Справа № 203/2747/15-ц
Провадження № 2/0203/942/2015
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.06.2015 року Кіровський районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді Єдаменко С.В.,

при секретарі Лісіцині М.С.,

за участю позивачів ОСОБА_1, ОСОБА_2

представника позивачів ОСОБА_3

відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_4, треті особи без самостійних вимог на стороні позивачів Пята дніпропетровська державна нотаріальна контора, Реєстраційна служба ОСОБА_5 міського управління юстиції про визнання права власності в порядку спадкування за законом,

встановив:

13 травня 2015 року позивачі звернулись до суду з позовом до відповідача про визнання права власності в порядку спадкування за законом. Свої позовні вимоги мотивували тим, що 15 березня 2008 року помер ОСОБА_6, після смерті якого залишилося спадкове майно, а саме 20/100 частин домоволодіння № 36а по вул. Флотській у м. Дніпропетровську, що належало померлому на підставі договору дарування від 13.07.2006 року. При цьому, рішенням Кіровського районного суду міста Дніпропетровська від 17.10.2013 року, частково зміненим рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 16 грудня 2013 року (з урахуванням ухвали про виправлення описки від 16 січня 2014 року) цей договір було визнано недійсним, визнано таким, що відбувся договір купівлі-продажу 20/100 частин домоволодіння № 36а по вул. Флотській у м. Дніпропетровську від 13.07.2006 року, укладений між ОСОБА_7 (продавець) та ОСОБА_6, ОСОБА_4, визнано за ОСОБА_4 право власності на 10/100 частин домоволодіння.

ОСОБА_2, яка є донькою померлого ОСОБА_6 та його спадкоємицею за законом, не може оформити спадщину, оскільки право власності померлого на спірне майно було зареєстровано за договором дарування, визнаним недійсним, а реєстрація права власності на підставі судових рішень неможлива у звязку зі смертю ОСОБА_6 За відсутності ж зареєстрованих майнових прав за спадкодавцем оформлення спадщини в нотаріальному порядку є неможливим.

Позивачка ОСОБА_1 просить в судовому порядку захистити її право на відмову від спадщини на користь доньки.

В судовому засіданні позивачі та їх представник позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити в повному обсязі.

Відповідачка в судовому засіданні проти позову не заперечувала, підтвердила обставини, вказані у позовній заяві та встановлені судовими рішеннями.

Треті особи в судове засідання не зявились, про причини своєї відсутності не повідомили, повідомлялись про час і місце розгляду справи належним чином.

Вислухавши пояснення сторін, розглянувши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

За ОСОБА_6 12.09.2006 року, було зареєстровано право власності на 20/100 частин домоволодіння № 36а по вул. Флотській у м. Дніпропетровську, на підставі договору дарування від 13.07.2006 року, посвідченого приватним нотаріусом ОСОБА_5 міського нотаріального округу ОСОБА_8, за реєстром № 3568 (а.с. а.с. 16 17).

15 березня 2008 року ОСОБА_6 помер, що підтверджується свідоцтвом про його смерть, виданим відділом реєстрації смерті ОСОБА_5 міського управління юстиції Дніпропетровської області 21 квітня 2008 року (а.с. 15). У звязку з цим відкрилась спадщина на його майно.

Водночас відповідачка ОСОБА_4, тітка померлого, звернулася до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська з позовом про визнання недійсним Договору дарування від 13 липня 2006 року, визнання таким, що відбувся, договору купівлі-продажу, визнання права власності на нерухоме майно по вул. Флотській, 36а в м. Дніпропетровську.

Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 17 жовтня 2013 року позов ОСОБА_4 задоволено частково, визнано недійсним договір дарування 20/100 частин домоволодіння № 36а по вул. Флотській в м. Дніпропетровську між ОСОБА_6 та ОСОБА_7, визнано дійсним договір купівлі-продажу вказаного нерухомого майна між ОСОБА_7 з однієї сторони та ОСОБА_6, ОСОБА_4 з іншої, в решті позову відмовлено (а.с. а.с. 22 23).

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 16 грудня 2013 року зазначене судове рішення було частково скасовано. Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 16 січня 2014 року у цьому рішенні були виправлені допущені описки.

З урахуванням виправлення описок, Апеляційний суд вирішив: визнати за ОСОБА_4 право власності на 10/100 частин домоволодіння № 36а по вул. Флотській у м. Дніпропетровську; визнати недійсним договір дарування частини домоволодіння та визнати таким, що відбувся договір купівлі-продажу 20/100 частин домоволодіння № 36а по вул. Флотській у м. Дніпропетровську від 13.07.2006 року, укладений між ОСОБА_7 (продавець) та ОСОБА_6, ОСОБА_4 (покупцями) (а.с. а.с. 24 26).

Згідно ч. 3 ст. 61 Цивільного процесуального кодексу України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи.

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 16 грудня 2013 року у цивільній справі № 2-2096/11 (провадження № 22-ц/774/11948/13) встановлено, що 20/100 частин домоволодіння № 36а по вул. Флотській у м. Дніпропетровську було придбано ОСОБА_6 та ОСОБА_4 в рівних частках, у звязку з цим суд визнав за ОСОБА_4 право власності на 10/100 вказаного домоволодіння (а.с. 25).

Згідно ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 357 Цивільного кодексу України частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. Якщо розмір часток у праві спільної часткової власності не встановлений за домовленістю співвласників або законом, він визначається з урахуванням вкладу кожного з співвласників у придбання (виготовлення, спорудження) майна.

Враховуючи обставини, встановлені в рішенні Апеляційного суду Дніпропетровської області, а також керуючись положеннями ч.ч. 1, 2 ст. 357, ст. 655 Цивільного кодексу України, суд приходить до висновку, що ОСОБА_6 набув право власності на 10/100 частин домоволодіння №36а по вул. Флотській у м. Дніпропетровську

Позивач ОСОБА_2, є спільною донькою померлого ОСОБА_6 та ОСОБА_1, що підтверджується Свідоцтвом про народження, виданим відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Кіровської районної ради народних депутатів м. Дніпропетровська 22.01.1997 року (а.с. 12).

Згідно зі ст. 1223 Цивільного кодексу України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи,визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає удень відкриття спадщини.

Згідно ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно ч. 4 ст. 1268 Цивільного кодексу України малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою четвертою статті 1273 цього Кодексу.

Оскільки позивачка ОСОБА_2 на момент смерті її батька ОСОБА_6 було лише одинадцять років, її мати як законний представник зверталась до нотаріальної контори для прийняття спадщини, суд приходить до висновку, що ОСОБА_2 вступила в спадщину після померлого ОСОБА_6

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 16 грудня 2013 року за участю тих самих осіб встановлено, що єдиною спадкоємицею померлого ОСОБА_6 є його донька ОСОБА_2 (а.с. 24).

Згідно із ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів зокрема можуть бути: визнання права; зміна правовідношення; примусове виконання обов'язку в натурі. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Згідно із ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Відповідно до ч.1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 392 ЦК України особа має право пред'явити позов про визнання за нею права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати нею документа, який засвідчує право власності.

Як вказав Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п.п. 5, 6 постанови № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» вирішуючи питання про правомірність набуття права власності, суд має враховувати, що воно набувається на підставах, які не заборонені законом, зокрема на підставі правочинів. При цьому діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК). Суди повинні мати на увазі, що законом може бути встановлений інший момент (підстава) набуття права власності. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина пята статті 1268 ЦК).

Таким чином, позивачка ОСОБА_2 набула право власності на 10/100 частин домоволодіння № 36а по вул. Флотській у м. Дніпропетровську в порядку спадкування після смерті свого батька ОСОБА_6

Пята дніпропетровська державна нотаріальна контора надала письмову відповідь-розяснення від 12.02.2014 року № 264/02-14 щодо оформлення спадщини за законом після смерті ОСОБА_6, в якому вказала, що видати свідоцтво про право на спадщину на 10/100 частин домоволодіння № 36-а по вул. Флотській в м. Дніпропетровську неможливо, оскільки судом не було визнано право власності померлого на вказане нерухоме майно. У звязку з цим позивачці було рекомендовано звернутися до суду з позовом про визнання за собою права власності (а.с. 28).

Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачка ОСОБА_2 не може оформити своє право власності на спірне нерухоме майно, оскільки таке право зареєстровано за померлим згідно правовстановлювального документу, визнаного недійсним рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області, а право власності згідно судового рішення не було визнано і зареєстровано через смерть ОСОБА_2

Враховуючи, що ОСОБА_2 обєктивно позбавлена можливості отримати документ про право власності на нерухоме майно, набуте в порядку спадкування, слід задовольнити її позовні вимоги про визнання права власності в порядку спадкування в судовому порядку.

Підстав для задоволення вимог ОСОБА_1 немає, оскільки вона не є спадкоємицею ОСОБА_6, їх шлюб було розірвано, на нерухоме майно вона не претендує.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат та враховуючи волевиявлення позивачів щодо відсутності необхідності стягувати з відповідача сплачений позивачами судовий збір, суд приходить до висновку, що судові витрати у справі відшкодуванню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 15, 16, 317, 319, 321, 328, 357, 392, 655, 1223, 1261, 1268 ЦК України, ст. ст. 3, 4, 10, 11, 57, 58, 60, 61, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд -

вирішив:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про визнання права власності в порядку спадкування за законом задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, право власності на 10/100 частин домоволодіння № 36а по вул. Флотська в місті Дніпропетровську в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_6, який помер 15 березня 2008 року.

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про визнання права власності в порядку спадкування за законом відмовити.

Рішення набирає законної сили у порядку, передбаченому статтею 223 ЦПК України, і може бути оскаржено до апеляційного суду Дніпропетровської області через Кіровський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подання апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення складено 30.06.2015 року.

Суддя С.В. Єдаменко