АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/4547/15 Головуючий 1 інст. - Якуша Н.В.
Категорія: житлові Доповідач - Шаповал Н.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 червня 2015 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - Шаповал Н.М.,

суддів: Кружиліної О.А.,

Кіпенка І.С.,

за участю секретаря - Макаренко Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 - представника ОСОБА_3 на рішення Київського районного суду м. Харкова від 10 березня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у реалізації права власності шляхом виселення, -

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про усунення перешкод у реалізації права власності шляхом виселення.

В обгрунтування позовних вимог ОСОБА_4 вказував, що він є власником квартири АДРЕСА_1, проте позбавлений можливості реалізації права власності через те, що у квартирі протиправно проживає відповідачка, яка у ній не зареєстрована, ніяких угод стосовно надання права проживання між ними не укладено. Добровільно звільнити квартиру ОСОБА_3 відмовляється.

Тому, ОСОБА_4 просив суд усунути перешкоди у здійсненні права володіння, користування та розпорядження належною йому на праві власності квартирою АДРЕСА_1, шляхом виселення ОСОБА_3, яка незаконно проживає у спірній квартирі без надання їй іншого жилого приміщення; просив стягнути з ОСОБА_3 судовий збір у сумі 243,60 грн.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 10 березня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_4 - задоволено. Усунено перешкоди у здійсненні права володіння, користування та розпорядження належною ОСОБА_4 на праві власності квартирою АДРЕСА_1, шляхом виселення ОСОБА_3, яка проживає у вказаній квартирі, без надання їй іншого жилого приміщення. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь позивача витрати по сплаті судового збору в розмірі 243,60 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 - представник ОСОБА_3 ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні позову у повному обсязі.

В обгрунтування доводів апеляційної скарги заявник посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає, що право власності на спірну квартиру позивачу не належить, за фактом незаконного заволодіння спірною квартирою відкрито кримінальне провадження, яке триває.

ОСОБА_4 просив справу розглядати у його відсутність, про що свідчить заява, яка надійшла до суду 19. 06. 2015 року.

ОСОБА_2, представник ОСОБА_3, просив відкласти розгляд справи у зв'язку з його участю у розгляді іншої справи.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 305 ЦПК України, неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі в апеляційному суді, належним чином повідомлених про час і місце слухання справи, не перешкоджає розглядові справи.

З урахуванням розумних строків розгляду справи судом апеляційної інстанції, судова колегія вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін.

Крім того, ОСОБА_2 не надав доказів на поважність причин його відсутності в судовому засіданні при розгляді вказаної справи.

Дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з доведеності, що позивач є власником спірної квартири, а відповідачка, як колишній власник, чинить перешкоди у здійсненні права власності ОСОБА_4, що є підставою для усунення перешкод права власності шляхом виселення.

Такі висновки суду першої інстанції колегія суддів вважає правильними.

Відповідно до ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 383 ЦК України передбачено, що власник квартири має право використовувати помешкання для власного проживання та проживання членів своєї сім'ї.

Разом з тим, згідно ст. 391 Цивільного кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Судом встановлено та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що ОСОБА_4 є власником квартири АДРЕСА_1 (а.с. 4-9).

Згідно із довідки від 20.10.2014 року, виданою дільничним інспектором старшим лейтенантом міліції Київського РВ ХМУ ГУ МВС України в Харківській області Хреновим В.Ю., ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, дійсно мешкає за адресою: АДРЕСА_1 з грудня 2013 року без відповідних документів (а.с.16).

За правилами ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Частиною 1 ст. 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 379 ЦК України, житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них.

Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК Української РСР, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Як роз'яснив пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 33 постанови "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" від 07 лютого 2014 року № 5,застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов'язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого.

Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 була власником спірної квартири №1, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 до 26.09.2009 року. У період з 26.06.2009 р. по 13.05.2010 р. власником квартири був ОСОБА_6 на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Карташовою С.І. 26.06.2009 р. за реєстровим №1502. Після нього, з 19.05.2010 року власником квартири стала ОСОБА_8, за рахунок позичених у гр. ОСОБА_4 грошових коштів, про свідчить договір купівлі-продажу квартири, укладений 13.05.2010 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_8 У зв'язку з невиконанням ОСОБА_8 своїх зобов'язань за договором позики грошей від 13.05.2010 року і вимоги про необхідність повернення суми заборгованості, на предмет іпотеки - кв. АДРЕСА_1, було звернено стягнення у порядку ст.. 37 Закону України «Про іпотеку», а ОСОБА_8 було виселено з квартири за рішенням суду, що в свою чергу підтверджується наявними в матеріалах справи копія рішення Київського районного суду м. Харкова від 22.02.2013 року та рішенням Апеляційного суду Харківської області від 15.09.2013 року (а.с.10-19). Ніяких договорів оренди приміщення АДРЕСА_1, між ОСОБА_8 та ОСОБА_3 укладено не було. Згідно пояснення ОСОБА_3 за місцем її мешкання відомо, що вона ознайомлена з рішенням апеляційного суду Харківської області від 18.09.2013 року, знає, що власником квартири є ОСОБА_4, але звільняти кімнату у квартирі не буде (а.с.18).

Відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Доводи апеляційної скарги стосовно факту незаконного заволодіння спірною квартирою спростовуються матеріалами справи та вимогами чинного законодавства, оскільки доказів на підтвердження цього відповідачем не надано.

Статтями 10, 11, 60 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, згідно з яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справу в межах заявлених вимог і вирішує справу на підставі наданих доказів.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог.

Суд повно та всебічно з'ясував обставини по справі, наданим доказам дав належну оцінку і постановив законне і обґрунтоване рішення.

Доводи апеляційної скарги висновки суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 308, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - представника ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 10 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий - /підпис/

Судді: /підписи/

Згідно з оригіналом,

Суддя -