Справа № 357/2642/15 Головуючий у І інстанції Ярмола О. Я.
Провадження № 22-ц/780/4193/15 Доповідач у 2 інстанції Березовенко Р. В.
Категорія 47 26.10.2015
РІШЕННЯ

Іменем України

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого: Березовенко Р.В.,
суддів:Верланова С.М., Таргоній Д.О.,
при секретарі:Петленко І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 19 травня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6, третя особа: ОСОБА_7 про поділ майна, що є предметом спільної сумісної власності подружжя та стягнення коштів, -

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2015 року ОСОБА_5 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_6, третя особа: ОСОБА_7 про поділ майна, що є предметом спільної сумісної власності подружжя та стягнення коштів.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що під час перебування в шлюбі з відповідачем з 04.06.2011 року по 29.03.2013 року, ними було накопичено кошти в сумі 123000 грн., які відповідач 30 січня 2013 року, за її згодою передав у позику ОСОБА_7 строком до 30 січня 2014 року. Однак після закінчення строку позики повернути її половину коштів відмовився і без її згоди 12 лютого 2014 року знову передав їх спільні кошти в борг ОСОБА_7

Просила поділити грошові кошти, що є об'єктом спільної сумісної власності подружжя та стягнути з відповідача на її користь 77272,58 грн.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 19 травня 2015 року відмовлено у задоволенні позову.

В апеляційній скарзі позивач просить скасувати рішення суду першої інстанції через порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається із матеріалів справи, що 04 червня 2011 року ОСОБА_5 та ОСОБА_6 зареєстрували шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб НОМЕР_2.

Позивач і відповідач є батьками ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_1 (свідоцтво про народження № НОМЕР_1 від 12.08.2008 року).

Згідно розписки від 30.01.2013 року ОСОБА_7 отримав від ОСОБА_6. 123 000 грн., які зобов'язувався повертати у розмірі 10250 грн. з 25 по 30 число кожного місяця до 30 січня 2014 року.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 29 березня 2013 року шлюб між сторонами було розірвано.

Відповідно до розписки від 12 лютого 2014 року , в зв'язку з невиконанням умов розписки від 30 січня 2013 року, ОСОБА_7 зобов'язувався віддати залишок боргу в розмірі 117 000 грн. до 28 липня 2014 року, і у зв'язку з інфляцією вказані кошти було перераховано в іноземну валюту і становили 13 765 доларів США.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 10 липня 2013 року за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6, третя особа: ОСОБА_7 про поділ майна подружжя, судом першої інстанції було відмовлено в задоволенні позову про поділ коштів, оскільки предметом поділу вказані кошти можуть бути після закінчення строку дії договору позики.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 13 червня 2014 року за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про стягнення боргу, було стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 в рахунок заборгованості за договором позики грошові кошти в сумі 154 545,16 грн. - рішення вступило в законну силу.

Сторонами не заперечується той факт, що згідно розписки від 30 січня 2013 року ОСОБА_6 передав грошові кошти у власність ОСОБА_7 за згодою ОСОБА_5, а згідно розписки від 12 лютого 2014 року без її згоди.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що спірні грошові кошти є об»єктом спільної сумісної власності і позивач має відповідні майнові права на ці кошти, однак вони на даний час відсутні у відповідача, а поділу підлягає лише майно, яке наявне у подружжя на час розгляду справи. Крім того суд першої інстанції дійшов висновку, що оскільки спірні кошти також відсутні у третьої особи, так як останній їх витратив, а рішення суду про стягнення боргу ще не виконано, то стягнути вказані кошти не можливо.

Колегія суддів не погоджується в повній мірі з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу).

Відповідно до ст. 69 СК України дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позичальник) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до вимог ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя за взаємною згодою. При укладенні договорів одним з подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя.

Відповідно до п.24 постанови Пленуму СВУ від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», до складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що перебуває у третіх осіб.

Отже, ухвалюючи своє рішення, суд першої інстанції правильно встановивши, що спірні кошти в розмірі 123 000 грн. є спільним майном подружжя і позивач, відповідно до ч.1 ст.70 СК України, має майнові права на 1/2 їх частину, дійшов помилкового висновку про неможливість їх поділу та стягнення з відповідача, оскільки судом було безспірно встановлено, що спірні грошові кошти перебувають у третьої особи ОСОБА_7, а договір позики від 12 лютого 2014 року було укладено відповідачем, в порушення ст. 65 СК України, без згоди позивача, як співвласника спільного майна подружжя, і оскільки даний договір було укладено вже після розірвання шлюбу між сторонами, не можна вважати, що відповідач діяв за згодою позивача, а тому рішення суду не може залишатися без змін.

Крім того, як видно з розписок виданих ОСОБА_7 відповідачу, 30 січня 2013 року він отримав в борг 123 000 грн., а 12 лютого 2014 року він зобов»язувався повернути вже 117 000 грн., що свідчить про те, що частину боргу ним було повернуто відповідачу і на цю частину позивач також має право, як співвласник.

Одночасно, на думку колегії суддів, слід також зазначити те, що борг відповідно до розписки від 12 лютого 2014 року, було стягнуто на користь відповідача ОСОБА_6 рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 13 червня 2014 року. Оскільки позивачка, як співласник вказаних коштів не була залучена до розгляду даної справи, вона вподальшому не зможе бути стороною виконавчого провадження, а отже відслідковувати хід виконання рішення суду і можливість повернення своїх грошових коштів, що є порушенням її законного права щодо володіння і розпорядження ними.

Враховуючи наведене, оскільки при укладенні договору позики (розписки) від 12 лютого 2014 року, відповідачем ОСОБА_6 були грубо порушені права позивача ОСОБА_5, щодо володіння, користування та розпорядження її частиною спільної сумісної власності подружжя, колегія суддів дійшла висновку про можливість задоволення даного позову, оскільки він є доведеним та обгрунтованим.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення підлягає скасуванню з підстав встановлених п.п.1, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_5

Керуючись ст.ст. 307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 - задовольнити.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 26 травня 2015 року скасувати та ухвалити нове.

Позовні вимоги ОСОБА_5 задовольнити, в рахунок поділу майна між подружжям стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 77 272 (сімдесят сім тисяч двісті сімдесят дві) грн. 58 коп.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Р.В.Березовенко

Судді: С.М.Верланов

Д.О.Таргоній