Справа № 442/6064/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

"14" вересня 2015 р.Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області

в складі: головуючого - судді Дубеля Р.М.

при секретарі Півала І.М.

розглянувши у попередньому судовому засіданні в місті Дрогобичі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні майном та визнання права власності та зустрічною позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності на садибний житловий будинок, -

в с т а н о в и в :

Позивачка звернулася до суду з позовом про зобов'язання відповідача не чинити перешкод у користуванні належного їй садибного житлового будиноку, шляхом безперешкодного доступу до нього та визнання за нею право власності на спірні житлові приміщення.

Позовні вимоги мотивує тим, що вона, позивач по справі, користується садибним житловим будинком, який знаходиться за адресою м. Дрогобич, вул. Холмська, 6/1, загальною площею 51,7 кв.м., житловою 30,3 кв.м. Вищевказаний садибний житловий будинок розташований поруч з садибним житловим будинком відповідача, площею 19,5 кв.м., житловою 8,1 кв.м. Вказані будинки були збудовані нами спільно з відповідачем за власні кошти.

Через сумісне користування цими будинками в них з відповідачем часто виникають конфліктні ситуації. Відповідач без її дозволу і не зважаючи на її заперечення особистими речами загороджує прохід до будинку, розміщує свої речі, чинить перешкоди у користуванні майном, не визнає її права власності. Свої дії відповідач мотивує тим, що його будинок розташований у внутрішньому куті, а тому біля його будинку є найменше місця для розміщення особистих речей, таким чином він змушений порушувати її право на користування власним будинком.

У відповідності до статті 386 Цивільного кодексу України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Проте позивач не може використати своє право на захист права власності і права користування, оскільки право власності на вищевказаний садибний житловий будинок позивач не набула, адже відповідно до ч.2 ст.376 ЦК України особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Законодавець передбачає можливість захисту законного інтересу особи, яка здійснила самочинне будівництво, шляхом визнання за такою особою права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, згідно ч. 2 ст. 376 ЦК України. Одним із способів захисту цивільних прав відповідно до п.1 ч. 2 ст. 16 ЦК України є визнання права.

На замовлення ПП «Архібуд1» здійснив технічну інвентаризацію вищевказаного будинку. За результатом проведення технічної інвентаризації було виготовлено технічну документацію забудов, що знаходяться по вулиці Холмська, 6/1, в м. Дрогобича Львівської області та видано відповідний технічний паспорт, також, будівництво даного будинку жодним чином не порушує права відповідача та інших осіб.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (1950 р.), ратифікована Законом України від 17 липня 1997 р. № 475/97-ВР (далі - Конвенція), зокрема ст. 1 Протоколу № 1 (1952 р.) передбачає право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускає позбавлення особи свого майна, крім як в інтересах суспільної необхідності і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнає право держави на здійснення контролю за використанням власності у відповідності з загальними інтересами або для забезпечення податків, інших зборів чи штрафів.

Гарантії здійснення права власності та його захисту закріплена і у вітчизняному законодавстві України.

Так, відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом, є однією із загальних засад цивільного законодавства (п. 2 ч. 1 ст. З Цивільного кодексу України). Непорушність права приватної власності і недопущення протиправного позбавлення власності визначено також серед конституційних основ правопорядку у сфері господарювання (ч. 2 ст. 5 Господарського кодексу України).

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересів (ст. 16 ЦКУ). Судовий захист права власності здійснюється шляхом розгляду позовів про визнання права власності на майно, витребування його із чужого незаконного володіння чи від добросовісного набувача у передбачених законом випадках, про визнання правочину недійсним, про визнання незаконним правового акта, що порушує право власності, про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном, про заборону вчинення дій, які можуть порушити право власності, або про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню, про визначення порядку володіння та користування спільним майном, про поділ спільного майна або виділ з нього частки, про виключення майна з опису, про відшкодування шкоди, заподіяної майну, або збитків, завданих порушенням права власності і подібне.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України до правомочностей власника належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Під правомочністю володіння розуміється передбачена законом (тобто юридично забезпечена) можливість мати (утримувати) у себе певне майно (фактично панувати над ним, зараховувати на свій баланс і под.).

Правомочності користування означають передбачену законом можливість використовувати, експлуатувати майно, отримувати від нього корисні властивості, його споживанню.

Правомочності розпорядження означають юридично забезпечену можливість визначення і вирішення юридичної долі майна шляхом зміни його належності, стану або призначення (відчуження за договором, передача у спадщину, знищення, переробка і т. ін.).

Згідно з нормою ст. 319 ЦК власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Він сам вирішує, що робити зі своїм майном, керуючись виключно власними інтересами, здійснюючи щодо цього майна будь-які дії, котрі, однак, не повинні суперечити закону та не порушувати прав інших осіб та інтересів суспільства. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Тобто правомочності власника не є безмежними, закон може встановлювати певні обмеження здійснення права власності. Такі обмеження встановлюються з метою створення рівноваги в суспільстві та здійснення майнових прав усіма суб'єктами права.

Відповідно до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Тобто власник майна має право вимагати захисту свого права від особи, яка перешкоджає йому користуватися чи розпоряджатися своїм майном. Підставою відповідного звернення до суду може слугувати посилання позивача на належне йому право користуватись і розпоряджатись майном, а також факти, що підтверджують дії відповідача у створені позивачеві перешкод, щодо здійснення ним цих правомочностей. При цьому для задоволення вимог власника достатньо встановити факт об'єктивно існуючих перешкод у здійсненні ним своїх правомочностей. У відповідності до ст.16 ЦК України, одним із способів захисту права є його визнання.

ОСОБА_2 подала зустрічну позовну заяву про визнання права власності за нею на садибний житловий будинок, який знаходиться за адресою м. Дрогобич, вул. Холмська, 4/1, загальною площею 19,5 кв.м., житловою 8,1 кв.м. В якій вказує, що також здійснила будівництво даного будинку за спільні кошти, і в майбутньому разом будуть проводити будівництво спільно та спільно його узаконювати. З документів, які вона отримала від відповідачів стало відомо, що остання вже подала позов до Дрогобицького міськрайонного суду про усунення перешкод у користування житловим будинком та визнання права власності за нею, чим порушила домовленості.

Слід зазначити, що вказане будівництво ними було проведено в 2015 році. Згідно п.5 переліку будівельних робіт, на виконання яких не вимагається дозвіл, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 вересня 2009 р. № 1104 за умови дотримання існуючих архітектурно-планувальних вимог, державних будівельних норм, місцевих правил забудови, дозвіл здійснення будівельних робіт не потрібен.

У відповідності до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

Позивачка за первісним та відповідачка за зустрічним позовом у судове засідання не з'явилася, надіслала заяву про слухання справи у її відсутності та про те, що позовні вимоги підтримує, просить позовні вимоги задоволити з зустрічними позовними вимогами згідна.

Відповідачка за первісним позовом та позивачка за зустрічним позовом у судове засідання не з'явилася, надісла заяву про слухання справи у її відсутності та про те, що позовні вимоги підтримує за зустрічним позовом, просить їх задоволити, а також визнає позовні вимоги первісного позову.

Суд, перевіривши матеріали справи, вважає, що позов є підставним та таким що підлягає до задоволення.

Так, відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправне позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Неприпустимість позбавленця права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом, є однією із загальних засад цивільного законодавства (п. 2 ч. І ст. З Цивільного кодексу України. Непорушність права приватної власності і недопущення протиправного позбавлення власності визначено також серед конституційних основ правопорядку у сфері господарювання.

Під правомочністю володіння розуміється передбачена законом (тобто юридично забезпечена) можливість мати (утримувати) у себе певне майно (фактично панувати над ним зараховувати на свій баланс і под.).

Правомочності користування означають передбачену законом можливість використовувати, експлуатувати майно, отримувати від нього корисні властивості, його споживанню.

Згідно з нормою ст. 319 ЦК власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Він сам вирішує, що робити зі своїм майном, керуючись виключно власними інтересами, здійснюючи щодо цього майна будь-які дії. котрі, однак, не повинні суперечити закону та не порушувати прав інших осіб та інтересів суспільства. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Тобто правомочності власника не є безмежними, закон може встановлювати певні обмеження здійснення права власності. Такі обмеження встановлюються з метою створення рівноваги в суспільстві та здійснення майнових прав усіма суб'єктами права.

Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Тобто власник майна має право вимагати захисту свого права від особи, яка перешкоджає йому користуватися чи розпоряджатися своїм майном. Підставою відповідного звернення до суду може слугувати посилання позивача на належне йому право користуватись і розпоряджатись майном, а також факти, що підтверджують дії відповідача у створені позивачеві перешкод, щодо здійснення ним цих правомочностей. При цьому для задоволення вимог власника достатньо встановити факт об'єктивно існуючих перешкод у здійсненні ним своїх правомочностей. Содом встановлено, що сторони являючись власниками квартири і здійснили за власний кошт їх реконструкцію, тобто суд приходить до переконання про задоволення їх позовних вимог.

Також, відповідно до ч. 4 ст. 130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 ЦПК України. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює судове рішення про задоволення позову, а згідно вимог п. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь в справі, не підлягають доказуванню.

Враховуючи вище наведене та керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 61, 130, 118, 119 ЦПК України, ст. ст. 16, 220, 328, 392, 635, 655, ЦК України та ст. 41 Конституції України, суд, -

в и р і ш и в :

Позов задоволити.

Зобов'язати ОСОБА_2 не чинити перешкоди, ОСОБА_1 в користуванні садибним житловим будинком, який знаходяться за адресою м. Дрогобич, вул. Холмська, 6/1, Львівської області, загальною площею 51,7 кв.м., житловою 30,3 кв.м.

Визнати за ОСОБА_1, право власності на садибний житловий будинок, який знаходяться за адресою м. Дрогобич, вул. Холмська, 6/1, Львівської області, загальною площею 51,7 кв.м., житловою 30,3 кв.м.

Визнати за ОСОБА_2, право власності на садибний житловий будинок, який знаходиться за адресою м. Дрогобичі вул. Холмська, 4/1, Львівської області, загальною площею 19,5 кв.м., житловою 8,1 кв.м.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк.

Суддя _______________