справах може бути подана виключно з підстав: неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах; неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм процесуального права - при оскарженні судового рішення, яке перешкоджає подальшому провадженню у справі або яке прийнято з порушенням правил підсудності або встановленої законом компетенції судів щодо розгляду цивільних справ; встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов'язань при вирішенні даної справи судом; невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

Із огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що наведені у заяві товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» доводи не вказують на неоднакове застосування судами касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, а тому в допуску справи до провадження необхідно відмовити.

Керуючись статтями 355, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

ухвалила:

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитними зобов'язаннями відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Л.І. Григор'єва

Л.І. Охрімчук

В.М. Сімоненко