Справа № 515/1631/15-ц
Провадження № 2/515/2153/15
Татарбунарський районний суд Одеської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2015 року. Татарбунарський районний суд Одеської області в складі:

головуючого - судді Чебан А.П.

за участі:

секретаря Дєчевої І.І.

позивачки ОСОБА_1

представника позивачки- адвоката ОСОБА_2

відповідачів - ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Татарбунари справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення збитку,

В С Т А Н О В И В:

08.06.2015 року позивачка звернулася до суду із зазначеним позовом та просила стягнути з відповідачів збиток у розмірі 10000 грн., посилаючись на те, що 31.07.2015 року її чоловік вигнав їхню корову на пасовисько в череду, де пастухом в цей день, згідно своєї черги, повинен був бути відповідач ОСОБА_3, але він залучив до випасу і свого батька відповідача по справі ОСОБА_4 Під час випасу відповідачі належним чином за коровами не дивилися, в результаті чого корова позивача була ними втрачена, що призвело до її загибелі. Знайдена корова була через два дні мертвою в канаві за межами села Струмок Татарбунарського району Одеської області. Позивачка вважає, що у зазначеному винні відповідачі, а тому просила стягнути з них вартість корови, яка складає 10000 грн.

Позивачка та її представник, адвокат ОСОБА_2, у судовому засіданні позов підтримали.

Відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 позов не визнали, пояснили, що дійсно 31.07.2015 року чоловік позивачки вигнав корову на пасовисько в череду, де вони були пастухами в цей день, згідно домовленості. Під час випасу відповідачі дивилися належним чином за коровами, але не перераховували їх, бо корів у череді було багато. Коли зникла корова відповідачі не помітили, проте вважають, що вона могла зникнути і після пригону стада у село. Корова була знайдена мертвою у канаві за межами села Струмок через два дні. Причини загибелі тварини, на думку відповідачів, фактично не були встановлені. Зазначали, що їх вина у загибелі корови не доведена, до того ж, можливо, знайдена корова взагалі не належала позивачці. Відтак, відповідачі вважають, що відсутні належні підстави для відповідальності за даним позовом.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши думку учасників процесу, допитавши свідків, суд вважає необхідним позов задовольнити з наступних підстав.

Свідок ОСОБА_5 пояснив, що є старшим серед пастухів в череді корів, які належать жителям села Струмок. За усною домовленістю усіх власників корів, яка була досягнута під час загальних зборів у 2015 році, було вирішено що стадо корів, які належать мешканцям села пасуть їх власники почергово, за встановленим графіком та несуть повну відповідальність за збереження худоби. 31.07.2015 року від позивачки йому стало відомо про те, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 своїх обов'язків по збереженню корови належним чином не виконали, внаслідок чого корова не повернулася з випасу. У зв'язку з цим, вартість корови повинні відшкодувати відповідачі.

Свідки ОСОБА_6 та ОСОБА_7 підтвердили що у с.Струмок Татарбунарського району Одеської області була встановлена усна домовленість, що стадо корів, які належать мешканцям села пасуть їх власники почергово, за встановленим графіком та несуть повну відповідальність за збереження худоби. Свідки пояснили, що дійсно 31.07.2015 року ОСОБА_6 вигнав корову на пасовисько в череду, де пастухом в цей день, згідно своєї черги повинен був бути відповідач ОСОБА_3, проте той залучив до випасу і свого батька - відповідача по справі ОСОБА_4 Корова позивача була ними втрачена, що призвело до її загибелі. Знайдена корова була через два дні мертвою в канаві за межами села Струмок.

Судом встановлено, що позивачка дійсно була власницею великої рогатої худоби, що підтверджується паспортом LB№492424 (а.с.4)

Також судом встановлено, підтверджено матеріалами справи та не спростовується сторонами, що 31.07. 2015 року пастухом, згідно черги, повинен був бути відповідач, але він залучив до випасу і свого батька, співвідповідача по справі ОСОБА_4 Вранці цього дня чоловік позивачки - ОСОБА_6 вигнав двох корів у стадо. Відповідачі прийнли їх на випас. Проте ввечері позивачка свою корову від пастухів не отримала. Після дводенних пошуків тварину знайшли мертвою в канаві за с.Струмок Татарбунарського району. Розтин тварини не здійснювався, оскільки при високій температурі повітря відбулись невідворотні зміни внутрішніх органів худоби. Візуально було встановлено, що тварина загинула приблизно 01.08.2015 року (а.с.6).

Зазначені факти не спростовані у суді ні відповідачами, ні свідками ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7

Таким чином судом було встановлено, що між мешканцями села був укладений багатосторонній усний договір про випасання корів, письмової угоди вони не укладали, оскільки люди завжди виконували свої обов'язки добросовісно, так як несли повну матеріальну відповідальність за худобу.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язання є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до ст. 614 ЦК України, особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання. Правочин, яким скасовується чи обмежується відповідальність за умисне порушення зобов'язання, є нікчемним.

Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Стаття 22 ЦК України вказує, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) витрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. На вимогу особи, якій завдано шкоди, та відповідно до обставин справи, майнова шкода може бути відшкодована і в інший спосіб, зокрема, шкода, завдана майну, може відшкодовуватися в натурі (передання речі того ж роду та тієї ж якості, полагодження пошкодженої речі тощо)

Суд вважає, що між сторонами виникли правовідносини згідно договору про надання послуг.

Відповідно до ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної бездіяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов'язання.

Згідно ст. 902 ЦК України виконавець повинен надати послугу особисто. У випадках, встановлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником за порушення договору.

Стаття 906 ЦК України вказує, що збитки, завдані замовнику невиконанням або неналежним виконанням договору про надання послуг за плату, підлягають відшкодуванню виконавцем, у разі наявності його вини, у повному обсязі, якщо інше не встановлено договором. Збитки, завдані невиконанням або неналежним виконанням договору про безоплатне надання послуг, підлягають відшкодуванню виконавцем в розмірі, що не перевищує двох неоподаткованих мінімумів доходів громадян, якщо інший розмір відповідальності виконавця не встановлений договором.

Згідно ст. 60 ч. 1,3,4 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З матеріалів справи вбачається, що 31.07.2015 року відповідачі, не відмовляючись від домовленості щодо випасання череди, прийняли у стадо корову позивачки.

Суд звертає увагу на те, що допитані у суді свідки ОСОБА_5,ОСОБА_6 та ОСОБА_7 підтвердили факт того, що особа, яка випасає корів несе повну відповідальність за їх збереження.

З витягу зі сторінок оголошень з інтернету позивачка надає вартість корови станом на 01.08.2015 року (а.с.9-13). Відповідачі ж заперечень з цього приводу до суду не надали.

Аналізуючи зібрані у справі докази, оцінюючи їх в сукупності, базуючись на встановлених в судовому засіданні дійсних обставинах справи, суд вважає, що відповідачі по справі, при здійсненні випасу худоби в складі череди корів, які належать іншим власникам, виконували обов'язки пастухів череди на умовах усного договору. На період випасу череди, худоба інших власників знаходилась у віданні пастухів - відповідачів по справі. На переконання суду, відповідачі не належним чином виконали обов'язки пастухів в період випасу череди, в зв'язку чим, корова позивачки загинула.

Суд вважає, що з причини недбалого ставлення до загальноприйнятих обов'язків пастуха череди корів відповідачі з не умисної форми вини вищеназваними діями спричинили позивачці збиток у розмірі 10000 грн., який повинні їй відшкодувати.

Враховуючи те, що рішення ухвалено на користь позивачки, на її користь підлягає стягненню сплачений нею судовий збір у розмірі 243,60 грн., який вона сплатила при подачі позову.

Керуючись ст.ст. 11, 58-60,213,215 ЦПК України, ст.ст. 7, 22, 509, 526, 610, 611, 614,901,902,906 ЦК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 (паспорт серії КК №513972, виданий 14.12.2000 року Татарбунарським РВ ГУМВС України в Одеській області), ОСОБА_4 (паспорт серії КК №026777, виданий 18.06.1998 року Татарбунарським РВ ГУМВС України в Одеській області) на користь ОСОБА_1 збиток на суму 10000 грн. солідарно.

Стягнути з ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 судові витрати по 121,80 грн з кожного.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Одеської області через Татарбунарський районний суд протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії рішення.

Суддя Чебан