АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Доповідач Котула Л.Г.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 жовтня 2015 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого судді Котули Л.Г.

Суддів: Волошиної В.М., Слюсар Т.А.

За участю секретаря Крічфалуши С.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_7 на заочне рішення Святошинського районного суду м. Києва від 13 липня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , Публічного акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль", третя особа, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Самойленко ЮліїМиколаївни про визнання договору іпотеки недійсним,

в с т а н о в и л а:

У січні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_4, ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" , третя особа, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Самойленко Ю.М. про визнання договору іпотеки недійсним.

Мотивуючи свої вимоги тим, що 08 червня 2007 року між ОСОБА_4 та ПАТ "РайффайзенБанк Аваль" було укладено іпотечний договір , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Самойленко Ю.М., за умовами якого забезпечуються зобов'язання, що випливають з Кредитного договору № 014/4006/74/56454 від 08 червня 2007 року, укладеного між Іпотекодержателем та ОСОБА_4 шляхом передачі Іпотекодавцем в іпотеку Іпотекодержателю майнових прав на нерухомість, будівництво якої не завершено згідно з Договором №131/3-3 ФК про участь у фонді фінансування будівництва, укладеного 06.06.2007 року між ОСОБА_4 та ДП " Фінансова компанія" Інтербудінвест", яке є Боржником по відношенню до ОСОБА_4, а також за Додатковою угодою до нього від 08 червня 2007 року, укладеного між останнім та Банком.

Предметом іпотеки за цим договором є майнові права вимоги отримання у власність нерухомості, будівництво якої не завершено за Інвестиційним договором, а саме: квартира, що розташована в багатоповерховому будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

На час укладення спірного договору , позивач і відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі, а тому майнові права на квартиру, будівництво якої не завершено є спільною сумісною власністю, а тому укладення цього договору безпосередньо впливає на її права та обов'язки.

Зазначала, що на момент укладання спірного договору передача в іпотеку об'єктів незавершеного будівництва здійснювалась виключно шляхом передачі в іпотеку права на земельну ділянку, на якій розташований об'єкт незавершеного будівництва.

Оскільки при укладанні зазначеного договору не було дотримано вимог частини 2 статті 5 та частини 2 статті 16 ЗУ " Про іпотеку" у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин , що відповідно до ч. 1 ст. 203, ч. 1,3 ст. 215 ЦК України є підставою для визнання Іпотечного договору недійним, а тому з цих підстав просила визнати недійсним цей договір та застосувати наслідки недійсності правочину шляхом зняття заборони відчуження , накладеної 08.06.2007 року на майнові права на нерухомість, незавершене будівництво, а саме: квартири АДРЕСА_1.

Заочним рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 13 липня 2015 року у позовних вимогах ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , Публічного акціонерного товариства" Райффайзен Банк Аваль" , третя особа, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Самойленко Юлії Миколаївни про визнання договору недійсним відмовлено.

У апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 ОСОБА_7 просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення , яким позовні вимоги задовольнити, оскільки судом порушені вимоги матеріального та процесуального права.

Відповідачі та третя особа , належним чином повідомлені про час та місце судового розгляду , але в судове засідання не з'явилися і причину неявки суду не повідомили , а тому колегія суддів вважає можливим розглянути справу у їх відсутності.

Заслухавши доповідача, пояснення представника позивача ОСОБА_7, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити з підстав , викладених у ній, перевіривши доводи апеляційної скарги , колегія суддів дійшла висновку , що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Правовідносини у сфері застави нерухомості (іпотеки) регулюються Законом України «Про іпотеку», за яким законодавство України про іпотеку базується на Конституції України та складається з ЦК України, Господарського кодексу України, цього Закону й інших нормативно-правових актів, а також міжнародних договорів України; Законом України «Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати», який регулює відносини у системі іпотечного кредитування, перетворення платежів за іпотечними активами у виплати за іпотечними сертифікатами із застосуванням механізмів управління майном, і частково Законом України «Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю», який установлює обов'язковість іпотеки при забезпеченні договорів між забудовником і стороною, яка фінансує будівництво.

Так, за змістом чч. 1, 3 ст. 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи; правила про іпотеку землі та інші окремі види застав встановлюються законом.

Згідно з ч. 1 ст. 576 ЦК України предметом застави може бути будь-яке майно (зокрема річ, цінні папери, майнові права), що може бути відчужене заставодавцем і на яке може бути звернене стягнення.

Відповідно до ч. 2 ст. 583 ЦК України заставодавцем може бути власник речі або особа, якій належить майнове право, а також особа, якій власник речі або особа, якій належить майнове право, передали річ або майнове право з правом їх застави.

За змістом статей 1, 5 Закону України «Про іпотеку» у редакції, яка була чинною на час укладення Договору іпотеки, предметом іпотеки можуть бути один або декілька об'єктів нерухомого майна за таких умов:

нерухоме майно належить іпотекодавцю на праві власності або на праві господарського відання, якщо іпотекодавцем є державне або комунальне підприємство, установа чи організація;

нерухоме майно може бути відчужене іпотекодавцем і на нього відповідно до законодавства може бути звернене стягнення;

нерухоме майно зареєстроване у встановленому законом порядку як окремий виділений у натурі об'єкт права власності, якщо інше не встановлено цим Законом.

Предметом іпотеки також може бути об'єкт незавершеного будівництва або інше нерухоме майно, яке стане власністю іпотекодавця після укладення іпотечного договору, за умови, що іпотекодавець може документально підтвердити право на набуття ним у власність відповідного нерухомого майна у майбутньому. Обтяження такого нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації у встановленому законом порядку незалежно від того, хто є власником цього майна на час укладення іпотечного договору.

Застава майнових прав на нерухомість, будівництво якої не завершено, регулюється за правилами, визначеними цим Законом.

Водночас поняття «іпотека майнових прав» і регулювання відносин при передачі в іпотеку майнових прав у цьому Законі відсутні.

Майнові права на об'єкт незавершеного будівництва віднесені до предмета іпотеки згідно із Законом України від 25 грудня 2008 року № 800-VI «Про запобігання впливу світової фінансової кризи на розвиток будівельної галузі та житлового будівництва», яким були внесені зміни до законодавчих актів України, у тому числі до Закону України «Про іпотеку».

Таким чином, на час укладення іпотечного договору між ВАТ " Райфайзен Банк Аваль" та ОСОБА_4 Закон України " Про іпотеку " в редакції чинній на час укладення договору іпотеки не визначала майнові права як предмет іпотеки, а відтак вони не могли бути предметом договору іпотеки.

Відповідно до ст. 190 ЦК України майном як особливим об'єктом вважаються річ, сукупність речей, а також майнові права та обов'язки.

Майнові права є неспоживною річчю та визнаються речовими правами.

Закон України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» дає визначення поняття «майнові права», які можуть оцінюватися, як будь-які права, пов'язані з майном, відмінні від права власності, у тому числі права, які є складовими частинами права власності (права володіння, розпорядження, користування), а також інші специфічні права (права на провадження діяльності, використання природних ресурсів тощо) та права вимоги (ст. 3 Закону).

Майнові права на нерухомість, що є об'єктом будівництва (інвестування), не є речовими правами на чуже майно, оскільки об'єктом цих прав не є «чуже майно», а також не є правом власності, оскільки об'єкт будівництва (інвестування) не існує на момент встановлення іпотеки, а тому не може існувати й право власності на нього.

Отже, майнове право, яке можна визначити як «право очікування», є складовою частиною майна як об'єкта цивільних прав. Майнове право - це обмежене речове право, за яким власник цього права наділений певними, але не всіма правами власника майна, та яке засвідчує правомочність його власника отримати право власності на нерухоме майно чи інше речове право на відповідне майно в майбутньому.

Стаття 5 Закону України «Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати» установлює, що іпотека виникає відповідно до цього Закону та Закону України «Про іпотеку» щодо нерухомого майна, об'єктів незавершеного будівництва та майнових прав на нерухомість, будівництво якої не завершено.

Іпотекодавцем за іпотечним договором, предметом іпотеки за яким є майнові права на нерухомість, будівництво якої не завершено, може бути забудовник - особа, яка організовує спорудження нерухомості для власних потреб чи для передачі її у власність іншим особам, або особа, власністю якої стане ця нерухомість після завершення будівництва (ч. 7 ст. 5 Закону).

Правовий аналіз положень ЦК України, Закону України «Про іпотеку» та Закону України «Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати» дозволяє дійти висновку про те, що майнове право, що є предметом іпотечного договору, - це обумовлене право набуття в майбутньому прав власності на нерухоме майно (право під відкладальною умовою), яке виникає тоді, коли виконані певні, але не всі правові передумови, що є необхідними й достатніми для набуття речового права.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною ( сторонами вимог), які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу.

Статтею 203 ЦК України встановлено перелік вимог, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Так, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Судом встановлено, що з 21 серпня 1988 року ОСОБА_1 та ОСОБА_4 перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб ( а.с. 14).

29 березня 2007 року між ДП "Фінансова компанія "Інтербудінвест" та ОСОБА_4 укладено Договір № 131/3-3 ФК про участь у Фонді фінансування будівництва, за умовами якого ОСОБА_4, на підставі повного визнання ним Правил Фонду фінансування будівництва виду А , Управителем , за яким є ДП " ФК " Інтербудінвест" , Забудовником - ТОВ " Бік "Інтербудінвест" дає згоду на участь у Фонді фінансування будівництва , бере на себе зобов'язання виконувати Правила та передати Управителю грошові кошти в довірчу власність з метою отримання у власність Об'єкт інвестування. Управитель в свою чергу за цим Договором приймає на себе зобов'язання здійснювати управління грошовими коштами отриманими у довірчу власність від ОСОБА_4.( а.с. 10-13).

08 червня 2007 року ОСОБА_4 видано свідоцтво до Договору № 131/3-3ФК про участь у Фонді фінансування будівництва виду А від 29 березня 2007 року на об'єкт інвестування, а саме: квартиру АДРЕСА_1, номер секції 3, поверх 3, кількість кімнат-3, загальна площа 113,7 кв.м. з орієнтованою датою введення об'єкта 31.08.2006 та датою передачі об'єкта будівництва під заселення 30.11.2006 та відповідно відповідачем внесено кошти у сумі 1 193 850, 00 грн. за об'єкт інвестування 08.06.2007 ( а.с. 15, 16).

Згідно п. 1.2. за цим договором сума грошових коштів , що передана Довірителем Управителю в довірчу власність з метою отримання довірителем у власність об'єкту інвестування , характеристика Об'єкту інвестування, строки введення в експлуатацію та передачі об'єкту будівництва під заселення, а також строки внесення до ФФБ грошових коштів визначаються у свідоцтві про участь у ФФБ, яке є невід'ємною частиною цього договору.

Відповідно до п. 1 4. цього Договору ОСОБА_4 може отримати у власність закріплений за ним об'єкт інвестування після введення Об'єкта будівництва в експлуатацію на умовах, визначених Правилами.

08 червня 2007 року між ВАТ " Райффайзен Банк Аваль" та ОСОБА_4 було укладено Іпотечний договір( далі -Договір) , який посвідчений Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Самойленко Ю.М. і зареєстрований 08 червня 2007 року за № 1565, за умовами якого за цим договором забезпечуються зобов'язання, що випливають з Кредитного договору № 014/4006/74/56454 від 08 червня 2007 року, укладеного між Банком та ОСОБА_4 шляхом передачі в іпотеку останньому майнових прав на нерухомість, будівництво якої не завершено, згідно з Договором №131/3-3 ФК про участь у фонді фінансування будівництва, укладеного 06.06.2007 року між ОСОБА_4 та ДП " Фінансова компанія " Інтербудінвест", яка є боржником по відношенню до ОСОБА_4 та Додатковою угодою до нього від 08 червня 2007 року, укладеного між останнім та Банком.( п. 1.1. Договору ) ( а.с. 8).

В це же день, між ПАТ "Раййффайзен Банк Аваль" та ОСОБА_4 укладено додатковий договір до іпотечного договору від 08 червня 2007 року , відповідно до умов якого останній зобов'язався перед Банком повернути кредит в розмірі 191 597, 73 дол. США, сплатити проценти за користування кредитом, в строки та у випадках передбачених кредитним договором. Кредит надається по 08 серпня 2029 року включно ( п. 1.2. Додаткового договору) ( а.с. 64).

Цей договір забезпечує вимоги Іпотекодежателя, що витікають з Кредитного договору, за умовами якого Іпотекодавець зобов'язується перед Іпотекодержателем повернути кредит у розмірі 191011, 20 дол. США , сплатити проценти за користування кредитом , в строки та у випадках передбачених Кредитним договором. Кредит надається по 08 червня 2026 року ( включно). ( п.1.2. Договору).

Відповідно до п. 1.3. Договору предметом іпотеки за цим договором є майнові права вимоги отримання у власність нерухомості, будівництво якої не завершено за Інвестиційним договором, яким є квартира , яка перейде у власність Інвестора після повного розрахунку згідно Інвестиційного договору.

Адреса забудови ( квартира у багатоповерховому будинку) : АДРЕСА_1 , що перейде у власність Іпотекодавця : секція №3, поверх- 3, кількість кімнат - 3, загальною площею 113,70 кв.м., жилою-71,20 кв.м., вартістю нежитлового приміщення 1 193 850,00 грн. на день підписання Інвестиційного договору.

Згідно п. 1.7. Договору сторони домовились, що після закінчення будівництва збудована нерухомість, майнові права на яку є предметом іпотеки. Продовжує бути предметом іпотеки відповідно до умов цього договору , при цьому іпотечний договір є чинним і не потребує внесення змін та доповнень до нього. Іпотекодержатель реєструє у встановленому порядку обтяження прав власника на збудовану нерухомість і нотаріус накладає заборону на відчуження предмета іпотеки.

Цей Договір набуває чинності з моменту його нотаріального посвідчення і діє до повного виконання Іпотекодавцем своїх зобов'язань по Кредитному договору. Дія цього договору також припиняється у разі припинення права іпотеки на підставах, передбачених ст. 17 ЗУ « Про іпотеку» ( п. 2.1. Договору).

Відповідно до п. 3.1. Договору Іпотекодавнець засвідчує, що на момент укладання цього договору , він є власником предмету іпотеки та уповноважений розпоряджатися я предметом іпотеки, який не заставлений по іншим договорам, не перебуває в податковій заставі, на нього не накладено арешт. Він не є предметом судового спору та стосовно предмету іпотеки не укладено угод з третіми особами, що можуть передбачати останнім право володіння , користування або розпорядження предметом іпотеки.

Як встановлено судом та випливає з матеріалів справи, позивач надала згоду на укладення іпотечного договору, оскільки він відповідає її з чоловіком волевиявленню, що підтверджується заявою , яка знаходиться в справах нотаріуса ( а.с. 65).

Згідно з витягу про реєстрацію у Державному реєстрі іпотек від 08.06.2007, на підставі Іпотечного договору , 08 червня 2007 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Самойленко Ю.М., обтяжено майнові права на нерухомість , будівництво якої не завершено та яка стане власністю після введення будинку в експлуатацію - квартира АДРЕСА_1. Квартира складається з 3-х кімнат, загальною площею 113, 70 кв.м, жилою 71,20 кв.м (а.с. 68).

Право власності на зазначену квартиру було зареєстроване державним реєстратором, приватним нотаріусом КМНО 08.06.2007 в Державному реєстрі речових прав.

Під час розгляду справи у суді першої інстанції представник відповідача ОСОБА_10 звернувся до суду із заявою про застосування строків позовної давності, оскільки позивач, вимагаючи визнання недійсними спірного договору від 29 березня 2007 року, до суду звернулася лише у січні 2015 року.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно з ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Як роз'яснив Пленуму Верховного Суду України у п. 28 постанови від 06.11.2009 р. № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» перебіг позовної давності щодо вимог про визнання правочинів недійсними обчислюється не з моменту вчинення правочину, а відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК - від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За змістом частин третьої, четвертої статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Відмовляючи в задоволені позову, суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав до задоволення позову, оскільки позивач звернулася до суду за спливом позовної давності і доказів в підтвердження поважності пропуску строку позовної давності суду не надала , а ті обставини , на які посилалася позивач суд правильно не взяв до уваги , так як правова необізнаність зі спірного питання не свідчить про поважність причини пропуску строку позовної давності та перешкоди до звернення до суду з позовом.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що про порушене право позивач дізналася лише 17 квітня 2013 року з моменту ухвалення Верховним Судом України судового рішення є необгрунтованими, оскільки вважаючи іпотечний договір таким ,що порушує її права позивач не позбавлена була можливості звернутися до суду з відповідним позовом.

Доводи апеляційної скарги про порушення вимог процесуального права, зокрема глави 8 ЦПК України щодо заочного розгляду справи є безпідставними , оскільки відповідачі були належним чином повідомлені про час та місце судового розгляду , проте в судове засідання 13 липня 2015 року не з'явилися і причини неявки суду не повідомили, а тому суд виходячи з вимог ч.4 ст. 169 ЦПК України обгрунтовано розглянув справу у їх відсутності та ухвалив заочне рішення.

Крім того, ч.3 ст. 309 ЦПК України передбачено , що порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення суду , якщо порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Виходячи з наведеного , колегія суддів не вбачає підстав до задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду.

Керуючись ст. 303,304,307,308, 315 ЦПК України , колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_7 відхилити, а заочне рішення Святошинського районного суду м. Києва від 13 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий

Судді: