Ухвала

іменем україни

23 вересня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,

суддів: Дем'яносова М.В., Коротуна В.М.,

Парінової І.К., Ступак О.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Чапаєва» про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та відшкодування збитків, за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Чапаєва» на рішення апеляційного суду Кіровоградської області від 25 червня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2011 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Чапаєва» (далі - ТОВ «Чапаєва»), вимоги якого під час розгляду справи уточнив, та остаточно просив зобов'язати відповідача усунути перешкоди у користуванні належною йому на праві власності земельною ділянкою № НОМЕР_1 площею 5,76 га, розташованою на території Рівнянської сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області, шляхом поновлення польової дороги - під'їзду до цієї земельної ділянки та відновлення розташованих на ній межових знаків; зобов'язати відповідача привести вказану земельну ділянку в придатний для подальшого використання за цільовим призначенням стан та передати її позивачу за актом приймання-передачі; стягнути з відповідача на свою користь 30 тис. грн на відшкодування майнових збитків у вигляді неотриманого доходу у розмірі орендної плати за період 2005-2012 роки; стягнути з відповідача судові витрати.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_4 помер і до участі у справі залучено його правонаступника ОСОБА_3, яка під час розгляду справи уточнила позов та остаточно просила зобов'язати ТОВ «Чапаєва» усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою № НОМЕР_1 площею 5,76 га, розташованою на території Рівнянської сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області, шляхом поновлення межових знаків на під'їзній польовій дорозі та відновлення межових знаків на земельній ділянці; зобов'язати ТОВ «Чапаєва» привести земельну ділянку № НОМЕР_1 площею 5,76 га, розташовану на території Рівнянської сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області, у стан, придатний для подальшого використання за цільовим призначенням; стягнути з ТОВ «Чапаєва» на свою користь 30 тис. грн на відшкодування майнових збитків у вигляді неотриманого доходу у розмірі орендної плати за період 2005-2013 роки.

Рішенням Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 06 травня 2015 року позов задоволено частково.

Зобов'язано ТОВ «Чапаєва» Новоукраїнського району Кіровоградської області усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою площею 5,7561 га № НОМЕР_1, кадастровий № НОМЕР_2, шляхом поновлення межових знаків на цій земельній ділянці та під'їзній польовій дорозі у розмірі і вигляді згідно з актом від 03 квітня 2012 року, складеним представником ДП «Кіровоградський науково-дослідний та проект інститут землеустрою».

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання про судові витрати.

Рішенням апеляційного суду Кіровоградської області від 25 червня 2015 року скасовано рішення суду першої інстанції у частині відмови у задоволенні позовних вимог та стягнення судових витрат, ухвалено у цій частині нове рішення, яким зазначені позовні вимоги задоволено.

Зобов'язано ТОВ «Чапаєва» Новоукраїнського району Кіровоградської області привести земельну ділянку № НОМЕР_1 площею 5,76 га у стан, придатний для подальшого використання за цільовим призначенням.

Стягнуто з ТОВ «Чапаєва» Новоукраїнського району Кіровоградської області на користь ОСОБА_3 10 тис. грн на відшкодування майнових збитків як неотриманого доходу у розмірі орендної плати за період 2012-2013 роки.

У задоволенні позовних вимог про відшкодування майнових збитків як неотриманого доходу у розмірі орендної плати за період 2005-2011 роки відмовлено за необґрунтованістю.

Вирішено питання про судові витрати.

В іншій частині рішення залишено без змін.

У касаційній скарзі відповідач просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції, залишити в силі рішення суду першої інстанції, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

З урахуванням вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Рішення суду першої інстанції відповідає наведеним нормам процесуального права, є законним та обґрунтованим.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 106 ЗК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_661/ed_2015_02_12/pravo1/T012768.html?pravo=1> власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістилися або стали невиразними. Порядок відновлення меж визначається центральним органом виконавчої влади з питань земельних ресурсів.

Частинами 2, 3 ст. 152 ЗК України установлено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів.

Згідно з ч. 2 ст. 158 ЗК України виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей.

Відповідно до Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та закріплення їх межовими знаками, затвердженої наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 18 травня 2010 року № 376 <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/ed_2013_07_03/pravo1/RE17686.html?pravo=1>, встановлення (відновлення) меж земельної ділянки здійснюється з метою визначення в натурі (на місцевості) метричних даних земельної ділянки, у тому числі місцеположення поворотних точок її меж та їх закріплення межовими знаками. Пункт 4.1 цієї Інструкції передбачає, що відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється при повній (частковій) втраті в натурі (на місцевості) межових знаків, їх пошкодженні, яке унеможливлює використання межових знаків, а також при розгляді земельних спорів між власниками (користувачами) суміжних земельних ділянок. Межі земельної ділянки в натурі (на місцевості) закріплюються межовими знаками.

Судом установлено, що згідно зі свідоцтвом про право на спадщину за законом та витягом із державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності позивач ОСОБА_3 із 30 травня 2014 року є власником земельної ділянки площею 5,7561 га із цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Рівнянської сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області, кадастровий № НОМЕР_2.

Власником вищевказаної земельної ділянки був ОСОБА_4 на підставі державного акта на право приватної власності на землю, виданого 30 березня 2002 року Новоукраїнською районною державною адміністрацією Кіровоградської області, та який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Згідно з актом від 27 квітня 2015 року, складеним на час судового слідства комісією на вимогу ТОВ «Чапаєва» у складі: землевпорядника Рівнянської сільської ради Кизима О.М., головного агронома ТОВ «Чапаєва» Бобир В.М., агронома Козулі О.Ю., на території Рівнянської сільської ради знаходиться земельна ділянка № НОМЕР_1, власником якої був ОСОБА_4, яка виділена йому під час розпаювання земель КСП ім. Чапаєва; державний акт на право приватної власності на землю виданий Новоукраїнською районною державною адміністрацією 30 березня 2002 року; земельна частка (пай) перебувала в оренді господарства, але після отримання державного акта на право власності на земельну ділянку договір оренди з ОСОБА_4 не укладався; власник земельної ділянки свою землю не обробляв, тому вона була забур'янена, заросла деревами; у 2014 році земля була частково оброблена та засіяна; на час огляду земельної ділянки - 27 квітня 2015 року - встановлено, що бур'яни на полі відсутні, земля оброблена та експлуатується належним чином; на частині земельної ділянки видно ще не спиляні дерева акації та інші; дві сторони земельної ділянки межують із лісосмугами; межові знаки довготривалого зберігання на ділянці відсутні; під'їзд до земельної ділянки існує у вигляді накатаної дороги, якою користуються власники інших ділянок та працівники товариства.

Відповідно до висновку експерта судової земельно-технічної експертизи від 07 квітня 2015 року № 1016, 1017 на досліджуваних земельних ділянках, які належать ТОВ «Чапаєва», та земельній ділянці площею 5,76 га за № НОМЕР_1, а також на земельній ділянці, відведеній під під'їзну дорогу під неї на території Рівнянської сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області, відсутні межові знаки тривалого зберігання, а також відсутнє будь-яке розмежування земельних ділянок у вигляді фізичних меж, тому фактичні площі та проходження меж встановити неможливо, відповідно порушення меж земельної ділянки площею 5,76 га за № НОМЕР_1 на території Рівнянської сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області ТОВ «Чапаєва» встановити неможливо. Стосовно під'їзних шляхів до земельної ділянки площею 5,76 га за № НОМЕР_1 на території Рівнянської сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області можливо зазначити, що фактично вони відсутні та не відповідають правовстановлюючим документам на цю земельну ділянку та вимогам нормативно-правових актів, державному акту на право власності на землю від 30 березня 2002 року серії ІV-КР № 032423 і технічній документації на поле. Технічно можливий проїзд на земельну ділянку позивача зазначений у технічній документації. Акти погодження та встановлення меж земельної ділянки площею 5,76 га за № НОМЕР_1 на території Рівнянської сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області та встановлення меж під'їзної дороги до земельної ділянки від 03 квітня 2012 року відповідають технічній документації.

На підставі договору-замовлення ОСОБА_4 від 26 березня 2012 року № 4081 встановлено в натурі межі земельної ділянки № НОМЕР_1 площею 5,76 га та межі земельної ділянки - дороги, які закріплено межовими знаками тривалого зберігання в кількості 5 штук та 21 штука відповідно та погоджено з суміжними землевласниками і землекористувачами, про що свідчать акти Державного підприємства «Кіровоградський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» про встановлення та погодження меж у натурі від 03 квітня 2012 року.

Актом перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 21 червня 2012 року, складеним державним інспектором сільського господарства за участю представника позивача, представника ТОВ «Чапаєва» та землевпорядника Рівнянської сільської ради, встановлено самовільне зайняття частини земельної ділянки площею приблизно 0,3 га, яка належить позивачу.

25 квітня 2013 року за повідомленням ОСОБА_4 розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000601 за фактом пошкодження ОСОБА_8 розмежувальних знаків та дороги, яке закрито 22 грудня 2013 року постановою слідчого Слідчого відділу Новоукраїнського районного відділу управління Міністерства внутрішніх справ України у зв'язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 194 КК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_1039/ed_2015_04_07/pravo1/T012341.html?pravo=1>.

Під час розгляду справи представник відповідача не заперечував того факту, що ОСОБА_8 працює у ТОВ «Чапаєва» трактористом, а представник позивача пояснив, що особисто був свідком пошкодження ОСОБА_8 межових знаків на земельній ділянці № НОМЕР_1, яка належить позивачу, під час виконання ним трудових обов'язків із оброблення земельної ділянки трактором.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов висновку, що право позивача щодо відновлення межових знаків підлягає поновленню за рахунок відповідача ТОВ «Чапаєва», із яким ОСОБА_8 перебував у трудових відносинах, та вчинив незаконні дії із пошкодження межових знаків під час виконання трудових обов'язків, при цьому суд зазначив, що виключно організація, яка має відповідну ліценцію на розроблення технічної документації та встановлення межових знаків, може встановити та поновити межові знаки на земельній ділянці № НОМЕР_1 площею 5,7561 га, кадастровий № НОМЕР_2, та під'їзній польовій дорозі в розмірі і вигляді, які були встановлені згідно з актом від 03 квітня 2012 року, складеним представником ДП «Кіровоградський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою».

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про зобов'язання ТОВ «Чапаєва» привести земельну ділянку № НОМЕР_1 площею 5,76 га у стан, придатний для подальшого використання за цільовим призначенням, та стягнення з ТОВ «Чапаєва» 30 тис. грн на відшкодування майнових збитків як неотриманого доходу у розмірі орендної плати за період 2005-2013 роки, суд першої інстанції виходив із того, що ні первинним позивачем, ні його правонаступником не доведено факту порушення їхніх прав щодо самовільного використання ТОВ «Чапаєва» земельної ділянки та здійснення перешкод у користуванні нею.

Такий висновок суду першої інстанції є правильним і законним, адже підтверджується матеріалами справи.

Зокрема, суд правильно виходив із того, що у справі відсутні належні та допустимі докази, якими відповідно до змісту Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» є акт перевірки, протокол про адміністративне правопорушення, припис (розпорядження) про усунення порушень, на підтвердження тієї обставини, що саме ТОВ «Чапаєва» самовільно використовувало та використовує із 2005 до 2013 року земельну ділянку позивача, у 2014 році розпочало знову її обробляти, перешкоджаючи позивачу користуватися своєю земельною ділянкою.

При цьому суд надав оцінку як доказу вищевказаному акту перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 21 червня 2012 року, складеному державним інспектором сільського господарства за участю представника позивача, представника ТОВ «Чапаєва» та землевпорядника Рівнянської сільської ради, зазначивши, що цим актом встановлено факт самовільного зайняття у 2012 році лише «близько 0,3 га» земельної ділянки № НОМЕР_1 площею 5,7561 га, яка належить позивачу на праві власності.

Крім того, суд обґрунтовано виходив із відсутності доказів на підтвердження факту звернення позивача до Держсільгоспінспекції із питанням розрахунку розміру шкоди внаслідок самовільного зайняття земельної ділянки відповідно до положень постанови Кабінету Міністрів України від 25 липня 2007 року № 963 <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/ed_2012_10_10/pravo1/KP070963.html?pravo=1> зі змінами, про затвердження Методики визначення розміру шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок, використання земельних ділянок не за цільовим призначенням, зняття грунтового покриву (родючого шару грунту) без спеціального дозволу.

Разом із тим суд правильно зазначив, що в уточненій позовній заяві позивач посилався на грошову оцінку землі, проте жодних доказів на підтвердження грошової оцінки не надав, крім того, позивач безпідставно здійснив розрахунок розміру збитків, виходячи із розміру орендної плати, яку виплачує орендодавець ТОВ «Рівне».

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що у справі відсутні докази, які б свідчили про нанесення позивачу шкоди в якості реальних збитків чи упущеної вигоди, що саме відповідач здійснював самовільне використання земельної ділянки позивача № НОМЕР_1 площею 5,7561 га та чинив перешкоди в користуванні нею позивачем. Враховуючи зазначене, суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення похідних позовних вимог про приведення земельної ділянки в стан, придатний для подальшого використання за цільовим призначенням.

Частинами 1, 2 ст. 303 ЦПК України установлено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Відповідно до ч. 1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права, а також розгляд і вирішення справи неповноважним судом; участь в ухваленні рішення судді, якому було заявлено відвід на підставі обставин, що викликали сумнів у неупередженості судді, і заяву про його відвід визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованою; ухвалення чи підписання постанови не тим суддею, який розглядав справу.

Переглядаючи справу в апеляційному порядку, апеляційний суд дійшов висновку, що, встановивши вину відповідача у знищенні межових знаків, розташованих на земельній ділянці позивача, та перешкоджанні користуватися позивачем належною йому земельною ділянкою, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про зобов'язання ТОВ «Чапаєва» Новоукраїнського району Кіровоградської області привести земельну ділянку № НОМЕР_1 площею 5,76 га в стан, придатний для подальшого використання за цільовим призначенням, та стягнення 30 тис. грн на відшкодування майнових збитків в якості неотриманих доходів у розмірі орендної плати за період 2005-2013 роки.

Однак такий висновок в цілому спростовується змістом рішення суду першої інстанції, у якому відсутній висновок, зокрема про встановлення вини відповідача у перешкоджанні позивачу користуватися належною йому земельною ділянкою, а навпаки зазначено про недоведеність позивачем належними та допустимими доказами факту самовільного захоплення відповідачем земельної ділянки позивача та чинення перешкод у користуванні нею.

На порушення вимог ст. ст. 303, 309 ЦПК України апеляційний суд не зазначив конкретних обставин і фактів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, при цьому зі справи вбачається, що нові докази апеляційним судом не досліджувалися.

Отже, апеляційний суд дійшов помилкового висновку про доведеність позову у частині зобов'язання відповідача привести земельну ділянку позивача у стан, придатний для подальшого використання за цільовим призначенням.

Висновок апеляційного суду про стягнення з відповідача на користь позивача 10 тис. грн на відшкодування майнових збитків в якості неотриманих доходів у розмірі орендної плати за період 2012-2013 роки, тобто по 5 тис. грн на рік, як середню вартість оренди земельної ділянки, не обґрунтований належними та допустимими доказами згідно зі ст. ст. 58, 59 ЦПК України, а також жодною правовою нормою.

Дійшовши висновку про встановлення судом та доведення матеріалами справи факту порушення прав позивача на отримання прибутку від своєї земельної ділянки за період 2012-2013 роки, тобто з часу, коли відповідач своїми діями перешкоджав позивачу обробляти належну йому земельну ділянку, апеляційний суд не зазначив конкретних доказів, які б цей факт підтверджували.

Помилковим є посилання апеляційного суду на акт перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 21 червня 2012 року, адже, як правильно зазначив суд першої інстанції, цим актом встановлено факт самовільного зайняття у 2012 році лише «близько 0,3 га» земельної ділянки позивача № НОМЕР_1 площею 5,7561 га, однак відсутні докази на підтвердження того, що станом на час розгляду справи такі порушення не усунуто, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, безпідставно скасувавши законне й обґрунтоване рішення суду першої інстанції із надуманих підстав, апеляційний суд припустився помилки в застосуванні матеріального та процесуального закону, що призвело до неправильного вирішення спору, всупереч вимогам ст. ст. 303 <nau://ukr/1618-15|st303>, 304, 309, 316 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st316> належним чином не з'ясував характеру і суті заявлених позивачем вимог, а також на порушення вимог ст. ст. 10, 57, 60, 212, 303 ЦПК України не надав належної правової оцінки зібраним у справі доказам.

Ураховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення апеляційного суду підлягає скасуванню із залишенням рішення суду першої інстанції в силі з підстав, передбачених ст. 339 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 339, 344, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Чапаєва» задовольнити.

Рішення апеляційного суду Кіровоградської області від 25 червня 2015 року скасувати, рішення Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 06 травня 2015 року залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна
Судді: М.В. Дем'яносов

В.М. Коротун

І.К. Парінова

О.В. Ступак