24 вересня 2015 року
Словянський міськрайонний суд Донецької області в складі:
головуючої - судді Лаптєва М.В.
при секретарі Мороз К.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Слов янську справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Артемвугілля» про стягнення заборгованості заробітної плати, середнього заробітку за весь час затримки розрахунку на час звільнення, моральної шкоди,-
22 травня 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі, середній заробіток за весь час затримки розрахунку на час звільнення та моральну шкоду. В обґрунтування позову зазначив, що у період з 10.05.1983 року по 08.07.2014 року працював у ДП «Артемвугілля». В день його звільнення відповідач не виплатив йому всіх сум, що належать йому до сплати.
Позивач та його представник в судове засідання не з'явилися, подали до суду заяву в якій просять справу слухати у їх відсутності, позовну заяву підтримують, з підстав наведених в ній, просять її задовольнити, проти вирішення позову у заочному порядку не заперечують.
Представник відповідача в судове засідання не з'явився, хоча був належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, про що свідчить повідомлення про поштове відправлення, від нього не надійшла заява про розгляд справи у його відсутності, а також клопотання про відкладення розгляду справи з причин, які б могли бути визнані судом поважними.
З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що оскільки від відповідача не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, як то передбачає ст. 169 ЦПК України, з причин, які б могли бути визнані судом поважними, у суду відсутні підстави для відкладення розгляду справи, а тому, суд зі згоди позивача вирішує справу на підставі наявних у справі доказів у відповідності до ст. 224-228 ЦПК України.
Суд, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.
Стосовно позовних вимог щодо стягнення заборгованості по заробітній платі суд виходить з наступного.
Частиною 1 ст. 116 КЗпП України, передбачається, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.
Відповідно до ч. 1ст. 117 КЗпП Українив разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені вст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
У відповідності з п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999 року, з наступними змінами, «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв»язку з затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставіст.117 КЗпП Українистягує на користь працівника середній заробіток завесь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 звільнений з роботи 08 липня 2014 року.
День звільнення позивача, відповідно до положень п.2.26 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України №58 від 29 липня 1993 року, є останнім днем його роботи, що визнається відповідачем.
Позивач звернувся до суду про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільнені, з 08 липня 2014 року тобто з часу звільнення по день винесення рішення по справі.
Враховуючи зазначене, позовні вимоги в частині стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні підлягають задоволенню, а саме за період з 08 липня 2014 року по день винесення рішення судом виходячи з наступного.
Середньоденний заробіток становить 526 грн. 73 коп. що підтверджується довідкою відповідача № 07/194 від 15 червня 2015 року
При обчисленні середнього заробітку позивача за весь час затримки розрахунку при звільненні суд відповідно до положень КМУ № 100 від 08.02.1995 року бере до уваги кількість робочих днів за спірний період, у звязку з чим розрахунок позивача з посиланням на кількість календарних днів до уваги не приймає.
Отже, середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 08 липня 2014 року по день винесення рішення суду 24 вересня 2015 року включно складає:
526 грн. 73 коп. Х 307 робочих днів =161 706 грн. 11 коп.
Щодо вимог позивача про стягнення моральної шкоди, суд виходить з наступного.
Згідност. 237-1 КЗпП Українивідшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
У п. 13постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»роз'яснено, що судам необхідно враховувати, що відповідно дост. 237-1 КЗпП України, за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.
Захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як встановленням становища, яке існувало до порушення цього права, так і механізмом компенсації моральної шкоди, як негативних наслідків(втрат) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких особа зазнала у звязку з посяганням на її трудові права та інтереси. Конкретний спосіб, на підставі якого здійснюється відшкодування моральної шкоди, обирається потерпілою особою з урахуванням характеру правопорушення, його наслідків та інших обставин.
Компенсація завданої шкоди не поглинається самим фактом відновлення становища, яке існувало до порушення трудових правовідносин, шляхом визнання факту порушень відповідачем строку розрахунку з позивачем, а має самостійне юридичне значення.
Судом встановлено, що у період трудових відносин були порушені права ОСОБА_1 а саме, право на оплату праці, оскільки заборгованість по заробітній платі відповідачем не виплачена до теперішнього часу.
Так, звільнений працівник, якому з вини підприємства не виплачують належні при звільнені суми, має право вимагати відшкодування завданої при цьому моральної шкоди.
Згідно з ч.3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача на користь держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.
У звязку з чим, з відповідача ДП Артемвугілля, у дохід держави необхідно стягнути судовий збір у розмірі 1812 грн. 52 коп. за вимоги майнового характеру, а також 36 грн. 54 коп. за вимоги немайнового характеру (де 1500 грн. моральної шкоди становить 15% від суми заявлених вимог немайнового характеру, отже 15% від 243 грн. 60 коп. становить відповідно 36 грн. 54 коп..), а всього 1849 грн. 06 коп..
На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 60, 88,209, 212-215, 224-228, п.2 ч.1 367 ЦПК України, ст.ст. 116, 237-1 КЗпП України, Законом України «Про оплату праці», Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати», суд,-
Позов ОСОБА_1 до Державного підприємства «Артемвугілля» про стягнення заборгованості заробітної плати, середнього заробітку за весь час затримки розрахунку на час звільнення, моральної шкоди - задовольнити частково.
В решті позовних вимог відмовити.
Рішення в межах платежу за один місяць підлягає негайному виконанню.

Стягнути з державного підприємства Артемвугілля, місцезнаходження: вул. Куйбишева, буд. 66, м. Святогірськ, Донецької області, р/р 0023, у філії відділення ПІБ м. Словянська, , судовий збір у дохід держави в розмірі 1849 грн. 06 коп..

На рішення суду позивачем може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Донецької області через Словянський міськрайонний суд Донецької області протягом десяти днів з дня його проголошення, а відповідачем, в такий же строк з дня залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення складено у нарадчій кімнаті у єдиному екземплярі.

Суддя Словянського

міськрайонного суду ОСОБА_2