АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/3191/15 Справа № 201/4629/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - Галічий В. М. Доповідач - Григорченко Е.І.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2015 року м. Дніпропетровськ Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

Судді-головуючого: Григорченка Е.І.

Суддів колегії: Кочкової Н.О., Каратаєвої Л.О.

при секретарі Левцунові І.В.

розглянувши апеляційну скаргу заступника прокурора Дніпропетровської області на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 16 квітня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_5 до Приватного підприємства «ДІП ІНТЕЛІДЖЕНС» про визнання права власності,

встановив:

ОСОБА_5 звернулася з позовом до суду, просить визнати за нею право власності без прийняття в експлуатацію на торговельний павільйон літ. А-1 з прибудовами літ. А1-1, А2-1 загальною площею 370, 2 кв.м., розташований по АДРЕСА_1.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_5 посилається на те, що згідно з договором купівлі-продажу нерухомого майна від 02.07.2013 року є власником торговельного павільйону продовольчих товарів і навісу, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Згідно зазначеного договору купівлі-продажу об'єкт нерухомості складався з торговельного павільйону продовольчих товарів літ. А-1, А1-1, загальною площею 75,6 кв.м., навісу літ. Б, розташований на земельній ділянці площею 0, 0100 га, кадастровий номер НОМЕР_1.

У належному їй на праві власності торговельному павільйоні позивач за власні кошти з дотриманням вимог законодавства щодо перепланування майна було проведено реконструкцію та самочинно побудована прибудова літ. А2-1.

29 жовтня 2013 року між нею та відповідачем був укладений договір оренди № 1 вказаного нерухомого майна. Оскільки позивачем було проведено реконструкцію предмету оренди, відповідач вимагає від неї, як орендодавця, на теперішній час надати правовстановлюючі документи, на підтвердження права власності на зазначений об'єкт нерухомого майна з урахуванням проведеної реконструкції.

На підставі викладеного ОСОБА_5 просить суд визнати за нею право власності без прийняття в експлуатацію на торговельний павільйон літ. А-1 з прибудовами літ. А1-1, А2-1 загальною площею 370, 2 кв.м., розташований по АДРЕСА_1.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 16 квітня 2014 року позовні вимоги задоволені, визнано за ОСОБА_5 право власності без прийняття в експлуатацію на торговельний павільйон літ. А-1, з прибудовами літ. А1-1, А2-1, загальною площею 370, 2 кв.м, розташований за адресою: АДРЕСА_1.

В апеляційній скарзі заступник прокурора Дніпропетровської області ставить питання про скасування рішення суду, посилаючись на те, що рішення ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до вимог ч. 5 ст. 76, ч. 2 ст. 305 ЦПК України, колегія суддів визнала повідомлення позивача ОСОБА_5 належним, а неявку такою що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що скарга підлягає задоволенню, рішення суду скасуванню з ухваленням нового згідно п.п 3,4 ст. 309 ЦПК України з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що проведена реконструкція спірного нерухомого майна відповідає будівельним нормам та правилам, порушення прав інших осіб у зв'язку з такою реконструкцією не вбачається та сторони на таке не посилалися, тому прийшов до висновку про задоволення позовних вимог.

З такими висновками суду погодитися не можна з наступних підстав.

За загальним правилом особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього (ч. 2 ст. 376 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

За наявності спору, право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво, лише у випадках, передбачених ст. 376 ЦК України, а саме: за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно (ч. 3 ст. 376 ЦК України); за особою - власником (користувачем) земельної ділянки, яка здійснила самочинне будівництво на цій ділянці, якщо це не порушує права інших осіб (ч. 5 ст. 376 ЦК України).

З матеріалів справи вбачається, що внаслідок реконструкції павільйону, збільшилася його площа.

Вирішуючи спір, суд не врахував, що, відповідно до Закону України "Про планування і забудову територій", будівництво об'єктів містобудування незалежно від форм власності здійснюється з дозволу відповідних рад, які можуть делегувати це право відповідним виконавчим органам; закінчені будівництвом об'єкти підлягають прийняттю в експлуатацію в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Крім того, залишив суд поза увагою і те, що відповідно до вимог ч. 1 ст. 15 ЦК України, ст. 3 ЦПК України кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення.

Звернення до суду з позовом про визнання права власності на самочинне будівництво, в даному випадку, може мати місце при наявності даних про те, що порушене питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право.

В матеріалах справи відсутні докази щодо розгляду компетентним державним органом питання щодо самочинного будівництва.

Представник Дніпропетровської міської ради в апеляційному суді пояснив, що позивач не зверталася до міськради з питання оформлення права власності на спірні самочинні будівлі.

Отже, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про наявність правових підстав для задоволення позову.

За таких обставин колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у позові.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309 ЦПК України, апеляційний суд, -

вирішив:

Апеляційну скаргу заступника прокурора Дніпропетровської області задовольнити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 16 квітня 2014 року скасувати.

Відмовити ОСОБА_5 у задоволенні позовних вимог.

Рішення суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий Е.І.Григорченко

Судді Н.О.Кочкова

Л.О. Каратаєва