Справа № 667/5458/15-ц
Комсомольський районний суд м. Херсона у складі
головуючого судді Спічак О.Б.
за участю секретаря судового засідання Кирпиченко І.А.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Херсона цивільну справу за позовом ОСОБА_1»євої ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Євролізинг Україна" про захист прав споживача, повернення коштів,
стягнути на її користь з ТОВ «Євролізінг Україна» безпідставно набуті грошові кошти у сумі 240 000,00 грн.
В судовому засіданні позивачка та адвокат ОСОБА_3 позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити.
Представник відповідача в судове засідання не з"явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, в зв»язку з чим суд вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказах, позивач проти такого вирішення справи не заперечує.
Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступного.
Відповідно до п. 3.3.1 умов договору до отримання предмету лізингу, на умовах та у порядку передбаченим договором, сплатити передбачені даним договором платежі. Згідно до п. 4.1 цього ж договору лізингодавець передає у користування предмет лізингу лізингоодержувачу не пізніше 120 ) сто двадцять робочих з дати отримання на поточний рахунок лізингодавця наступних платежів: адміністративного платежу; адміністративного платежу; комісії за передачу предмету лізингу у разі наявності оплатити різниці до вже сплаченого авансового платежу на умовах викладених у п. 9.4 ст. 9 даного договору, або різниці до вже сплаченого авансового платежу на умовах викладених у п. 9.6 ст. 9 даного договору. У разі затримки строку сплати авансового платежу (не враховуючи право лізингоодержувача виплачувати авансовий платіж протягом 12 місяців) строк поставки предмета лізингу можу бути відповідно змінено.
Проте, після перерахування позивачем коштів на виконання умов договору, останній було повідомлено, що погоджений сторонами при укладенні договору автомобіль відсутній та було запропоновано аналогічний автомобіль цієї ж марки та моделі, проте за ціною, що суттєво перевищувала ціну в салонах офіційних дилерів.
Згідно ст. 806 ЦК України, за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).
До договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом.До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.Особливості окремих видів і форм лізингу встановлюються законом.
Статтею 807 ЦК України встановлено, що предметом договору лізингу може бути неспоживна річ, визначена індивідуальними ознаками, віднесена відповідно до законодавства до основних фондів .
Згідно до ч. 1 ст. 184 ЦК України річ є визначеною індивідуальними ознаками, якщо вона наділена тільки їй властивими ознаками, що вирізняють її з-поміж інших
однорідних речей, індивідуалізуючи її.Речі, визначені індивідуальними ознаками, є незамінними.
Пунктом 1.1 договору зазначено, що предметом фінансового лізингу є транспортний засіб: марка/модель - KIA SPORTAGE; комплектація/модифікація entry; об»єм/ти двигуна 1,7; тип КПП «мех..»; привід «пер.»; У спеціфікації (Додаток № 2 до договору) зазначено марка: KIA; модель - SPORTAGE entry; кількість 1 штука; ціна 17 391,30 доларів США.
У п. 1.3 договору передбачено, що лізингодавець бере на себе забов»язання придбати предмет лізингу у власність та передати його у користування лізингоодержувачу.
Проте у договорі не визначений предмет лізингу, зокрема не зазначені ознаки, які б дозволили індивіалізувати автомобіль, відповідно до ч. 2 ст. 6 ЗУ « Про фінансовий лізинг», ст. 638 ЦК України, що свідчить про недосягнення сторонами згоди істотних умов договору та відсутність достатніх підстав вважати його укладеним.
Відповідно до ст. 1, ч. 1 ст. 2, ч. 1 ст. 3 Закону України "Про фінансовий лізинг", фінансовий лізинг (далі - лізинг) - це вид цивільно-правових відносин, що виникають із договору фінансового лізингу.
За договором фінансового лізингу лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).
Відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями Цивільного кодексу України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом.
Предметом договору лізингу може бути неспоживна річ, визначена індивідуальними ознаками та віднесена відповідно до законодавства до основних фондів.
Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 6, ч. 1 ст. 7, ч. ч. 1, 2 ст. 16 Закону України "Про фінансовий лізинг", договір лізингу має бути укладений у письмовій формі та відповідно до ч. 2 ст. 799 ЦК України підлягає нотаріальному посвідченню.
Істотними умовами договору лізингу є: предмет лізингу; строк, на який лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу (строк лізингу); розмір лізингових платежів; інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Лізингоодержувач має право відмовитися від договору лізингу в односторонньому порядку, письмово повідомивши про це лізингодавця, у разі якщо прострочення передачі предмета лізингу становить більше 30 днів, за умови, що договором лізингу не передбачено іншого строку.
Лізингоодержувач має право вимагати відшкодування збитків, у тому числі повернення платежів, що були сплачені лізингодавцю до такої відмови.
Відповідно до п. 3 ч.1 ст. 9 ЗУ «Про ліцензування певних видів господарської діяльності»надання фінансових послуг підлягає ліцензуванню відповідно до спеціального закону.
Згідно п. 5 ч.1 ст. 4 ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» фінансовий лізинг відноситься до фінансових послуг. Відповідно до ч. 1 ст. 5 цього ж закону фінансові послуги надаються фінансовими установами , а також, якщо це прямо передбачено законом, фізичними особами-підприємцями. П.4 ч.1 та ч.2 ст. 34 цього закону діяльність з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб дозволяються тільки після отримання відповідних ліцензій.
У переліку видів фінансової діяльності, яка ведеться організаціями, що не є фінансовими установами, затвердженому постановою КМУ від 28.08.2001 року № 1124 «Про сорок рекомендацій Групи з розробки фінансових заходів боротьби з відмиванням грошей (FATF)» фінансовий лізинг відсутній.
Таким чином, відповідач не мав необхідного обсягу дієздатності для укладення договору з позивачем.
Ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачає підстави визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача.
У відповідності з ч. ч. 1, 2, п. п. 2 - 4, 7, 10 - 13 ч. 3, ч. ч. 4 - 8 ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів", продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими.
Нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача.
Відповідно до ст. 19 ЗУ «Про захист прав споживачів» нечесна підприємницька практика забороняється.
Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1, 2, 3, 5, 6 статті 203 цього Кодексу.
На підставі ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.
В ч. 1 ст. 203 ЦК України зазначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства.
Відповідно до ст. 21 ЗУ "Про захист прав споживачів" права позивача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач.
Відповідно до п 7. Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" № 9 від 06 листопада 2009 року правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. У разі якщо під час розгляду спору про визнання правочину недійсним як оспорюваного та застосування наслідків його недійсності буде встановлено наявність підстав, передбачених законодавством, вважати такий правочин нікчемним, суд, вказуючи про нікчемність такого правочину, одночасно застосовує наслідки недійсності нікчемного правочину.
В договорі лізингу відсутні відомості про продавця товару, його найменування та місцезнаходження, куди має звертатися споживач у випадку порушення якості, комплектності та інших умов з продажу товару.
При цьому суд також посилається на загальні засади цивільного судочинства, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність ( п. 6 ч. І ст.3 ЦК України). Статтею 13 ЦК України передбачено заборону на вчинення дій, які б могли завдати шкоди іншій особі та зловживання правом.
Частиною 5 ст. 12 ЦК України передбачено, що якщо законом встановлено правові наслідки недобросовісного чи нерозумного здійснення особою своїх прав, поведінка особи припускається добросовісною та розумною, якщо інше не встановлено судом.
Частина 3 ст. 509 ЦК України передбачає, що зобов'язання має ґрунтуватись на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
Стаття 627 ЦК України передбачає, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними у виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Зі змісту умов укладеного між сторонами договору вбачається, що принцип справедливості при його укладенні не дотримано, відповідач як сторона договору має значні переваги, а позивач поставлений в жорсткі несправедливі умови, що свідчить про істотний дисбаланс прав та обов'язків сторін в договорі.
При подачі позову позивач був звільнений від сплати судового збору, а тому відповідно до ст.88 ЦПК України, з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір в розмірі 2400,00 грн.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 184, 203, 215, 216, 638,799, 807 ЦК України, ст.ст. 1,3,6,7,11,16 Закону України "Про фінансовий лізинг", ст.ст.18, 19 Закону України "Про захист прав споживачів", ст. ст. 10, 11, 60, 212-215,224 ЦПК України, -
ОСОБА_1»євої ОСОБА_2 задовольнити .
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Євролізінг Україна" на користь ОСОБА_1»євої ОСОБА_2 безпідставно набуті грошові кошти в сумі 240 000 гривень.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Євролізінг Україна" на користь держави судовий збір в розмірі 2400,00 грн.
Копію заочного рішення надіслати відповідачу не пізніше пяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржено в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк, протягом якого розглядалась заява, не включається до строку на апеляційне оскарження рішення.
Заочне рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку на апеляційне оскарження.
Заочне рішення може бути оскаржено в апеляційному суді Херсонської області через Комсомольський районний суду м. Херсона протягом десяти днів з дня його проголошення.
Суддя О.Б.Спічак