Малиновський районний суд м.Одеси
Справа № 2-3499/2010
РІШЕННЯ І М Е Н Е М У К Р А ї 11 И

1 і січня 2010 року Малиновський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді Дрішлюка А.І.,

про секретарі судового засідання Алмановсї І.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні з залі суду в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, за участю третіх осіб - Пята Одеська державна нотаріальна контора, Орган опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради. ОСОБА_5 про визнання заповіту недійсним, визнання права власності, виселення, усунення перешкод в користуванні власністю, вселення, зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_6, Пятої Одеської державної нотаріальної контори в особі державного нотаріуса Пятої Одеської державної нотаріальної контори ОСОБА_7М, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_4 зс.з >6 Миколайович в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої ОСОБА_4 про визнання свідоцтва про право на спадщину за законом недійсним, -

встановив:

До іллічівського районного суду м. Одеси звернувся ОСОБА_6 з позовною заявою до ОСОБА_2, третя особа - Пята Одеська Державна нотаріальна контора про визнання заповіту недійсним (т, 1,а.с,3-4). В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що його батьки - ОСОБА_8 га ОСОБА_9 ! 3.07.'і 99 і року придбали квартиру №6 в буд.ЛІіО по зул.Запорізька в м.Одесі. 02.10.і994 року батько позивача помер, та позивач разом з матірю прийняли спадщину, проживали у спірній квартирі, але до нотаріальної контори не звертатися, бо квартира була оформлена на матір. В 1998 ропі мати позивача - ОСОБА_9 померла, позивач звернувся до нотаріальної контори ае дізнайся, що при житті його мати склала заповіт на імя ОСОБА_2, і Іозжач посилаючись на те, що йоло мати на момент складання заноз .ту не розуміла значення своїх ти, не керувала ними та не могла передбачити їх наслідки, просив визнати недійсним заповіт від ? 5.!2.1997 року складений ОСОБА_9 на імя ОСОБА_2 та посвідчений ІГятеї Одеської Державної нотаг чаленої конторою, згідно якого квартиру №6 з буд.№10 то тут Запорізька з м .ОСОБА_7 ОСОБА_9 заповіла ОСОБА_2. ¦

8 процес* судового розгляду по зазначеній справі двічі призначалися судові експертизи: 26.01.1999 року - судово психологічна експертиза (тЛ,а.с-.50); 04.07.200 і року посмертна судово - психіатрична експертиза (т.1 ,з.с,Ю9).

ЗпДЧО висновку' судової експертизи, проведеної ВІДПОВІДНО ДО ухвали судді ІЛЛІЧІВСЬКОГО районного суду м.Одеси Кічмаренко (. М. від 26.01.1999 року, підписаного завідуючою ::к; зераментально псичоло; ічної лабораторією Одеської обласної психіатричної лікарні Ад і Куніцкої 1:68. та експертом - психолоїом судово -¦ психіатричною відділення Одеської обласної психіатричної л:таон, Ут: «. авостіної О.П., померла ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1 а момент складання заповіту не могла в повної мірі розуміти характер та значення її дій, керувати ними та передбачати їх наслідки (т.1, а.с.51-56).

Згідно з висновком екс' ертиви проведеної експертам судово - психіатричної комісії Одеської обласно- психіатричної лікарні А21, наявність казки захворювань у померлої ОСОБА_9 з. сргЬвни. 192 / року народження в момент складання заповіту 16 грудня 1997 року, перешкоджало * іовочепко М.С. розуміти значення своїх дій та керувати ними в момент складення заповіту, а саме 16 грудня 1997 р. (т.1,, а,с.і3і-1.3").

18.07.2002 року зазначену справу було передано судді іллічівського районного суду м.Одеси і раніну В.Л. (т.1, а.е.131).

01.08.2002 року відповідачкою ОСОБА_2 був заявлений відвід судді (їД,а,е.149), в

задоволені заяви було відмовлено (т.1,а.еЛ52).

Рішенням Іллічівського районного суду м.Одеси від 02.08.2002 року (головуючий суддя Гранін В.А.) позов ОСОБА_6 до ОСОБА_2, третя особа - П'ята Одеська Державна нотаріальна контора про визнання заповіту недійсним було задоволено (т.1, а.с.153),

30.08.2002року відповідачка подала апеляційну скаргу на зазначене рішення. З 2002 року по 2004 рік справа неодноразово направлялася до Апеляційного суду Одеської області, відповідачкою буди оскаржені всі процесуальні документи, в скаргах відповідачка посилалась на ухвалу іллічівського районного суду м.Одеси від 23 квітня 1999 року (головуючий суддя Кічмаренко С.М.) про залишення позовної заяви ОСОБА_6 до ОСОБА_2, за участю третьої особи - Пята Одеська державна нотаріальна контора про визнання заповіту недійсним без розгляду та на ухвалу від 23 квітня 1999 року (головуючий суддя Кічмаренко С.М.) про зняття арешту з квартири АДРЕСА_1 (т.1, а.с.26-27).

Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 06.07.2004 року рішення від 02.08.2002 року було скасовано, справу направлено на новий розгляд (тЛ, а.с.359-363), з винесенням окремої ухвали.

Відповідно до вимог окремої ухвали була проведена службова перевірка обставин повязаних з ухвалами за підписом судді Кічмаренко С.М. До матеріалів справи (т.1, а.с.378) було приєднано лист голови Малиновського районного суду м. Одеси на ім'я судді Деруеа А.В., за результатами службової перевірки, за якою встановлено, що ухвала про залишення позовної заяви без розгляду7 Іллічівським районним судом м.Одеси під головуванням судді Кічмаренко С.М. від 23.04.1999 року по вказаній справі не приймалась. На користь такого висновку свідчить також та обставина, що до 2002 року про них відповідачем суду не повідомлялась, зокрема після передачі від судді Кічмаренко С.М. зо судді Граніна В.Л. (наприклад, т.1, с, 149), а перше посилання виникло під час подачі апеляції (т.1, с. 222)..

Ухвалою Малиновського районного суду м.Одеси від і5.0.2.2005 року (головуючий суддя Дерус А,В.) цивільну справу за позов ОСОБА_6 до ОСОБА_2, третя особа - П'ята Одеська Державна нотаріальна контора про визнання заповіту недійсним було обєднано з цивільною справою за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про виселення, вселення та усунення перешкод в користуванні майном Об'єднаному провадженню був присвоєний №2-318/05 ;тЛ,а.е.382).

Ухвалою Малиновського районного суду м.Одеси від 11.03.2005 року (головуючий суддя Дерус Д.В.) відповідачки було відмовлено у задоволені клопотання про призначення почеркознавчої експертизи (т.2, а.с.28). Зазначену ухвалу відповідачка також оскаржила у апеляційному (т2, а.е.44- 45) та касаційному (т.2,а.с.51) порядку, ухвалу було залишено без змін.

Справу було передано судді Малиновського районного суду м.Одеси Савинської 1.0. (т.3,а.с.1). Ухвалою від 11.12.2008 року (головуючий суддя Савинська 1.0.) був задоволений відвід, справу передано судді Дрішлюку А.І., провадження по справі було продовжено.

Згідно з заявою представника відповідача щодо виконання вимог окремої ухвали за лопг.віднею головуючого судді Дрішлюка А.і. була проведена службова перевірка щодо оригіналу ухвали від 23 квітня і999 року (головуючий суддя Кічмаренко С.М) про зняття арешту з квартири Аго будинку №10 по вул.Запорізької у м.Одесі. За результатами службової перевірки встановлено, що ухвала від 23 квітня 1999 року (головуючий суддя Кічмаренко С.М.) про зняття арешту з квартири АДРЕСА_1 по справі не приймалась (т.З, а.с. 153-154).

Таким чином, з врахуванням результатів проведеної перевірки суд продовжує судову процедуру, а заперечення представника відповідача не приймає до уваги, виходячи з позиції Верховного суду України викладеної в Постанові Пленуму ВС- України «Про судову практику ро л ляду цивільних справ в апеляційному пооядку» N 12 від 24.10.2008 року, згідно якої не можуть бузи об'єктом апеляційного оскарження судові рішення, якщо вони судом не ухвалювались. Відповідно посилання представника відповідача, щодо наявності копії ухвал від 23 квітня 1999 року (головуючий суддя Кічмаренко С.М.), які не оскаржувалися та не скасовувалися у встановленому законом порядку за відсутності оригіналів зазначених ухвал не приймаються до уваги. Інше процесуальне рішення суду позбавить позивача права на справедливий суд та судовий захист в матеріальному сенсі, оскільки фактичним знаходженням в провадженні суду більш десяти років без вирішення по суті при обов'язковості застосування позовної давності до спірних відносин (ЦК УГК р) _ інше рішення позбавить його судового захисту.

02.09 2009 року представником відповідачки - ОСОБА_10 була подана заява, в якій він просив суд призначити повторну судово-психіатричну експертизу (т.З, а.сД33-136). В обгрунтування вимог ОСОБА_10 зазначив, що існуючи висновки двох експертиз

не можуть бути належними та допустимими доказами. Додаткові його пояснення зафіксовані гехнічними засобами фіксації процесу.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 13 жовтня 2009 року представнику відповідачки - ОСОБА_10 було відмовлено в задоволенні клопотання про призначення повторної судово-психіатричної експертизи (т.З, а.с, 143-145).

23.10.2009 року представником відповідачки - ОСОБА_10 була подана заява вх№420 про виправлення описки в ухвалі Малиновського районного суду м. Одеси від ІЗ жовтня 2009 року про відмову в призначені повторної судово-психіатричної експертизи (т.З, а.с. ? 56).

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 9 грудня 2009 року заяву представника ОСОБА_2 було задоволено частково, внесено уточнення в описову частину ухвали з ід ІЗ жовтня 2009 року, виключено словосполучення „та передбачати їх наслідки та здійснено аутентичний переклад, в зв'язку з чим відповідне речення ухвали було викладено у відповідній рсдакіі.її (а „є. 181-182).

До участі в розгляді справи було притягнуто ОСОБА_5. як особу чиї права могли бути порч їдені б звязку з прийняттям рішення по справі т.З, а.с. 155, 160).

В судовому засіданні представник позивача, адвокат підтримали позовні вимоги та наполягали на їх задоволенні, зустрічний позов не визнали. Представник відповідачки ОСОБА_213.. відповідач ОСОБА_11 позов не визнали, зустрічний підтримали.

Представник органу опіки та піклування наполягав на прийнятті рішення з врахуванням інтересам дитини.

Мотиви та додаткові доводи сторін, інших учасників процесу зафіксовано технічними засобами "фіксації процесу.

Заслухавши пояснення сторін по справі, дослідивши зібрані по справі докази суд дійшов висновку, що пред'явлений позов підлягає задоволенню, зустрічний позов не підлягає задоволенню з

н асту п н и х і ї і де гав.

Як встановлено в судовому засіданні 16.12.1997 року ОСОБА_9 склала заповіт, згідно якого квартиру АДРЕСА_2 ОСОБА_12 заповіла ОСОБА_2 (т.1,а.с.26). Заповіт був посвідчений нотаріусом Пятої Одеської державної нотаріальної контори ОСОБА_13 02.04.1998 року ОСОБА_9 померла, про що в Книзі реєстрації смертей 03.04.1998 року було зроблено відповідний актовий запис ці №2738. та Відділом реєстрації актів громадянського стану Жовтневої райадміністрації виконкому Одеської міської ради було видано свідоцтво про її смерть серії 1-ЖД№ 292035 (а.с.25).

Вирішуючи спір між сторонами суд виходить з наступного.

Визначаючи обсяг спадкової маси, та включаючи туди спірну квартиру АДРЕСА_1, суд виходить з того, що вказана квартира була набута померлою на чиста зі договору-ку півл І-продажу між померлою та виконавчим комітетом Іллічівського районної ради народних депутатів (т.1, а.с. 7-8). Право власності було зареєстровано за ОСОБА_9 відповідно до дубліката договору купівлі-продажу, засвідченого Пятою Одеської державною нотаріальною конторою 13.07.1991 р. за реєстровая. За № З-С-1554. Дублікат виданий 21.10.1998 р., реєстр. № 3-4366 (т.1, а.с, 15). Оскільки майно було набуто під час шлюбу, між ОСОБА_9 В.1. і ОСОБА_9, то відповідно до ст. 22 Кодекс про шлюб та сім'ю України, який був чинний на момент набуття права власності майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю,

02.10.1994 року ОСОБА_8 1., який є батьком позивача помер. Визначаючи норми матеріального права, що підлягають застосуванню та надаючи правову кваліфікацію фактично Існуючим між сторонами по справі правовідносинам суд виходить з п. 4 Прикінцевих та Перехідних положень Цивільного кодексу України, згідно з яким він застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Оскільки спадкові правовідносини виникають та продовжують існувати протягом строку на прийняття спадщини, який закінчився 02.04.1995 року, то в частині визначення кола спадкоємців та спадкової маси підлягає застосуванню Розділ VII ЦК УРСР.

Позивач та його мати ОСОБА_9 відповідно до ст. 529 ЦК УРСР були на той момент спадкоємцями першої черги. Відповідне зо ст. 549 ЦК УРСР позивач спільно з ОСОБА_9 прийняли спадок після смерті ОСОБА_8і. у тому числі і квартиру № 6 в будинку №! 0 по вул. Запорізька в м. Одесі. Таким чином, до спадкування відкрилась О частина квартири, а позивач

З

прийняв спадок в розмірі /* частини від -мірного майна. Частка ОСОБА_9 склала У* частин опірної квартири.

Відповідно після її смерті відкрилася спадщина у вигляді % частин квартири №6 будинку >і«10 по в/л.Запорізької у м.Одесі. Згідно ст. 534 ЦК УРСР кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим. що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Заповідач може у заповіті позбавити права спадкоємства одного, кількох або всіх спадкоємців за законом. За своєю правовою природою заповіт є одностороннім правомином -угодою).

Відповідно до ст. 55 ЦК УРСР угода, укладена громадянином, хоч і дієздатним, але який в момент її укладення перебував у такому стані, коли він не міг розуміти значення своїх дій або керувати ними, може бути визнана судом недійсною.

Як вбачається з акте' посмертної судово-психологічної експертизи № 58-99 від 28.09.1999 року (т.1,а.с.5!-56) ОСОБА_9 не могла в повної мірі розуміти характер та значення її дій. керувати ними та передбачати їх наслідки (т.1, а.с.51-56). Як вбачається з акту амбулаторної посмертної су дово-психіатричної експертизи .4» 490 від дЗЗ.07.02 р„ (т.1, а.с,131-137), наявність кола вказаних в акті захворювань перешкоджало ОСОБА_9 розуміти значення своїх дій та керувати ними в момент складання заповіту.

Вказані експертні висновки визнаються судом належними та відносними доказами, які спростовують пояснення свідків, що були опитані за клопотанням сторони відповідача, експерти попереджались про кримінальну відповідальність за дачу за відомого невірного висновку, а тому суд вважає, що є всі підстави для визнання заповіту, складеного ОСОБА_9 16.12.1997 р. на користь ОСОБА_2 А В. недійсним. Посилання представника на необхідність перевірки обставин пов'язаних з видачею запиту за підписом ОСОБА_14 до судової експертизи (т.1, с. 141) судом відхилені за мотивами зафіксованими в судовому засіданні від 11.01.2010 р.

Крім того, судом враховується наступне.

Відповідно до ст. 541 ЦК УРСР заповіт повинен бути укладений у письмовій формі з зазначенням місця і часу його укладення, підписаний особисто заповідачем і нотаріально посвідчений. Згідно ст. 543 ЦК УРСР якщо заповідач внаслідок фізичної вади, хвороби або з будь- яких інших причин не може власноручно підписати заповіт, за його дорученням у його присутності і в присутності нотаріуса або посадової особи, яка посвідчує заповіти, прирівнювані до нотаріально посвідчених (стаття 542 цього Кодексу), заповіт може підписати інший громадянин. При цьому зазначаються причини, з яких заповідач не міг підписати заповіт власноручно. Заповіт не може підписувати особа, на користь якої його зроблено.

Як вбачається з тексту заповіту, за спадкодавця - ОСОБА_9 у заповіті розписався ОСОБА_3, так як сама ОСОБА_9 була хвора. З пояснень відповідачів вбачається, що на момент підписання заповіту ОСОБА_3 проживав разом з ОСОБА_2В, з копії свідоцтва про одруження (т.3,а.с.16) вбачається, що ОСОБА_3 одружився, з ОСОБА_2В 23.01.1998 року, одразу після складання заповіту, тому суд вважає, що ОСОБА_3, як майбутні чоловік відповідачки мав опосередковану зацікавленість у складані заповіту саме на відповідачку, тому не мав права підписувати його замість спадкодавця, незважаючи на те, що майно отримується в особисту приватну власність його дружини. Крім того, за встановлених обставин щодо стану здоровя спадкодавця такій спосіб підписання підтверджує висновок суду щодо наявності законних підстав для задоволення первинного позову.

Згідно зі ст. 545 ЦК УРСР якщо заповіт буде визнаний недійсним, спадкоємець, який був позбавлений с-падку одержує право успадковувати на загальних підставах. Позивач подав заяву про прийняття спадщини, а тому з врахуванням будь-яких даних про інших спадкоємців, які повинні були звернутися до нотаріальної контори та/або прийняли спадщину фактично, суд вважає, що позивач наб' вав право власності на У* частини спірної квартири в порядку спадкування за законом.

Оскільки між сторонами виник спір щодо прав на спадкування, який триває і після набрання законної сили ЦК України, то до процедури визнання праве, та його захисту підлягає застосуванню * !,К України. При цьому необхідно розрізняти процедуру оформлення спадкових прав (підтвердження факту виникнення права власності е порядку спадкування, яке повинно проводитися і а відсутності спору в нотаріальному порядку) та вирішення спорів повязаних з оспоренням, невизнанням орава власності, яке виникло з підстав спадкування. За такої позиції спростовуються штопання представника відповідача на неможливість визнання права власності відповідно вимог Постанови Пленуму Верховного суду України „Про судову практику у споавах про спадкування N 7 від 39.05.2008 р. оскільки, по-перше, в постанові вирішуються питання розмежування видів

цивільного провадження, по-друге, в наявності спір про праве цивільне і навіть у разі відмови в зустрічному позові позивач залишається без можливості зареєструвати своє право власності, оскільки його право установчий документ виданий за інструкцією про вчинення нотаріальних дій, яка

втратила чини ість.

Таким чином, оскільки в межах провадження розглядається і зустрічний позов, який порушує питання про визнання недійсним правоустановчого документу - Свідоцтва, то відповідним способом захисту буде як раз визнання права власності, тем більше, що з процедурою визнання права власності пов'язані інші позовні вимоги за первинним позовом, такі як усунення перешкод, виселення. Не завершення розгляду справи по суті при тривалому розгляді справи буде прямим порушенням вимог Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.1 і. 1950 року, відповідно до ст.6 якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обгрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Крім того інше процесуальне рішення створює ситуацію, коли після завершення провадження по справі не тільки не можливо оформити право власності, але й буде створено новий предмет судового розгляду.

Відповідно до ст.і Першого Протоколу до „Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно зі ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Відповідно до ст.ст. 319,321,383,386,392 ЦК України суд вважає, що первинний позов у відповідній частині підлягає задоволенню, так як у відповідачів відпадають підстави для проживання в квартирі позивача., добровільно звільняти квартиру відмовляються, перешкоджають позивачу у вселенні і мешканні в квартирі АДРЕСА_3. Виселення відповідачів в розглядаємому випадку є наслідком реалізації власником своїх прзвомочиоетей в розпорядженні своїм майном, а також визнання недійсним правочину, на якому могло гнуту ватиея володіння, та способом фактичного виконання вимоги про усунення перешкод в користуванні спірним майном.

Згідно зі ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема визнання права. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнає! ься іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідачі оспорюють право позивача на спадкування за -законом, не визнають його титул володіння, таким чином первинний позов підлягає задоволенню у повному обсязі. При цьому з врахуванням специфіки ситуація, яка склалась, а саме односторонність, безоплатність визнаного судом недійсним, правочину (заповіт), реституція не може бути проведена, так як правоустановчі документи на власне імя знаходяться у позивача, а спірне майно безпосередньо спадкодавцем набувачам не передавалось.

Щодо зустрічної позовної заяви, то відмовляючи в її задоволенні суд виходить з наступного.

Посилання представника відповідач? нт- ст. 1301 ЦК України формально не можуть бути прийняти до уваги, оскільки оцінка правомірності видачі свідоцтва повинна здійснюватися в*дизгідно до вимог законодавства, яке було чинним на момент його видачі, тобто ЦК УРСР та відповідної інструкції пре порядок вчинення нотаріальних дій, затв. Наказом Міністерства юстиції України «Про затвердження Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» N і 8/5 від 14.06.1994 року, згідно якої державний нотаріус при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність тлста;-, для закликання до спадкоємства осіб, які подали заяву, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців обов'язково вимагаються відповідні документи. Крім цього нотаріус здійснює перевірку наявності запевічу, а також його чинності за допомогою Єдиного реєстру заповітів та спадкових справ у порядку, передбаченому Положенням про Єдиний реєстр заповітів та спадкових справ

Гак як позивач отримав свідоцтво про право на спадщину за законом 02.04.2003 року, на той час рішенням Малиновського районного суду м.Одеси від 02.08.2002 року заповіт був визнаний недійсним, він. як спадкоємиць за законом мав право на отримання цього свідоцтва. На підставі цього суд відмовляє в задоволені зустрічного позову ОСОБА_2 .ОСОБА_15 до ОСОБА_6. Пятої Одеської державної нотаріальної контори з особі державного нотаріуса П'ятої Одеської державної нотаріальної доктори ОСОБА_7, третя особа, яка не заявляє

самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_3 в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої ОСОБА_4 про визнання свідоцтва про право на спадщину за законом недійсним. При цьому суд звертає увагу представника відповідача, що оскільки остаточний правовий результат судового розгляду не анулює, а навпаки підтверджує обсяг прав позивача, то з точки зору загальних засад цивільного законодавства не має сенсу визнавати свідоцтво недійсним за формальними підставами, оскільки обсяг прав яке воно підтверджує не змінюється у разі набрання судовим рішенням законної сили.

Згідно зі ст. 217 ЦГЖ України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні.

Відповідно до ст. 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" Державний реєстр прав на нерухоме майно та їх обмежень (далі - Державний реєстр прав) єдина державна інформаційна система, яка містить відомості про речові права на нерухоме майно. їх обмеження, суб'єктів речових прав, технічні характеристики об'єктів нерухомого майна (будівель, споруд тошо), кадастровий план земельної ділянки, а також відомості про правочини, вчинені щодо таких об'єктів нерухомого майна. Згідно з ч. 6 ст. 12 зазначеного Закону порядок ведення Державного реєстру прав встановлюється Кабінетом Міністрів України. У ч.5 Прикінцевих Положень Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" вказано, до створення єдиної системи органів реєстрації прав, а також до формування Державного реєстру прав у складі державного земельного кадастру реєстрація об'єктів нерухомості проводиться підприємствами бюро технічної інвентаризації.

Наказом Міністерства юстиції України Про затвердження Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно від 07.02.2007 року встановлено, що з метою належного забезпечення захисту права власності на нерухоме майно фізичних та юридичних осіб до запровадження єдиної системи державної реєстрації прав власності ка нерухоме майно та до введення в дію Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, бюро технічної інвентаризації (далі - БТ1) здійснюють реєстрацію прав власності на нерухоме майно, відповідно до затвердженого цим наказом Тимчасового положення про порядок державної реєстрації прав на нерухоме майно. »ке визначає порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно в Україні та спрямоване на забезпечення визнання та захисту цих прав (п.1.1.). У відповідності із п. 1.4 Тимчасового положення державна реєстрація прав власності на нерухоме майно (далі - реєстрація прав) - це внесення запису до Реєстру прав власності на нерухоме майно у зв'язку з виникненням, існуванням або припиненням права власності на нерухоме майно, що здійснюється БТІ за місцезнаходженням об'єктів нерухомого майна на підставі правовстановлюючих документів коштом особи, що звернулася до БТІ.

Оскільки вказане свідоцтво ке зареєстровано в КП «ОМБТІ та РОП», а на спірне майно аа.юьдено арешт до набрання законної сили рішенням суду', то суд вважає, за доцільним встановити порядок виконання рішення суду, згідно з яким воно у разі набрання законної сили буде підставою для реєстрації права власності, а нотаріальне свідоцтво видане позивачу підлягає вилученню КП «0МЬ П та РОП» під час реєстрації рішення суду з метою запобігання плутанини та можливих зловживань з боку учасників процесу.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 6,8 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод бід 04. і 1.1950 року, ст. 4] Конституції України, ст.ст. 55. 541, 542, 545 ЦК УРСР, ст.ст. 16.319. 321. 383. 386. 392, 1301 ЦК України, ст.ст. І0. 60. 61, 130. 208. 209.. 212 ЦНк України, Постановою Пленуму Верховного суду України «Про судову практику розі ляду цивільних справ в апеляційному порядку» N 12 від 24.10.2008 року. Постановою Пленуму ііепховїіого суду України „Про судову практику у справах про спадкування1 N 7 від 30.05.2008 р.. СУД-

В Н р І ш И В :

Позов ОСОБА_6 до ОСОБА_2. ОСОБА_16, ОСОБА_4, за участю третіх осіб - П'ята Одеська державна нотаріальна контора, Орган опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської о с:>кої ради. ОСОБА_5 про визнання заповіту недійсним, визнання права власності, виселення, вселення усунення перешкод в користуванні власністю - задовольнити.

Визнати недійсним заповіт від 16.12.1997 року складений ОСОБА_9 на ім'я ОСОБА_2 та посвідчений П'ятої Одеської Державної нотаріальної конторою, згідно якого квартиру №6 в буд.ЛіМО по вул.Запорізька в м.Одесі Новоченко ОСОБА_12 заповіла ОСОБА_2.

Визнати за ОСОБА_6 право власності на квартиру А? 6 в будинку №10 по вул. Запорізька в м. Одесі.

Вселити ОСОБА_6 в квартиру № 6 в будинку №10 по вул.

Запорізька в м. Одесі.

Зобов'язати ОСОБА_2, ОСОБА_11, ОСОБА_17 усунути перешкоди в користуванні квартирою № 6 в будинку №10 по вул. Запорізька

в м. Одесі.

Виселити ОСОБА_2, ОСОБА_11, ОСОБА_18 з квартири № 6 в будинку .№10 по вул. Запорізька в м. Одесі.

8 задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_6, Пятої Одеської державної нотаріальної контори в особі державного нотаріуса П'ятої Одеської державної нотаріальної контори ОСОБА_7, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_3 в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої ОСОБА_4 про визнання свідоцтва про право на спадщину за законом недійсним - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк зі дня проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього протягом 20 днів апеляційної скарги, або в порядку 1.4 сі 295 ЦПК України.

ГОЛОВУЮЧИЙ

-Д.І ДРІШЛЮК