Провадження № 2/752/4816/15
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

15 жовтня 2015 року Голосіївський районний суд міста Києва у складі: головуючого судді Мирошниченко О.В.

при секретарі Криган Л.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Злагода», третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Делівері», про стягнення суми страхового відшкодування, -

в с т а н о в и в:

У липні 2015 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Злагода», в якому просив:

-стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Злагода» (ідентифікаційний код 20349029) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) суму страхового відшкодування за договором добровільного страхування вантажів № від 02.12.2014 року, у розмірі 50 000 гривень, витрати на правову допомогу у розмірі 5000 гривень.

-стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Злагода» (ідентифікаційний код 20349029) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) суму судового збору у розмірі 550 гривень.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивачем зазначено про те, що 02.12.2014 р. між ОСОБА_2 та ПАТ «СК «Злагода» було укладено договір добровільного страхування вантажу №030000606. Відповідно до п. 5.1 вказаного Договору, термін дії вказаного договору розпочинається з моменту оформлення кожної окремої квитанції про прийом вантажу, продовжується під час перевезення за встановленим маршрутом та закінчується в момент отримання його вантажоодержувачем.

02.12.2014 р., згідно з квитанцією про прийом вантажу №030000606 позивач передав для відправки 12 силових блоків БО 6-28/630-301 представнику Товариства з обмеженою відповідальністю «Делівері» у м. Горлівка Донецької області, яке займається поштовою та кур'єрською діяльністю, з метою надання транспортно-експедиторських послуг.

Сума страхового відшкодування, за умовами зазначеного вище Договору, в разі настання страхового випадку, складає 50 000 грн.

Під час транспортування до отримувача, вантаж було втрачено, чим позивачу було нанесено матеріальну шкоду на суму 151 257, 60 грн., що підтверджується копією накладної квитанції №4 від 02.12.2014 р..

10.02.2014 р. позивачем було подано заяву №11194 до перевізника ТОВ «Делівері», в якій зазначалося, що вантаж було втрачено та заявлялось про виплату суми компенсації за договором страхування у випадку неповернення вантажу. Вантаж до теперішнього часу не повернуто власнику.

Однак, позивач не згоден з відмовою ТОВ «СК «Злагода» у виплаті страхового відшкодування з причин, наведених у листі №118/15 від 04.06.2015 р.

У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги у повному обсязі, просив їх задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог у повному обсязі та стягнення суми страхового відшкодування за договором добровільного страхування вантажів № від 02.12.2014 року, у розмірі 50 000 гривень, та витрат на правову допомогу у розмірі 5000 гривень.

В обґрунтування заперечень зазначив про те, що відповідно до п. 4.2.4. Договору страхування не підлягають відшкодування збитки страхувальника, які були викликані: війною, агресією, військовими діями зовнішніх ворогів (незалежно від того чи оголошена війна чи ні), громадянською війною, заворушеннями, революцією, бунтом, діями влади військового стану, діями осіб або органів, які захопили владу шляхом військового перевороту або іншим протиправним шляхом. Таким чином, позовні вимоги позивача є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши матеріали справи й дослідивши зібрані по справі докази, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Згідно ст. 15 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних сімейних, трудових відносин.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

У відповідності з ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 57 ЦПК України).

Частиною 2 ст. 59 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За змістом ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що 02.12.2014 р. між ОСОБА_2 та ПАТ «СК Злагода» було укладено договір добровільного страхування вантажу №030000606. Відповідно до п. 5.1 вказаного Договору, термін дії договору розпочинається з моменту оформлення кожної окремої квитанції про прийом вантажу, продовжується під час перевезення за встановленим маршрутом та закінчується в момент отримання його вантажоодержувачем.

Згідно з квитанцією про прийом вантажу №030000606 позивач 02.12.2014 р. позивач передав для відправки 12 силових блоків БО 6-28/630-301 представнику Товариства з обмеженою відповідальністю «Делівері» у м. Горлівка Донецької області, яке займається поштовою та кур'єрською діяльністю, з метою надання транспортно-експедиторських послуг.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про страхування» страховий випадком - є подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Відповідно до розділу 3 Договору страхування страховим випадком за цим договором визнається подія, яка виникла внаслідок настання страхових ризиків, в результаті якої нанесено збитки майновим інтересам страхувальника, що пов'язані з володінням, користуванням або розпорядженням застрахованими вантажами, та у зв'язку з якою виникає зобов'язання страховика сплатити страхове відшкодування страхувальнику або призначеній ним особі, яка може зазнати збитків у результатів настання страхового випадку.

Пунктом 3.2. Договору страхування передбачено, що страховими ризиком за цим договором є всі ризики, окрім зазначених в розділі 4 цього договору.

В процесі перевезення вантажу по маршруту Горлівка - Харків, вантаж, що належав ОСОБА_1, а саме: 12 силових блоків БО 6-28/630-301, був втрачений внаслідок заволодіння невстановленими особами у Петровському районі м. Донецька 6 вантажними автомобілями, що належали ТОВ «Делівері».

Вказані обставини підтверджуються витягом з кримінального провадження №0001264 від 30.04.2015 р., та постановою старшого слідчого СВ Краснолиманського МВ ГУМВС України в Донецькій області Наумовим В.В. від 30.04.2015 р. про залучення ОСОБА_1 в якості потерпілого до кримінального провадження №0001264 від 20.12.2014 р. за ч.3 ст. 289 КК України.

Згідно вимог ст. 990 ЦК України, страховик здійснює страху виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката).

На підставі вказаної події, відповідно до п. 10.1 Договору та п.5.ч 2 ст. 989 ЦК України, 11.12.2014 р. позивачем на адресу ПАТ «СК «Злагода» була направлена заява про настання страхового випадку та виплату страхової компенсації з додатками усіх документів, пов'язаних з страховим випадком та зазначенням банківських реквізитів.

Окрім того, 10.12.2014 р. позивачем була подана заява №11194 до перевізника ТОВ «Делівері», в якій зазначалося, що вантаж було втрачено та заявлялось про виплату компенсації за договором страхування у випадку неповернення вантажу.

Не отримавши належної відповіді від ПАТ «СК «Злагода» на заяву про настання страхового випадку, позивач повторно направив аналогічну заяву та додав до неї витяг з кримінального провадження №0001264 від 30.04.2015 р. та копію постанови слідчого про визнання його потерпілим.

Листом від 04.06.2015 р. №118/15 ПАТ «СК «Злагода» повідомило позивача про те, що відповідно до наявних у справі документів, міститься інформація про те, що вантаж був захоплений озброєними людьми з, так званої, ДНР, шляхом заволодіння транспортними засобами (6 вантажних автомобілів). З урахуванням цих обставин, відповідно до п. 4.2.4. Договору страхування, не підлягають відшкодуванню збитки страхувальника: які були викликані війною, агресією, військовими діями зовнішніх ворогів, громадянською війною, заворушеннями, революцією, бунтом, діями влади військового стану, діями осіб та органів, які захопили владу шляхом військового перевороту або іншим протиправним шляхом. Тому, на підставі вказаних обставин ТОВ «СК «Злагода» не має підстав для виплати страхового відшкодування.

Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимого цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 991 ЦК України страховик має право відмовитися від здійснення страхової виплати у разі:

1) навмисних дій страхувальника або особи, на користь якої укладено договір страхування, якщо вони були спрямовані на настання страхового випадку, крім дій, пов'язаних із виконанням ними громадянського чи службового обов'язку, вчинених у стані необхідної оборони (без перевищення її меж), або щодо захисту майна, життя, здоров'я, честі, гідності та ділової репутації;

2) вчинення страхувальником або особою, на користь якої укладено договір страхування, умисного злочину, що призвів до страхового випадку;

3) подання страхувальником завідомо неправдивих відомостей про об'єкт страхування або про факт настання страхового випадку;

4) одержання страхувальником повного відшкодування збитків за договором майнового страхування від особи, яка їх завдала;

5) несвоєчасного повідомлення страхувальником без поважних на те причин про настання страхового випадку або створення страховикові перешкод у визначенні обставин, характеру та розміру збитків;

6) наявності інших підстав, встановлених законом.

2. Договором страхування можуть бути передбачені також інші підстави для відмови здійснити страхову виплату, якщо це не суперечить закону.

В обґрунтування своїх заперечень щодо відмови у виплаті страхового відшкодування відповідач посилався на вимоги п. 4.2.4. Договору страхування, згідно якого не підлягають відшкодуванню збитки страхувальника, які були викликані: війною, агресією, військовими діями зовнішніх ворогів (незалежно від того чи оголошена війна чи ні), громадянською війною, заворушеннями, революцією, бунтом, діями влади військового стану, діями осіб або органів, які захопили владу шляхом військового перевороту або іншим протиправним шляхом, тобто внаслідок настання форс-мажорних обставин.

Відповідно до ст. 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб'єкта господарської діяльності за собівартістю.

Відповідно до п. 11.3. Договору факт настання і строк дії обставин непереборної сили підтверджуються відповідним актом Торгово-промислової палати на письмову вимогу іншої сторони.

Однак, в підтвердження своїх заперечень відповідач не надав суду належних та допустимих доказів, в розумінні ст. 58-59 ЦПК України, що б підтверджували факт настання форс-мажорних обставин, що виключають обов'язок ТОВ «СК «Злагода» щодо виплати страхового відшкодування.

Окрім цього, суд звертає увагу, що відповідачем не було надано суду також підтвердження звернення ТОВ «СК «Злагода» до відповідної торгово-промислової палати, щодо видачі сертифікату про настання таких обставин.

Суд також звертає увагу на те, що відповідно до ч. 2 ст. 5 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» у разі прийняття рішення щодо необхідності введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях Президент України видає указ про введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях і негайно звертається до Верховної Ради України щодо його затвердження та подає одночасно відповідний проект закону.

На момент настання страхового випадку, а саме 02.12.2014 р., а також в подальшому, указу Президента України про введення воєнного стану в окремих місцевостях, зокрема на території Донецької і Луганської областей введено не було.

Листом №118/15 від 04.06.2015 р. ПАТ «СК «Злагода» повідомило позивача про те, що відповідно до наявних у справі документів, міститься інформація про те що належний позивачу вантаж був захоплений озброєними людьми з так званої ДНР, шляхом заволодіння транспортними засобами. Даний факт підтверджується постановою про залучення ОСОБА_1 в якості потерпілого по кримінальному провадженню №001264 від 20.12.2014 р. та документами наданими ТОВ «Делівері» за заявою ОСОБА_4

Відповідно до витягу з кримінального провадження №001264 від 30.04.2015 р. кримінальне правопорушення, внаслідок якого було втрачено вантаж ОСОБА_1, кваліфіковано за ч. 3 ст. 289 КК України, тобто незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене організованою групою або поєднане з насильством, небезпечним для життя і здоров'я потерпілого, або загрозою застосування такого насильства, або якщо вони завдали великої матеріальної шкоди.

Як вбачається з п. 4.2.4 Договору, на положення яких відповідач посилається як на підставу звільнення від виконання зобов'язання, така підстава як втрата вантажу внаслідок незаконного володіння транспортним засобом взагалі відсутня.

Суд звертає увагу також на те, що під час розгляду справи в підтвердження своїх заперечень відповідач зазначив, як підставу для звільнення від виконання зобов'язання - віднесення території м. Донецьк до зони проведення антитерористичної операції.

Так, відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року №1053 «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснюється антитерористична операція» м. Донецьк відноситься до міст проведення антитерористичної операції.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про боротьбу з тероризмом» антитерористична операція це - комплекс скоординованих спеціальних заходів, спрямованих на попередження, запобігання та припинення терористичної діяльності, звільнення заручників, забезпечення безпеки населення, знешкодження терористів, мінімізацію наслідків терористичної діяльності.

Аналізуючи в сукупності обставини передбачені п. 4.2.4. Договору, згідно якої не підлягають відшкодуванню збитку страхувальника, які були викликані: війною, агресією, військовими діями зовнішніх ворогів (незалежно від того чи оголошена війна чи ні), громадянською війною, заворушеннями, революцією, бунтом, діями влади військового стану, діями осіб або органів, які захопили владу шляхом військового перевороту або іншим протиправним шляхом суд надходить до висновку, що жодна з вказаних обставин не відповідає змісту поняття антитерористичної операції, визначеного ст. 1 Закону України «Про боротьбу з тероризмом».

Окрім того, аналізуючи умови Договору добровільного страхування вантажу №030000606 від 02.12.2014 р. укладеного між ОСОБА_1 та ПАТ «СК «Злагода», а саме п.п. 4.2. та 11.1. вказаного договору, судом встановлено, що у переліку обставин, при настанні яких страхувальник звільняється від сплати страхового відшкодування взагалі не вказана така обставина як антитерористична операція.

Суд також зазначає, що відповідно до ст. 3 Закону України «Про правовий режим тимчасово окупованої території України» тимчасово окупованою територією визначається:

1) сухопутна територія Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, внутрішні води України цих територій;

2) внутрішні морські води і територіальне море України навколо Кримського півострова, територія виключної (морської) економічної зони України вздовж узбережжя Кримського півострова та прилеглого до узбережжя континентального шельфу України, на які поширюється юрисдикція органів державної влади України відповідно до норм міжнародного права, Конституції та законів України;

3) повітряний простір над територіями, зазначеними у пунктах 1 і 2 цієї частини.

Таким чином, щодо території Петровського району м. Донецька, на якій невідомими особами було викрадено, вантаж, що належав ОСОБА_1, а саме: 12 силових блоків БО 6-28/630-301, не встановлено правого режиму тимчасово окупованої території.

Також в обґрунтування своїх заперечень відповідач посилався на вимоги п. 10.3. Договору, згідно яких позивач не надав всіх документів передбачених умовами договору, зокрема, підтвердження про сплату страхового платежу через ТОВ «Делівері». З урахуванням вказаної обставини суд зазначає наступне.

Відповідно до вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За змістом ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідачем не було надано суду будь-яких належних та допустимих доказів в розумінні ст.ст. 58,59 ЦПК України на підтвердження того, позивачем не сплачено суму страхового платежу, в розмірі 0,4 % від оголошеної цінності вантажу,що становить 200 гривень.

Щодо стягнення витрат на правову допомогу у розмірі 5000 гривень суд зазначає наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах».

Представником позивача було надано в судове засідання договір про надання правової допомоги, а також акт виконаних робіт.

Оцінюючи у сукупності вказані вище обставини, суд надходить до висновку про те, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню в повному обсязі, як обґрунтовані та такі, що відповідають фактичним обставинам справи.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. ст. 22, 1166, 979, 988,990, 991 ЦК України, ст.ст.10, 11, 27, 31, 58-61, 88, 212-215 ЦПК України, Законом України "Про страхування", суд -

в и р і ш и в:

Позов - задовольнити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Злагода» (ідентифікаційний код 20349029) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) суму страхового відшкодування за договором добровільного страхування вантажів № 11 від 02.12.2014 року, у розмірі 50 000 гривень, витрати на правову допомогу у розмірі 5000 гривень.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Злагода» (ідентифікаційний код 20349029) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) суму судового збору у розмірі 550 гривень.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя