Номер провадження: 22-ц/785/185/15
Головуючий у першій інстанції Загороднюк В. І.
Доповідач Черевко П. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.04.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області у складі:

Головуючого - Черевка П.М.

Суддів - Сватаненка В.І., Артеменка І.А.

за участю секретаря - Фабіжевської Т.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Одесі справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 07 серпня 2014 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя,-

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2012 року ОСОБА_2 звернулася до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_3 про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя посилаючись на те, що з 27.04.2002 р. вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який було розірвано рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 28.07.2009 р.

Від шлюбу мають доньку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

У період шлюбу подружжям було набуто наступне майно: автомобіль марки MITSUBISHI SP.WAGON, (1994), білий, державний номер НОМЕР_1, автомобіль марки NISSAN TIIDA (2008), чорний, державний номер НОМЕР_4. Також у період шлюбу, було проведено ремонт квартири АДРЕСА_1, вартість якої після ремонту значно збільшилася. За період перебування у шлюбі, а саме 07 березня 2008 року між відповідачем та банком було укладено договір про надання споживчого кредиту НОМЕР_7, згідно якого відповідач отримав кредит в сумі 17100,00 доларів США.

Згідно офіційного сайту компанії NISSAN в Україні, вартість автомобіля марки NISSAN TIIDA складала до 25000,00 доларів США. У зв'язку з чим, дана різниця складає 7900,00 доларів США, що за курсом НБУ на день сплати дорівнювалась 39895,00 грн., 1/2 частина від цієї суми складає 19947,50 грн. Після 12 січня 2009 року відповідачем здійснювалось погашення кредиту за особисті кошти, які не є об'єктом спільної сумісної власності.

Таким чином, автомобіль марки NISSAN TIIDA не є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, а є кошти, які були сплачені відповідачем за користування кредитом, за час знаходження у шлюбі на день припинення фактичних шлюбних відносин, що становить 2040,00 доларів США, що по курсу НБУ на день сплати дорівнювало 10302,00 грн., а також різниця між вартістю автомобіля марки NISSAN TIIDA та суми кредиту, яка була сплачена відповідачем безпосередньо ФОН "Фомін" за придбання автомобіля марки NISSAN TIIDA у розмірі 7900,00 доларів США, що за курсом НБУ на день сплати дорівнювала 39895,00 грн.

Автомобіль марки MITSUBISHI SP.WAGON, державний номер НОМЕР_1, є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, оскільки був придбаний відповідачем у період шлюбу та знятий з реєстраційного обліку (проданий) у червні 2010 року, тобто вже після розірвання шлюбу. Згідно висновку №1825 судової автотоварознавчої експертизи від 12.04.2013 року середня ринкова вартість автомобіля MITSUBISHI SP.WAGON, на 18 червня 2010 року складала 6370,00 доларів США з урахуванням курсу гривні до долару США на 18.06.2010 року склала 50402,00 грн. Таким чином 1/2 частина середньої вартості даного автомобіля складає 25201,00 грн. За період з червня 2010 року по червень 2013 рік відповідач повинен сплатити їй проценти за користування належними їй коштами в загальній сумі 4969,30 грн. Сума боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення грошового зобов'язання, а також 3 % річних від простроченої суми кредитору 3% річних від суми боргу складають 7148,03 грн.

Згідно останньої заяви про збільшення розміру позовних вимог ОСОБА_2 просила визнати за нею право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 стягнути з ОСОБА_3 на її користь 1/2 частину середньої ринкової вартості автомобіля MITSUBISHI SP.WAGON, (1994), білий, ідентифікаційний номер кузову НОМЕР_5 у розмірі 25201,00 грн.; стягнути з ОСОБА_3 на її користь проценти за користування коштами у розмірі 4969,30 грн.; стягнути з ОСОБА_3 на її користь 7148,03 грн.; стягнути з ОСОБА_3 на її користь 1/2 частину коштів, які були сплачені ОСОБА_3 за користування кредитом, згідно договору про надання споживчого кредиту та застави транспортного засобу НОМЕР_7 від 07 березня 2008 року, за час знаходження у шлюбі із нею по день припинення фактичних шлюбних відносин, що становить 2040,00 доларів США, що по курсу НБУ на день сплати дорівнювало 10 302,00 грн. та складає 5151,00 грн.; стягнути з ОСОБА_3 на її користь 1/2 частину різницю між вартістю автомобіля марки NISSAN TIIDA та суми кредиту, яка була сплачена ОСОБА_3 безпосередньо ФОП "Фомін" за придбання автомобіля марки NISSAN TIIDA у розмірі 7900,00 доларів США, що за курсом НБУ на день сплати дорівнювало 39895,00 грн. та складає 19947,50 грн.; стягнути з ОСОБА_3 на її користь усі судові витрати.

У липні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до Приморського районного суду м. Одеси із зустрічним позовом до ОСОБА_2 про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя посилаючись на те, що між ним та позивачкою було укладено шлюб 27.04.2002 р., вони спільно проживали однією сім'єю у квартирі АДРЕСА_1 та вели спільне господарство до кінця грудня 2008 р.

З січня 2009 р. ОСОБА_3 переїхав проживати до своїх батьків. 28.07.2009 р. шлюб між сторонами було розірвано. Тому розподілу підлягає майно, яке належало подружжю станом на січень 2009 р. з урахуванням зобов'язань подружжя. Таким майном є автомобіль "NISSAN TIIDA" придбаний 06.03.2008 р.

Згідно висновку судової автотоварознавчої експертизи від 28.05.2013 р. №1826 вартість автомобіля НОМЕР_2 складає 93600 грн. ОСОБА_3 згоден на присудження йому автомобіля у цілому з покладанням на нього обов'язку компенсувати ОСОБА_2 половину його вартості у розмірі 46800 грн., але оскільки ОСОБА_2 повинна компенсувати йому половину їх спільного грошового зобов'язання у розмірі 60187,29 грн., яке він сплатив самостійно у розмірі 15060,00 доларів США, то ОСОБА_3 повинен ОСОБА_2 компенсувати половину вартості спільного автомобіля у розмірі 46800 грн., то в результаті взаємозаліку ОСОБА_2 повинна компенсувати ОСОБА_3 13387,29 грн. з присудженням автомобіля йому.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 26 березня 2013 року заяву про забезпечення позову задоволено, накладено арешт на автомобіль марки NISSAN TIIDA (2008), чорний, державний номер НОМЕР_4, номер кузову НОМЕР_6, номер двигуна НОМЕР_3, власником якого є ОСОБА_3

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 26 березня 2013 року по справі призначено судову авто-товарознавчу експертизу, на час проведення експертизи провадження по справі зупинено.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 07 серпня 2014 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено, у задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено.

Вважаючи рішення суду незаконним ОСОБА_2 звернулася до апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Приморського районного суду м. Одеси від 07 серпня 2014 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 та постановити нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_3 на її користь ? частину середньої ринкової вартості автомобіля MITSUBISHI SP.WAGON, (1994), білий, ідентифікаційний номер кузову НОМЕР_5 у розмірі 25201,00 грн., та ? частину коштів, які були сплачені ОСОБА_3 за користування кредитом, згідно договору про надання споживчого кредиту та застави транспортного засобу НОМЕР_7 від 07 березня 2008 року, за час знаходження у шлюбі із нею по день припинення фактичних шлюбних відносин, що становить 2040,00 доларів США, що по курсу НБУ на день сплати дорівнювалось 10 302,00 грн. та складає 5151,00 грн.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, вивчивши матеріали справи та обговоривши підстави апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу відхилити.

Відповідно до ч.1 п.1 ст.307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_2 та відмовляючи у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 суд обґрунтовано дійшов зазначеного висновку.

Судом встановлено, що з 27.04.2002 року, сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 28.07.2009 року.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ч. 2 ст. 72 СК України до вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки.

Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності.

Колегія суддів вважає, що в даному випадку початок перебігу строку на звернення до суду з відповідним позовом необхідно обчислювати з дня ухвалення рішення про розірвання шлюбу.

З матеріалів справи вбачається, що строк позовної давності для звернення позивачем та відповідачем з позовами про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя сплив.

Відповідно до частин 4 та 5 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Якщо суд визнає поважними пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

За таких обставин районним судом правильно визначено, а матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_2 звернулася до суду з позовною заявою 17.12.2012 року. ОСОБА_3 звернувся до суду із зустрічною позовною заявою 30.07.2013 року. Отже з моменту розірвання шлюбу, а саме з 28.07.2009 року до моменту звернення сторін з позовами до суду минуло понад три роки.

Спеціальна позовна давність, передбачена ст. 258 ЦК України, до вимог позивачки та відповідача не застосовується, а також їх вимоги не є такими на які, відповідно до ст. 268 ЦК України позовна давність не поширюється.

Таким чином, перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції виконав всі вимоги цивільного судочинства і вирішив справу згідно із законом.

Посилання апелянта на те, що про своє порушене право ОСОБА_2 дізналася лише у лютому 2012 року, тому строк позовної давності вона не пропустила, не можуть бути прийняти судом до уваги, оскільки вони не відповідають фактичним обставинам справи й спростовуються матеріалами справи.

Районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини у справі, надані сторонами докази, правильно визначив характер спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Доводи апеляційної скарги не є істотними і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи.

На підставі викладеного та керуючись ст. 303, п.1 ч.1 ст.307, 308, 313 - 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 07 серпня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий П.М. Черевко

Судді: В.І. Сватаненко

І.А. Артеменко