РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №668/2148/15-ц

Пров. №2/668/935/15

09.06.2015 року Суворовський районний суд м.Херсона у складі:

головуючого Булах Є.М.

при секретарі Яворській Г.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, відкритого акціонерного товариства НАСК «Оранта» про відшкодування моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду із вказаним позовом, мотивуючи тим, що вироком Комсомольського районного суду м.Херсона від 22.12.2014 р. відповідача ОСОБА_2 було визнано винним за ч. 2 ст.286 КК України. За вироком було встановлено, що 20.09.2014р. близько 09-50год., в м. Херсоні, ОСОБА_2, керуючи автомобілем НОМЕР_1, рухаючись по вул.Миколаївське шосе, зі сторони вул.Нестерова в напрямку с. Чорнобаївка, на перехресті з вул.Ракетна, при здійсненні маневру лівого повороту для заїзду до бази "Оболонь", проявив неуважність та безпечність до дорожньої обстановки, яка склалася, в порушення вимог п.п. 2.3 б), 16.13 ПДР України, не переконався, що виконуваний ним маневр буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, не надавши дорогу мопеду «MUSSTANG MT 49-2», під керуванням водія ОСОБА_3, який рухався у зустрічному напрямку, виїхав на смугу зустрічного руху де допустив зіткнення з останнім. Внаслідок ДТП, пасажиру мопеду - ОСОБА_4 були заподіяні тяжкі тілесні ушкодження, після чого вона була доставлена до лікарні каретою швидкої допомоги та знаходилась там на лікуванні. 14.10.2014р. ОСОБА_4 померла. Як зазначає позивач, причиною смерті став відкритий перелом лівої стегнової кістки. Позивач вказує, що протиправними діями відповідача їй було спричинено моральну шкоду, яка полягає у стражданнях та душевному хвилюванні, які виражаються в почутті пригніченості, вона втратила єдину доньку, відчуває моральний біль через втрату близької людини, після смерті якої на її утриманні залишився її син, а позивачу онук - ОСОБА_3, який в свою чергу також має погане здоров'я, внаслідок отриманих травм йому була проведена операція на тазовій кістці. Розмір спричиненої моральної шкоди позивач оцінює в 200000 грн. Просила суд стягнути з ОСОБА_2 на її користь моральну шкоду спричинену смертю її доньки ОСОБА_4 в розмірі 200000,00 грн.; стягнути з ОСОБА_2 на її користь понесені нею судові витрати.

В ході вирішення спору до участі у справі у якості співвідповідача було залучено ВАТ «НАСК «Оранта».

Позивачем було подано заяву про уточнення та збільшення позовних вимог у якій позивач вказала додаткові обставини та заявила позовні вимоги до ВАТ НАСК «Оранта», у якій остаточно просила стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду, заподіяну смертю доньки ОСОБА_4 в розмірі 185384,00 грн.; стягнути з ВАТ НАСК «Оранта» на користь ОСОБА_1 в якості відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю ОСОБА_4 в розмірі 14616,00 грн.; стягнути з ВАТ НАСК «Оранта» на користь ОСОБА_1 в якості відшкодування шкоди, заподіяної смертю ОСОБА_4 в розмірі 85384,00 грн.; інші вимоги залишити без змін. При цьому збільшені позовні вимоги вмотивовані тим, що оскільки цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 на час здійснення ДТП була застрахована в ВАТ НАСК «Оранта», за полісом обовязкового страхування, то страховик в порядку п.27.3 ст.27 ЗУ «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» також має здійснити відшкодування ОСОБА_1 заподіяної моральної шкоди.

Позивач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просила їх задовольнити в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник у судовому засіданні заявлені позовні вимоги визнали частково, а саме в частині відшкодування моральної шкоди у розмірі 20000,00 грн., враховуючи моральні страждання позивача та її психічний та психологічний стан, внаслідок втрати доньки. ОСОБА_2 не оспорював встановлених фактів за вироком, однак зазначив, що відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ДТП має виконати страхова компанія за страховим полісом. Окрім цього, наголошував, що він ніколи не обвинувачувався і не визнавався винним у смерті потерпілої, оскільки причиною смерті ОСОБА_4 був не відкритий перелом лівої стегнової кістки внаслідок ДТП, а тяжкі захворювання, які мала остання та які підтверджуються відповідним висновком експерта. Також зазначає, що твердження сторони позивача про те, що онук позивача ОСОБА_3 залишився на утриманні ОСОБА_1, є обмежено працездатним, переніс операцію, вважає необґрунтованими, з огляду на те, що отримана ОСОБА_3 травма не має жодного відношення до ДТП, яке сталось 20.09.2014 р. та ОСОБА_3 є повнолітньою дієздатною особою, жодних доказів на підтвердження перебування останнього на утриманні позивача не надано.

Представник НАСК «Оранта» за довіреністю ОСОБА_5, в судове засідання не зявився, про день час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, через канцелярію суду надав заяву у якій просив справу слухати у його відсутності, не заперечував проти задоволення позовних вимог заявлених до НАСК «Оранта» в частині стягнення з страхової компанії страхового відшкодування моральної шкоди у відповідності до ст. 27 ЗУ «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» в розмірі 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановленого на день настання страхового випадку. Щодо іншої частини заявлених позовних вимог позицію страхової компанії не виклав.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, суд встановив, що вироком Комсомольського районного суду м. Херсона від 22.12.2014 року, ОСОБА_2 засуджений за вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, який полягав у тому, що 20.09.2014р. близько 09-50 год. в м. Херсоні, ОСОБА_2, керуючи автомобілем НОМЕР_1, рухаючись по вул.Миколаївське шосе, зі сторони вул.Нестерова в напрямку с. Чорнобаївка, на перехресті з вул.Ракетна, при здійсненні маневру лівого повороту для заїзду до бази "Оболонь", проявив неуважність та безпечність до дорожньої обстановки, яка склалася, в порушення вимог п.п. 2.3 б), 16.13 ПДР України, не переконався, що виконуваний ним маневр буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, не надавши дорогу мопеду «MUSSTANG MT 49-2», під керуванням водія ОСОБА_3, який рухався у зустрічному напрямку, виїхав на смугу зустрічного руху де допустив зіткнення з останнім. Внаслідок ДТП, пасажиру мопеду - ОСОБА_4 були заподіяні тяжкі тілесні ушкодження за критерієм небезпеки для життя.

Вину у скоєному злочині ОСОБА_2 визнав в повному обсязі.

За вироком суду ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні злочину передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено покарання у вигляді 4 років позбавлення волі, без позбавлення права керувати транспортними засобами. Застосовано ст. 75 КК України та звільнено від призначеного покарання з іспитовим строком 2 роки.

Вирок не оскаржувався набрав законної сили 22.01.2015 року.

Відповідно до свідоцтва про смерть, виданого 16.10.2014 р. відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Суворовського районного управління юстиції у м.Херсоні, актовий запис № 466, ОСОБА_4 померла 14.10.2014 р. у віці 49 років.

Із довідки №1349 про причину смерті, виданої Бюро судово-медичної експертизи 16.10.2014 р. вбачається, що причиною смерті ОСОБА_4 став відкритий перелом лівої стегнової кістки.

За висновком експерта №1226 Херсонського обласного бюро СМЕ від 15.10.2014 року, вбачається, що була проведена судово-медична експертиза трупу ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, за якою встановлено, що смерть останньої настала внаслідок інтоксикації, яка розвилась внаслідок двосторонньої гнійної бронхопневмонії, що підтверджується даними експертизи трупу та результатами судово-гістологічної експертизи внутрішніх органів; пневмонія розвилась на фоні тяжкої травми лівої нижньої кінцівки, що призвело до недвижимого стану хворої, тяжкого загального стану на протязі всього перебування на стаціонарі, тяжкого інфекційного захворювання ВІЧ в 4 стадії; між заподіяними тілесними ушкодженнями ОСОБА_4 та настанням її смерті мається причино-наслідковий зв'язок.

Враховуючи наведене, судом встановлено, що ОСОБА_2 є винним в скоєнні 20.09.2014 року ДТП в наслідок якої 14.10.2014 року померла ОСОБА_4 пасажир мопеду «MUSSTANG MT 49-2». А неправомірні дії, що скоєнні ОСОБА_2 є в причино наслідковому звязку із спричиненими ОСОБА_4 тілесними ушкодженнями, що потягли за собою її смерть, що настала після пригоди, у звязку із чим, суд вважає що позовні вимоги до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди є обґрунтованими.

Суд не сприймає доводи відповідача та його представника з-приводу того, що ОСОБА_2 ніколи не обвинувачувався і не визнавався винним у смерті потерпілої, оскільки причиною смерті ОСОБА_4 був не відкритий перелом лівої стегнової кістки внаслідок ДТП, а тяжкі захворювання, які мала остання та які підтверджуються відповідним висновком експерта, оскільки такі твердження не ґрунтуються на вимогах закону та спростовуються висновками експертизи на яку власне і посилається відповідач, де вказано між іншим, що: «між заподіяними тілесними ушкодженнями ОСОБА_4 внаслідок ДТП та настанням її смерті мається причино-наслідковий зв'язок».

Суд також зауважує на тому, що під час розгляду справи за обвинуваченням ОСОБА_2 у скоєному злочині, останній свою провину визнав у повному обсязі, що у тому числі вплинуло, як помякшуюча обставина на визначення судом покарання. Крім того, з матеріалів справи вбачається, що позивачем було подано цивільний позов, як потерпілої при розгляді кримінальної справи, однак у подальшому цивільний позов за її заявою було залишено без розгляду. З пояснень позивача судом встановлено, що підставою залишення позову без розгляду стало у тому числі і частково добровільне прийняття участі ОСОБА_2 у відшкодуванні матеріальних витрат повязаних із лікуванням та похованням доньки позивача. Після розгляду кримінальної справи та поховання померлої, відповідач жодним чином не надає матеріальної допомоги, що і змусило останню звернутися до суду із позовом, крім того, за поясненнями позивача відповідач висловлює свою незгоди з поданим позовом та наголошує про неналежне виховання позивачем своєї доньки ОСОБА_4, як таку, що має численні захворювання за відсутності яких остання б вижила після ДТП, що у свою чергу пригнічує та завдає болю позивачці, яка впевнена у тому, що донька до теперішнього часу була б жива і допомагала б та підтримувала останню, як донька свою матір.

Суд вважає неналежним таке ставлення ОСОБА_2 до позивача, як потерпілої від вчиненого ним злочину і вважає, недобросовісним його відношення до наслідків, що настали від протиправних дій вчинених ним, оскільки як встановлено судом, вироком суду останнього було звільнено від призначеного покарання із застосуванням ст. 75 КК України, вирок суду позивач не оскаржувала, від цивільного позову як потерпіла відмовилась в межах розгляду кримінальної справи, сподіваючись на добровільну участь відповідача у відшкодуванні спричиненої шкоди. Разом з тим зіткнулася з докоряннями за неналежне виховання нею її доньки, що її принижує.

Вирішуючи питання про правомірність та обґрунтованість заявленого до стягнення з ОСОБА_2 розміру моральної шкоди, суд виходить з наступного.

Обґрунтовуючи розмір вимоги морального відшкодування у сумі 185384,00 грн., позивач та її представник виходили з того, що померла була донькою позивача, позивач знаходилась на утриманні померлої ОСОБА_4, крім того на утриманні позивача залишився ОСОБА_3, син померлої та онук позивача, який має розлади здоровя, не працевлаштований, потребує проведення планованих операцій, що спричиняє також страждань позивачу у вигляді спостерігання як мучиться та переживає останній після смерті своєї матері.

Судом встановлено і не заперечувалось сторонами у справі, що позивач ОСОБА_1 є матірю померлої ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим 03.06.1965 року Василівською сільрадою Снігурівського району Миколаївської області, актовий запис № 63. ОСОБА_6 змінила прізвища на «Тригуб» в звязку із укладенням у 1990 році шлюбу, що також підтверджується відповідним свідоцтвом.

З огляду на свідоцтво про народження, видане 19.08.1991 року Степанівською сільською радою Суворовського району м.Херсона, актовий запис № 21, ОСОБА_3, 18.06.1991 р. є сином померлої ОСОБА_4 Батько ОСОБА_3 ОСОБА_7 помер 13.08.2008 року, у віці 42 років, що підтверджується відповідний свідоцтвом про смерть, актовий запис №30.

З епікрізу № 20975 Херсонської обласної клінічної лікарні вбачається, що ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, був госпіталізований у період часу з 13.11.2013 р. до 19.11.2013 р., у звязку із травматичним ушкодженням передньої хрестової звязки правого колінного суглобу, операція проведена 15.11.2013 р., виписаний з діагнозом консолідований перелом внутрішнього виростку правої бердової кістки.

Довідкою №169 від 19.03 2015 року виданої виконавчим комітетом Степанівської сільської ради Суворовського району м. Херсона про зареєстроване місце проживання встановлюється, що ОСОБА_1 дійсно зареєстрована та проживає в ІНФОРМАЦІЯ_3 у складі сімї: онук ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4

Відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК) відповідач звільняється від обов'язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п'ята статті 1187 ЦК, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов'язана відшкодувати шкоду.

Суд, враховуючи викладене та згідно до вимог ст.ст. 23, 1167,1168 ЦК України, вважає, що позивачу завдано моральну шкоду внаслідок загибелі її доньки, яка була основним годувальником сімї, оскільки була працевлаштована. Разом з тим, суд вважає, що позовні вимоги до ОСОБА_2 в частині визначення розміру моральної шкоди є частково необґрунтованими. Виходячи з принципів розумності та справедливості, та на підставі викладеного, суд вважає, що позивачу завдано моральну шкоду розмір якої відповідає 100000,00 грн.

Суд, критично відноситься до доводів позивача з-приводу врахування до моральної шкоди факти проживання та перебування на утриманні ОСОБА_3, як такого, що є інвалідом та в силу стану здоровя не може працевлаштуватись та потребує постійного лікування, оскільки суду не надано належних та допустимих доказів на підтвердження зазначеного та не доведено взаємоповязаності зазначеного та спричиненої моральної шкоди позивачу в наслідок загибелі її доньки. Крім того, в силу діючого законодавства, ОСОБА_3 не позбавлений можливості самостійно звернутися із позовом до суду, якщо вважає, що його права та інтереси порушенні.

Вирішуючи питання про стягнення із НАСК «Оранта» в якості відшкодування моральної шкоди, що заподіяна смертю ОСОБА_4 в розмірі 14616, 00 грн. та шкоди, заподіяної смертю ОСОБА_4 в розмірі 85384, грн.. суд виходить з наступного.

Відповідно до положень Конституції України, зокрема ст. 32,56,62 і чинного законодавства, фізичні та юридичні особи мають право на відшкодування моральної(немайнової) шкоди, заподіяної внаслідок порушення їх прав і свобод та законних інтересів.

Виходячи з правил статтей 4,5 ЦПК і статтей 28,49,50 КПК України, ОСОБА_1 є особою, якій злочином заподіяно моральну шкоду.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2, була застрахована згідно договору з ВАТ НАСК «Оранта», полісом обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за №АС/7898815 від 04.04.2014 р. Його вина у ДТП встановлена та визнана судом у кримінальному провадженні, та не оспорюється самим ОСОБА_2 ДТП, яка мала місце 20.09.2014р. у відповідності до ЗУ № 1961-IV є страховим випадком, що не оспорювалось сторонами.

У даному полісі встановлено ліміт відповідальності за шкоду завдану життю і здоровю на одного потерпілого 100000,00 грн., за шкоду завдану майну 50000,00 грн., франшиза встановлена 0,00 грн.

Термін дії полісу з 04.04.2014 року по 03.04.2015 року.

Так, з НАСК «Оранта» підлягає стягненню на користь позивача 14616,00 грн.(12*1218=14616,00 грн.) в рахунок відшкодування моральної шкоди заподіяної смертю фізичної особи, що відповідає вимогам ст. 27 ЗУ «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». У цій частині ВАТ НАСК «Оранта» позовні вимоги визнав та не заперечував проти їх задоволення.

Крім того, на користь позивача підлягає стягненню з НАСК «Оранта» шкода у розмірі 85384,00 грн., в рахунок страхового відшкодування шкоди заподіяною смертю фізичної особи що відповідає вимогам ст. 9, п.п. 27.2, 27.5, ст. 27 ЗУ «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст. 8 ЗУ «Про державний бюджет України на 2014 рік» та умовам страхового договору (полісу) №АС/7898815 від 04.04.2014 року згідно до якого розмір страхової суми за шкоду, заподіяну життю та здоровю потерпілих, становить 100000,00 грн. на одного потерпілого.

Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, в тому числі, у фізичному болі та стражданнях, які фізична особа зазнала у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначаться судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості.

Враховуючи викладене, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Крім того, в силу вимог ст. 88 ЦПК України, з відповідачів підлягає стягненню судовий збір у дохід держави пропорційно до задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 11, 60, 88,137, 208, 209, 212-215, 294 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, відкритого акціонерного товариства НАСК «Оранта» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 100000,00 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Стягнути з відкритого акціонерного товариства Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» на користь ОСОБА_1 14616,00 грн. в рахунок страхового відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю ОСОБА_4.

Стягнути з відкритого акціонерного товариства Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» на користь ОСОБА_1 85384,00 грн. в рахунок страхового відшкодування шкоди, заподіяної смертю ОСОБА_4.

В іншій частині позовних вимог-відмовити.

Стягнути пропорційно до задоволених позовних вимог з ОСОБА_2 в дохід держави 999,21 грн. в рахунок оплати судового збору.

Стягнути пропорційно до задоволених позовних вимог з відкритого акціонерного товариства Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» в дохід держави 1000,00 грн.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Херсонської області через Суворовський районний суд м. Херсона. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

СуддяОСОБА_8