АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И [1]

21 жовтня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого судді: Прокопчук Н.О.

суддів: Музичко С.Г., Саліхова В.В.

при секретарі: П'ятничук В.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1

на заочне рішення Печерського районного суду м. Києва від 31 липня 2015 року

в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, третя особа: Управління Північного територіального командування ВВ МВС України у м.Києві про відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2013 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди.

Зазначав, що він є інвалідом та ветераном служби МВС України. Бажаючи реалізувати своє право на отримання пенсії по інвалідності він неодноразово звертався до Управління Північного територіального командування ВВ МВС України у м. Києві з питання підготовки та подання до Пенсійного фонду відповідних документів, але таки дії не були вчинені.

Посилаючись на те, що вказана бездіяльність Управління Північного територіального командування ВВ МВС України у м. Києві постановою окружного адміністративного суду м. Києва від 01.03.2011 року, залишеною без змін ухвалами Київського апеляційного адміністративного суду від 05.07.2011 року та Вищого адміністративного Суду України року від 26.09.2012 року, визнана протиправною, просив стягнути з Державної казначейської служби України, у відшкодування моральної шкоди заподіяної бездіяльністю управління Північного територіального командування ВВ МВС України у м. Києві 55 056 грн.

Під час розгляду справи позивач збільшив розмір позовних вимог і остаточно просив стягнути на його користь з відповідача 109 620 грн. моральної шкоди.

Заочним рішенням Печерського районного суду м. Києва від 31.07.2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з таким рішення суду позивач подав апеляційну скаргу в якій ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового про задоволення позову у повному обсязі. Апелянт посилається на незаконність та необґрунтованість судового рішення, порушення судом норм Конституції України, матеріального та процесуального права. Зазначає, що суд безпідставно не урахував положення ст. 1173 ЦК України стосовно того, що держава відповідає за шкоду спричинену незаконними рішеннями, бездіяльністю або неправомірними діями органу державної влади при здійсненні цим органом своїх повноважень.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримав з підстав наведених в ній.

Представник Управління Північного територіального командування ВВ МВС України у м. Києві - Вакаров В.В. просив апеляційну скаргу відхилити.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, повідомлений належним чином про що свідчить зворотне поштове повідомлення долучене до справи.

Виходячи з положень ч. 2 ст. 305 ЦПК України колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за його відсутності.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в цій частині колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Як убачається з матеріалів справи та установлено судом позивач проходив службу в ВВ МВС України з квітня 1994 року.

Згідно з наказом командуючого ВВ МВС України № 26 від 06.04.2010 року він був звільнений зі служби за станом здоров'я, а наказом № 85 від 14.05.2010 року по стройовій частині Управління Північного територіального командування ВВ МВС України у м. Києві його виключено із списків особового складу та всіх видів забезпечення з 14.05.2010 року.

У зв'язку з тим, що Управління Північного територіального командування ВВ МВС України у м. Києві не направило своєчасно документи на призначення позивачу пенсії, він звернувся з позовом до адміністративного суду.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 01.03.2011 року, залишеною без змін ухвалами Київського апеляційного адміністративного суду від 05.07.2011 року та Вищого адміністративного Суду України року від 26.09.2012 року, визнано протиправною бездіяльність Управління Північного територіального командування ВВ МВС України у м. Києві, яка виражається у неподанні до Відділу забезпечення соціальних виплат Управління фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку Головного управління МВС України у м. Києві документів необхідних для оформлення, призначення та виплати пенсійного забезпечення ОСОБА_1 відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб"; зобов'язано Управління Північного територіального командування ВВ МВС України у м. Києві направити до Відділу забезпечення соціальних виплат Управління фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку Головного управління МВС України у м. Києві необхідні документи для призначення та виплати пенсійного забезпечення ОСОБА_1

Відмовляючи у задоволенні позову суд виходив з того, що позивач не перебуває у будь-яких цивільно-правових відносинах з Державною казначейською службою України та не довів порушення останньою його прав і спричинення моральної шкоди.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду та вважає їх правильними.

У п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 р. "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" роз'яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у принижені честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

У відповідності до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Згідно ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (ч.2).

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості

В п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 р. "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" судам роз'яснено, що обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою та протиправними діями заподіювача та вини останнього в її заподіянні Суд, зокрема, повинен з'ясувати чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

За змістом ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Позивач звернувся до суду з позовом до держави Україна в особі Державної казначейської служби України.

Згідно з ст. 170 ЦК України держава набуває і здійснює цивільні права та обов'язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

Проте, Державна казначейська служба України не є органом державної влади, на неї покладена лише функція зі здійснення управління наявними коштами Державного бюджету України, тому доводи апеляційної скарги щодо незастосування судом ст.1173 ЦК України є безпідставними.

Однією з засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно положень ст. 10 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до положень ч. 1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Крім того, у відповідності до положень ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З огляду на викладене посилання апелянта про те, що він ставив питання про відшкодування шкоди Державою Україна в світлі вимог ст. 56 Конституції України, не звільняє його від доказування обставин, якими він обґрунтовує заявлений позов.

Разом з тим, позивачем у позовній заяві не наведено обставин в обґрунтування позову щодо саме цього відповідача, а також не надано доказів у підтвердження факту завдання йому моральної шкоди, неправомірних дій відповідача, причинно-наслідкового зв'язку між шкодою та такими діями.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку про відсутність підстав для стягнення моральної шкоди з Держави України в особі Державної казначейської служби України.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів суд апеляційної інстанції вважає, що висновки суду відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.

Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин застосовані правильно.

Всі висновки суду першої інстанції щодо пред'явлених у рамках даної справи позовних вимог повно та послідовно викладені у мотивувальній частині оскаржуваного рішення.

Обставин, які б давали суду апеляційної інстанції підстави для спростування указаних висновків суду, апеляційна скарга не містить.

Встановивши факти та зумовлені ними правовідносини, суд першої інстанції ухвалив правильне по суті рішення, підстав для скасування якого колегія суддів не знаходить.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 308, 313-315, 317ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Заочне рішення Печерського районного суду м. Києва від 31 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення ,але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий:

Судді:

Справа № 757/14309/13-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/13096 /2015

Головуючий у суді першої інстанції: Новак Р.В.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Прокопчук Н.О.