16 жовтня 2015 року Київський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого - судді Лях М.Ю.,
при секретарі - Холявка Т.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Київського районного суду м. Харкова цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради про позбавлення батьківських прав, -
ОСОБА_1. звернулась до Київського районного суду м. Харкова з вимогою позбавити ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, батьківський прав відносно його доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що з 21.03.2008 року по 19.08.2013 року вона перебували у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який розірвано рішенням Київського районного суду м. Харкова від 19.08.2013 року. Після розірвання шлюбу донька проживає з позивачем, яка самостійно займається духовним та фізичним вихованням своєї дитини, повністю перебуває на її утриманні. Після розірвання шлюбу відповідач не підтримує жодних стосунків з позивачем та донькою, не бере участь у її вихованні та розвитку, не піклується про стан її здоров'я, її фізичний та духовний розвиток, матеріально не підтримує її. За тривалий час відповідач жодного разу не проявив бажання поспілкуватися з донькою, при цьому перешкод у спілкуванні ніхто не здійснює. Зазначає, що відповідач більшість свого часу проводить на території Російської Федерації, про що надав нотаріально посвідчену заяву, в якій стверджує що відмовляється від батьківських прав у відношенні своєї неповнолітньої доньки ОСОБА_4 і погоджується з позбавленням його батьківських прав, у вказаній заяві відповідач підтверджує, що не приймає участі у вихованні дитини. Вказані обставини у відповідності до п.2 ч.1 статті 164 Сімейного кодексу України є підставою для позбавлення відповідача батьківських прав.
В судове засідання позивач ОСОБА_1. не з'явилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити на підставах, викладених в позовній заяві, не заперечувала проти винесення заочного рішення.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився, про місце і час розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, клопотань про відкладення судового розгляду до суду не направляв, тому враховуючи, що позивач не заперечує проти ухвалення заочного рішення, суд відповідно до ч. 1 ст.224 ЦПК України вважає необхідним розглянути справу на підставі наявних у справі доказів з ухваленням заочного рішення.
В судове засідання представник Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради не з'явився, був належним чином повідомлений про дату, час та місце проведення судового засідання, представник третьої особи за довіреністю надав до суду заяву про розгляд без їх участі, позовні вимоги підтримують в повному обсязі.
Суд, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об'єктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Судом встановлено, що позивач з відповідачем перебували у шлюбі з 21.03.2008 року, який було зареєстровано Московським відділом реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, за актовим записом № 241, який було розірвано рішенням Київського районного суду м. Харкова від 19.08.2013 року (арк. справи 11).
Під час шлюбу ІНФОРМАЦІЯ_2 у сторін по справі народилась донька - ОСОБА_4, що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини НОМЕР_1, про що в Книзі реєстрації народжень зроблено відповідний актовий запис № 2563, вказано батько дитини - ОСОБА_2, мати дитини - ОСОБА_1 (арк. справи 4).
Відповідно до ч. статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Статтею 12 Закону України «Про охорону дитини» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей , поважати гідність дитини, готувати п до самостійного життя та праці.
Відповідно до статті 150 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров»я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.
Відповідно до статті 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, жорстоко поводяться з дитиною.
Пунктом 16 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.03.2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» передбачено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.
Згідно відповіді головного лікаря КУОЗ «Харківська міська дитяча поліклініка № 23» вбачається, що малолітня дитина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, спостерігається в КУОЗ «Харківська міська дитяча поліклініка № 23» з самого народження. Вихованням дитини та забезпеченням її належного догляду, в тому числі під час хвороби займається мати - ОСОБА_1 Батько малолітньої ОСОБА_4 - ОСОБА_2 станом здоров'я доньки не цікавився (арк. справи 6).
Згідно відповіді № 583 від 21.07.2015 року головного лікаря КУОЗ «Харківська міська дитяча поліклініка № 7» вбачається, що батько дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 - ОСОБА_5 відносно стану здоров'я своєї дитини до дільничного педіатра не звертався (арк. справи 7).
Зі змісту характеристики учениці 2-Б ХЗОШ № 145 ОСОБА_4., ІНФОРМАЦІЯ_2, яка мешкає за адресою: АДРЕСА_1 вбачається, що батько ОСОБА_2 жодного разу не відвідував школу, не цікавився успіхами дитини, не спілкувався з класним керівником, не приймає участь у навчанні та вихованні доньки (арк. справи 8).
Згідно копії нотаріально засвідченої копії заяви відповідача ОСОБА_2, висловлену компетентним органам України від 26.06.2015 року вбачається, що він повідомляє про свою відмову від батьківських прав відносно його неповнолітньої доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 та висловлює свою згоду щодо позбавлення його батьківських прав. Зазначив, що у вихованні доньки він участі не приймає у зв'язку з постійним проживанням на території Російської Федерації, просить судові органи розглянути справу про позбавлення його батьківських прав за його відсутністю (арк. справи 9).
Згідно висновку Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради № 540 від 15.10.2015 року вбачається, що на підставі статей 19, 164 Сімейного кодексу України та рекомендацією Комісії, в інтересах дитини, Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради вважає за доцільне позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітньої дочки, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2.
З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що відповідач дійсно ухиляється від виконання своїх обов'язків як батька, не піклується про фізичний і духовний розвиток доньки, не допомагає в навчанні, не забезпечує необхідне харчування, медичний догляд, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання. Відповідач тривалий час не спілкуються з дитиною в обсязі необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі та взагалі не виявляє інтересу до її внутрішнього світу та не створює будь-яких умов для отримання нею освіти.
За таких обставин, суд приходить до висновку, що вищенаведені фактори у сукупності можна розцінювати як ухилення батька від виховання дитини через свідоме нехтування своїми обов'язками, у зв'язку з чим суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими, мотивованими та таким, що знайшли своє підтвердження під час судового розгляду.
Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивач не вимагає компенсації у відповідача компенсацію судових витрат, пов'язаних із зверненням до суду та розглядом цивільної справи.
На підставі наведеного, керуючись статтями 150, 164 Сімейного кодексу України, Постановою Пленуму Верховного суду України від 30.03.2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», статтями 10, 11, 60, 88,114, 209, 212, 213 - 215, 218 ЦПК України, суд -
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради про позбавлення батьківських прав - задовольнити.
Позбавити ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, батьківський прав відносно його доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2.
Відповідачам, які не приймали участі у розгляді справи, протягом десяти днів з дня отримання копії заочного рішення може бути подана письмова заява про перегляд заочного рішення, відповідно до вимог ст. 229 ЦПК України.
Заочне рішення може бути оскаржене іншими особами, які брали участь у розгляді справи до апеляційного суду Харківської області протягом десяти днів з дня проголошення рішення шляхом подання апеляційної скарги. Іншими особами, які брали участь у справі, але не були присутніми у судовому засіданні під час проголошення судового рішення може бути подана апеляційна скарга протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо воно не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Київського районного суду

м. Харкова Лях М.Ю.