АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/1939/15 Справа № 201/8727/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - Антонюк О. А. Доповідач - Лаченкова О.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2015 року м. Дніпропетровськ

6 квітня 2015 року колегія суддів судової палати по цивільним справам апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді - Лаченкової О.В.

суддів - Варенко О.П., Городничої В.С.

при секретарі - Видюковій Ю.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську

апеляційну скаргу ОСОБА_2

на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 22 грудня 2014року по справі за позовом ОСОБА_2 до Дніпропетровської міської ради, третя особа:Перша Дніпропетровська державна нотаріальна контора про визнання права власності на частину майна в порядку спадкування про визнання права власності на частину майна в порядку спадкування,-

ВСТАНОВИЛА:

07 липня 2014 року до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська надійшов позов ОСОБА_2 до Дніпропетровської міської ради, третя особа:Перша Дніпропетровська державна нотаріальна контора про визнання права власності на частину майна в порядку спадкування.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 22 грудня 2014року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до територіальної громади м. Дніпропетровська в особі Дніпропетровської міської ради, третя особа Перша Дніпропетровська державна нотаріальна контора про встановлення факту постійного проживання та визнання права власності на частину майна в порядку спадкування за законом відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 22 грудня 2014року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Вивчивши доводи скарги, перевіривши їх матеріалами справи, колегія суддів не знаходить передбачених законом підстав для їх задоволення.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставі своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про визнання права власності на частину майна в порядку спадкування районний суд прийшов до обґрунтованого висновку, що позивач передчасно звернувся до суду з вищевказаним позовом, адже визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватись якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач звернувся до нотаріуса,який своєю постановою від 30 травня 2014 року № 1837/02-31, посилаючись на ст. ст. 1269, 1270, 1269, 1268 ЦК України, відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв'язку з тим, що позивач не звернувся до нотаріальної контори із належним чином оформленою заявою про прийняття спадщини у встановлений законом шестимісячний строк для прийняття спадщини з дня смерті спадкодавця - ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1, також не підтвердив факт прийняття спадщини, оскільки не проживав та не був зареєстрований зі спадкодавцем на момент смерті (у копії паспорту позивача є дані реєстрації у спірній квартири - 25 березня 2010 року - після смерті матері), що також підтверджується наявною у матеріалах справи довідкою № 610 від 22 травня 2014 року (видана ОСОБА_2 для надання нотаріусу), у тому числі зазначено, що ОСОБА_4 була зареєстрована у спірній квартирі з 04 вересня 1984 року по 09 березня 2010 року та на момент її смерті - ІНФОРМАЦІЯ_1 - вона була єдиною зареєстрованою особою за цією адресою. Нотаріус зазначив, що позивач вважається таким, що не прийняв спадщину у відповідності до вимог ст.1268 ЦК України, а саме позивач не підтвердив належними доказами факт постійного проживання з ОСОБА_4 на час відкриття спадщини.

Отже позивач невірно обрав спосіб захисту (ст. 16 ЦК України) передчасно звернувшись до суду з позовом про визнання права власності в порядку спадкування за законом, адже визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку (постанова № 7 пленуму ВСУ від 30 травня 2008 року).

Фактично позивач ОСОБА_2 пропустив термін на прийняття спадщини. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (ч. 1 ст. 1269 ЦК).

Згідно ст. 1272 ЦК право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку для прийняття спадщини застосовуються до спадкоємців, право на спадкування яких виникло із набранням чинності ЦК.

Відповідно до ст. 1272 ЦК визначено наслідки пропущення строку для прийняття спадщини, зокрема, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини (ч. 3 ст. 1272 ЦК України).

Спадкоємець після визначення йому додаткового строку для прийняття спадщини має право прийняти спадщину в порядку, встановленому ст. 1269 ЦК України, та набути право на спадщину відповідно до ч. 5 ст. 1268, статей 1296 - 1299 ЦК. Вирішення судом спору щодо визнання права власності в порядку спадкування може відбуватися лише після прийняття спадщини (постанова № 7 пленуму ВСУ від 30 травня 2008 року).

В першій Дніпропетровській державній нотаріальній конторі відкрита спадкова справа за № 316-2014, заведена після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 на підставі заяви позивача про прийняття спадщини за законом. Заява стосується успадкування частини вказаної квартири.

Отже право власності на нерухоме майно у разі прийняття спадщини виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації речового права на нерухоме майно (стаття 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

Стаття 1216 ЦК України передбачає, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано відмовив в задоволені позовних вимог про визнання права власності на частину майна в порядку спадкування як передчасно поданих,оскільки позивач пропустив строк звернення на прийняття спадщини , а з позовом про визначення додаткового строку для прийняття спадщини він не звертався.

Згiдно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на якi вона посилається як на пiдставу своїх вимог i заперечень. Частиною 3 вказаної статтi передбачено, що доказуванню пiдлягають обставини, якi мають значення для ухвалення рiшення у справi i щодо яких у сторін та iнших осiб, якi беруть участь у справi, виникає спiр.

Доводи апеляційної скарги не є суттєвими і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи. Крім того, приведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці.

З'ясувавши в достатньо повному об'ємі права та обов'язки сторін, обставини справи, перевіривши доводи та давши їм правову оцінку, суд постановив рішення, що відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами.

Керуючись ч. 1 ст. 218, ст.ст. 303, 307, 308, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 22 грудня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий суддя О.В.Лаченкова

Судді

О.П.Варенко

В.С.Городнича