Справа № 713/372/15-ц
Провадження №4-с/713/2/15
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.04.2015 м. Вижниця

Вижницький районний суд Чернівецької області в складі головуючого судді Пилипюка І.В., з участю секретаря Паучек Є.В., скаржника ОСОБА_1, представників ОСОБА_2, ОСОБА_3, заінтересованої особи ОСОБА_4, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Вижниця скаргу ОСОБА_1 на дії та бездіяльність старшого державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Косівського районного управління юстиції Івано-Франківської області ОСОБА_5 та зобовязання вчинити певні дії, заінтересована особа ОСОБА_4, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся в суд із скаргою на дії та бездіяльність старшого державного виконавця ВДВС Косівського РУЮ Івано-Франківської області Винничук О.М. та зобовязання вчинити певні дії, заінтересована особа ОСОБА_4.

У скарзі вказував, що при поданні скарги ним дотриманий строк звернення зі скаргою, встановлений ЦПК України, оскільки про оскаржуваний розрахунок стало відомо 02.03.2015 року.

Ухвалою Вижницького районного суду Чернівецької області закрито провадження за його скаргою на дії державного виконавця, у мотивувальній частині якої суд зазначив, що постановою начальника ВДВС Косівського РУЮ від 25.02.2015 року скасовано розрахунок заборгованості по виплаті аліментів від 16.05.2012 року в сумі 30132,00 грн. Новий розрахунок заборгованості у цьому виконавчому провадженні був затверджений 02.03.2015 року і ним встановлена сума заборгованості, яка складає 31910,39 грн. Станом на 27.02.2015 року розрахунок від 16.05.2012 року був скасований, а новий розрахунок відсутній, тобто 27.02.2015 року заборгованість у виконавчому провадженні була відсутня.

27.02.2015 року о 15.38 год. на ім'я начальника ВДВС Косівського РУЮ подав заяву з вимогою закрити (закінчити) виконавче провадження у зв'язку із відсутністю заборгованості та закінченням строку для стягнення. Виконавче провадження не було закінчене через бездіяльність державного виконавця, у провадженні якого знаходиться ВП та бездіяльність начальника ВДВС Косівського РУЮ, а згодом - через відмову державного виконавця від 02.03.2015 року у закінченні виконавчого провадження.

Вважає незаконними та такими, що порушують його законні права та інтереси, як боржника у виконавчому провадженні: розрахунок заборгованості від 02.03.2015 року, бездіяльність державного виконавця щодо не закінчення виконавчого провадження, а також відмову державного виконавця у закінченні виконавчого провадження.

Неправильність та незаконність розрахунку від 02.03.2015 року полягає в тому, що як вказано в ньому, заборгованість нарахована за базовою величиною - середньомісячною заробітною платою працівника для даної місцевості. Однак, при цьому державним виконавцем не було подано жодного запиту до місцевих органів статистики про розмір середньомісячної заробітної плати працівника для даної місцевості. До матеріалів виконавчого провадження не було долучено жодного документа, який би підтверджував дійсність вказаного розміру середньої заробітної плати за кожен окремий місяць. Тому розрахунок не є обґрунтованим та має характер припущення.

Нарахування заборгованості аліментів повинно було здійснюватися до досягнення повноліття його дитини - відповідно до виконавчого документа, повноліття якої наступило 01.11.2012 року. До 16.05.2012 року жодного розрахунку заборгованості органами ДВС не здійснювалося. Перший розрахунок з'явився у матеріалах виконавчого провадження саме 16.05.2012 року, а до цього часу він не мав жодної інформації про те, яку грошову суму повинен сплачувати кожного місяця. Тому добросовісно сплачував таку грошову суму, яка була вказана у судовому рішенні, а саме не менше 1/2 неоподаткованого мінімуму доходів громадян, що складає 8,5 грн. Оскільки він офіційно не був працевлаштованим, то у нього не було жодного обов'язку нараховувати собі суму аліментних виплат самостійно. Він заплатив дещо більшу грошову суму, ніж по 8,5 грн. на місяць.

Державним виконавцем, який здійснював розрахунок заборгованості, застосовано норму матеріального права, яка не поширювала свою дію на період до 08.03.2011 року. При визначенні заборгованості державний виконавець керувався ч.3 ст.195 СК України, яка визначає базову величину для нарахування заборгованості платнику аліментів. Так, до 08.03.2011 року діяла редакція цієї статті, що зобов'язувала державного виконавця нараховувати заборгованість по аліментах боржнику, який не працює, виходячи з середньої заробітної плати працівника відповідної кваліфікації, або заробітної плати некваліфікованого працівника.

Державний виконавець не встановив чи працював він на протязі кожного окремого проміжку часу, не була витребувана копія трудової книжки, не направлені запити до відповідних органів про сплату соціальних страхових внесків.

За весь період стягнення аліментів заборгованість визначена, виходячи з середньої заробітної плати всіх працівників незрозуміло якої «даної місцевості». При цьому, як і попереднього разу, до матеріалів виконавчого провадження не були долучені жодні запити до органів статистики, або відповіді таких органів щодо дійсного розміру такої базової величини на кожний окремий місяць, не було вказано, яка саме місцевість бралася до уваги і за якими критеріями. Нарахована заборгованість у даному виконавчому провадженні з початку нарахування до 08.03.2011 року є незаконною, оскільки був застосований закон, який не поширював свою дію на цей період часу.

Його представник, під час розгляду цивільної справи за його скаргою на дії державного виконавця (справа №713/2101/14-ц) ознайомився з оригіналом постанови про відкриття виконавчого провадження від 20.06.1998 року, з перших двох рядків тексту якої можна констатувати, що вказана постанова була складена не раніше 20.05.2003 року, оскільки саме 20.05.2003 року був виданий наказ Мінюсту №43/5 «Про затвердження положення про Єдиний державний реєстр виконавчих проваджень» (зазначено реєстраційний номер виконавчого провадження та ідентифікатора доступу, пункту 6, в якому розяснено право сторін виконавчого провадження ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження за електронною адресою Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень). Начальник Косівського ВДВС стверджував, що постанова в іншій формі у матеріалах виконавчого провадження відсутня та ніколи не існувала. Тому слід вважати, що виконавче провадження було відкрите з порушенням вимог закону без винесення постанови про відкриття виконавчого провадження. Інформація, яка вказана у постанові про відкриття виконавчого провадження №2883728 не відповідає даним про той час відкриття виконавчого провадження, на якому наголошують державні виконавці. Також ставиться під сумнів правильність нарахування заборгованості окремо за період 1998-2003 рр. та 1998-2012 рр. в цілому.

Стверджував, що незаконність бездіяльності державного виконавця щодо не закінчення виконавчого провадження, а також відмова державного виконавця у закінченні виконавчого провадження полягають у тому, що на момент подання його заяви з клопотанням закрити (закінчити) виконавче провадження - жодних чинних розрахунків заборгованості не існувало, а відповідно до ЗУ «Про виконавче провадження» розрахунок є документом, яким встановлюється заборгованість у виконавчому провадженні. Його дитині виповнилося 18 років до моменту подання ним заяви про закінчення виконавчого провадження.

Вважає, що на момент його звернення із заявою про закінчення виконавчого провадження існували всі підстави для закінчення виконавчого провадження відповідно до вимог закону, тобто виконавче провадження мало бути закінчене відповідно до ст.49 ЗУ «Про виконавче провадження».

Також вважає, що старшим державним виконавцем ВДВС Косівського РУЮ ОСОБА_5 прямо порушені ст.ст.49, 74 ЗУ «Про виконавче провадження».

Просив: дії державного виконавця Винничук О.М. щодо складання розрахунку заборгованості боржнику ОСОБА_1 у виконавчому провадженні №2883728 визнати незаконними; визнати розрахунок заборгованості боржнику ОСОБА_1 у виконавчому провадженні №2883728 незаконним та скасувати його; визнати бездіяльність державного виконавця Винничук О.М. щодо не закінчення виконавчого провадження №2883728 незаконною; визнати відмову державного виконавця Винничук О.М. щодо не закінчення виконавчого провадження №2883728 незаконною; зобовязати державного виконавця Винничук О.М. закінчити виконавче провадження №2883728.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 скаргу підтримали, послались на обставини, викладені в ній, просили задовольнити скаргу.

В судове засідання старший державний виконавець ВДВС Косівського РУЮ Івано-Франківської області Винничук О.М. не з'явилася, будучи належно повідомленою про місце, день та годину слухання скарги, причини неявки суду не повідомила.

В судовому засіданні начальник ВДВС Косівського РУЮ Івано-Франківської області ОСОБА_3 вважав скаргу безпідставною та необґрунтованою та просив в її задоволенні відмовити.

Заінтересована особа ОСОБА_4 в судовому засіданні підтримала подане заперечення, в якому зазначила, що скарга ОСОБА_1 безпідставна та необґрунтована, а тому не підлягає до задоволення, оскільки заборгованість нарахована відповідно до ЗУ «Про виконавче провадження», і відповідно до вимог ст.74 ЗУ «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний прийняти всі міри щодо стягнення аліментів в повному обсязі. Вважає, що розмір заборгованості нараховано правильно. ОСОБА_1 знав про необхідність сплачувати аліменти, але умисно ухилявся від виконання даного обов'язку. Він працював постійно підприємцем по заготівлі ВРХ, про що свідчить прийомна квитанція серія ХА №314508 від 18.04.2008 року, яка видана приватним підприємством «Рось Прикарпаття». ОСОБА_1 і в даний час працює по договору. Він має у власності земельні ділянки, транспортні засоби, побудував двохповерховий будинок, але спеціально не вводить в експлуатацію. Просила скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Суд заслухавши ОСОБА_1, його представника ОСОБА_2, представника Косівського РУЮ ОСОБА_3, заінтересовану особу ОСОБА_4, дослідивши додані до скарги матеріали, оглянувши матеріали справи №713/1166/13-ц та №713/2101/14-ц Вижницького районного суду Чернівецької області, матеріали виконавчого провадження ВП №2883728, вважає, що в задоволенні скарги необхідно відмовити з наступних підстав.

Судом встановлено, що 28.05.1996 року Вижницьким районним судом Чернівецької області по справі №А-12 видано виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2 аліментів на дочку ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3 у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 14.05.1996 року до її повноліття, але не менше 1/2 неоподаткованого мінімуму доходів громадян.

Постановою про відкриття виконавчого провадження ВП №2883728 від 20.06.1998 року, винесеною старшим державним виконавцем ВДВС Косівського РУЮ ОСОБА_7 відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа №А-12 від 28.05.1996 року, виданого Вижницьким районним судом Чернівецької області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 аліментів в розмірі 1/4 частини щомісячно на утримання неповнолітньої дитини.

Ухвалою Вижницького районного суду Чернівецької області від 11.06.2012 року по справі №6-13/12/2401 виправлено описку по цивільній справі за заявою ОСОБА_4 про стягнення аліментів з ОСОБА_1 зазначивши в резолютивній частині постанови правильним «ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4» та «ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_3» замість «ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5» та «ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Постановою про закінчення виконавчого провадження ВП №2883728 від 05.11.2012 року, винесеною старшим державним виконавцем Відділу ДВС Косівського РУЮ ОСОБА_7 встановлено, що закінчився строк, передбачений законом для стягнення аліментів у зв'язку з тим, що 01.11.2012 року ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_6 досягла повноліття. Станом на 01.11.2012 року заборгованість по стягненню аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 становить 30132,00 грн. згідно середньомісячної заробітної плати штатних працівників Косівського району. На підставі п.6 ч.1 ст.49, ст.50 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № А-12 виданого 28.05.1996 року Вижницьким районним судом Чернівецької області про стягнення з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_4 аліментів в розмірі 1/4 частина щомісячно на утримання неповнолітньої дитини закінчено.

Вказані обставини відповідно до положень ч.3 ст.61 ЦПК України не потребують доказуванню, оскільки встановлені ухвалою Вижницького районного суду Чернівецької області від 22.05.2014 року по справі №713/681/14-ц за скаргою ОСОБА_4 на дії державного виконавця щодо прийняття постанови про закінчення виконавчого провадження, заінтересовані особи начальник ВДВС Косівського РУЮ Івано-Франківської області ОСОБА_3, державний виконавець ВДВС Косівського РУЮ Івано-Франківської області Козак І.П., Близнюк В.М., яка залишена без змін ухвалою Апеляційного суду Чернівецької області від 10.07.2014 року (справа 22ц-794/992/14 2013 р.), а отже набрала законної сили.

Вказаною ухвалою Вижницького районного суду Чернівецької області від 22.05.2014 року скаргу ОСОБА_4 задоволено. Поновлено ОСОБА_4 пропущений строк на оскарження постанови державного виконавця ВДВС Косівського РУЮ Івано-Франківської області Козак І.П. про закінчення виконавчого провадження від 05.11.2012 року. Визнано неправомірними дії начальника ВДВС Косівського РУЮ Івано-Франківської області ОСОБА_3 по розгляду заяви ОСОБА_4 від 03.03.2014 року про відновлення виконавчого провадження. Визнано незаконною постанову державного виконавця ВДВС Косівського РУЮ Івано-Франківської області Козак І.П. про закінчення виконавчого провадження від 05.11.2012 року. Зобовязано начальника ВДВС Косівського РУЮ Івано-Франківської області ОСОБА_3 відновити виконавче провадження ВП №2883728 щодо стягнення аліментів (заборгованості) з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, жителя ІНФОРМАЦІЯ_2.

Зазначеною ухвалою також встановлено, що станом на 01.11.2012 року за боржником ОСОБА_1 рахувалася заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 30132,00 грн., боржнику на підставі державного акту серія ЯЖ №985615 від 16.07.2009 року належить на праві власності земельна ділянка площею 0,2131 га, яка розташована в с. Старі Кути Косівського району Івано-Франківської області, однак державний виконавець всупереч ч.2 ст.74 ЗУ «Про виконавче провадження» не звернула стягнення на майно боржника. Також державний виконавець встановивши, що сума заборгованості із сплати аліментів у розмірі 30132,00 грн. сукупно перевищує суму відповідних платежів за шість місяців 17.05.2012 року не зверталась до правоохоронних органів з поданням (повідомленням) про притягнення боржника до кримінальної відповідальності за злісне ухилення від сплати аліментів. Однак за період з 17.05.2012 року по 05.11.2012 року виконання подання не перевірила і безпідставно винесла постанову про закінчення виконавчого провадження.

Державний виконавець не врахувала положення ч.4 ст.194 СК України і послалася у постанові про закінчення виконавчого провадження на п.6 ч.1ст.49 ЗУ «Про виконавче провадження», хоча у даних правовідносинах підлягає застосуванню п.8 ч.1 ст.49 ЗУ «Про виконавче провадження», де вказано, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Також державний виконавець не в повній мірі виконала вимоги ст.ст.11, 49, 74 ЗУ «Про виконавче провадження» при виконанні виконавчого провадження ВП №2883728 та не вжила всіх заходів примусового виконання рішення, встановлених законодавством України.

Також судом встановлено, що постановою старшого державного виконавця ВДВС Косівського РУЮ Івано-Франківської області Винничук О.М. від 21.07.2014 року відновлено виконавче провадження з виконання виконавчого листа №А-12 від 28.05.1996 року, виданого Вижницьким районним судом Чернівецької області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 аліментів в розмірі 1/4 частини щомісячно на утримання неповнолітньої дитини, що підтверджується її копією.

04.11.2014 року ОСОБА_1 звернувся у Вижницький районний суд із скаргою на дії державного виконавця (справа №713/2101/14-ц), у якій крім іншого просив визнати нечинним розрахунок заборгованості від 16.05.2012 року в сумі 30132,00 грн.

Ухвалою Вижницького районного суду Чернівецької області від 27.02.2015 року по справі №713/2101/14-ц провадження за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця закрито у зв'язку з відмовою скаржника від скарги, що підтверджується її копією. Ухвала набрала законної сили, а тому встановлені нею обставини також не потребують доказуванню відповідно до положень ч.3 ст.61 ЦПК України.

Вказаною ухвалою встановлено, що постановою начальника ВДВС Косівського РУЮ ОСОБА_3 від 25.02.2015 року скасовано розрахунок заборгованості по виплаті аліментів від 16.05.2012 року в сумі 30132,00 грн. та зобовязано головного виконавця ВДВС Косівського РУЮ здійснити новий розрахунок заборгованості по виплаті аліментів ОСОБА_1

27.02.2015 року на ім'я начальника ВДВС Косівського РУЮ боржник ОСОБА_1 подав заяву, в якій просив закрити виконавче провадження №2883728 у зв'язку з відсутністю заборгованості за виконавчим провадженням та закінченням строку виконавчого провадження, що підтверджується її копією.

Листом начальника ВДВС Косівського РУЮ ОСОБА_3 та головного державного виконавця ВДВС Косівського РУЮ ОСОБА_5 вих..№2568/03-20/05 від 02.03.2015 року ОСОБА_1 повідомлено, що відповідно до ст.49 ЗУ «Про виконавче провадження» немає законних підстав для закінчення виконавчого провадження по в/листу №А-12 від 28.05.1996 року, виданого Вижницьким районним судом про стягнення з нього в користь ОСОБА_4 аліментів. Тому, в задоволенні його заяви змушені відмовити, оскільки заборгованість по виконавчому провадженні №2883728 не погашена.

З копії затвердженого 02.03.2015 року начальником ВДВС Косівського РУЮ ОСОБА_3 розрахунку заборгованості по виплаті аліментів по виконавчому листу №А2-12, виданого 28.05.1996 року Вижницьким районним судом про стягнення з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_4 аліментів на утримання дочки ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_3 в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 14.05.1996 року, але не менше 1/2 неоподаткованого мінімуму доходів громадян до досягнення нею повноліття вбачається, що ОСОБА_1 нараховано заборгованість по виплаті аліментів станом на 01.11.2012 року в сумі 31910,39 грн. (згідно середньомісячної заробітної плати працівника для даної місцевості) але не менше 1/2 неоподаткованого мінімуму доходів громадян.

Копію вказаного розрахунку отримав представник скаржника ОСОБА_2 02.03.2015 року, що підтверджується його підписом на ньому і ним не заперечується.

Відповідно до ст.124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Відповідно до вимог ст.19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню, у разі невиконання їх у добровільному порядку, регламентується Законом України «Про виконавче провадження». Вказаний нормативний акт є спеціальним по відношенню до інших нормативних актів при вирішенні питання щодо оцінки дій державного виконавця.

За приписами ст.2 ЗУ «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. Примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці, визначені Законом.

Відповідно до ч.1 ст.5 ЗУ «Про виконавче провадження» вимоги державного виконавця щодо виконання рішень обов'язкові для всіх органів, організацій, посадових осіб, фізичних і юридичних осіб на території України.

Згідно ч.1 ст.11 ЗУ «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до п.1 ч.2 вказаної статті державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до ч.1 ст.30 ЗУ «Про виконавче провадження» державний виконавець провадить виконавчі дії з виконання рішення до завершення виконавчого провадження у встановленому цим Законом порядку.

Статтею 74 ЗУ «Про виконавче провадження» регламентовано порядок стягнення аліментів.

У частині 2 даної статті вказано, що у разі наявності заборгованості із сплати аліментів понад три місяці стягнення може бути звернено на майно боржника.

Відповідно до ч.10 вказаної статті за наявності заборгованості зі сплати аліментів у розмірі, що сукупно перевищує суму відповідних платежів за шість місяців, державний виконавець звертається до правоохоронних органів з поданням (повідомленням) про притягнення боржника до кримінальної відповідальності за злісне ухилення від сплати аліментів.

Оскільки виконання судового рішення є завершальною стадією судового провадження то державний виконавець повинен вживати всіх заходів примусового виконання рішень, встановлених законодавством України та неупереджено, своєчасно, повно вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до ч.4 ст.194 СК України заборгованість за аліментами стягується незалежно від досягнення дитиною повноліття, а у випадку, передбаченому статтею 199 цього Кодексу, - до досягнення нею двадцяти трьох років.

Тому Суд вважає безпідставним посилання скаржника на те, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі закінчення строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення, оскільки до виконавчих проваджень по стягненню аліментів п.6 ч.1 ст.49 ЗУ «Про виконавче провадження» застосовуватись не може, а підлягає застосуванню п.8 ч.1 ст.49 ЗУ «Про виконавче провадження», де вказано, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Судом встановлено, що станом на 01.11.2012 року за боржником ОСОБА_1 рахується заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 31910,39 грн. (згідно розрахунку від 02.03.2015 року).

Ухвалою Вижницького районного суду Чернівецької області від 22.05.2014 року встановлено та підтверджено у судовому засіданні начальником ДВС ОСОБА_3, що боржнику на підставі державного акту серія ЯЖ №985615 від 16.07.2009 року належить на праві власності земельна ділянка площею 0,2131 га, в с. Старі Кути Косівського району Івано-Франківської області, однак державний виконавець всупереч ч.2 ст.74 ЗУ «Про виконавче провадження» не звернула стягнення на майно боржника, а також встановивши, що сума заборгованості зі сплати аліментів у розмірі 31910,39 грн. сукупно перевищує суму відповідних платежів за шість місяців не звернулася до правоохоронних органів з поданням (повідомленням) про притягнення боржника до кримінальної відповідальності за злісне ухилення від сплати аліментів.

Тобто державний виконавець не в повній мірі виконала вимоги ст.ст.11, 49, 74 ЗУ «Про виконавче провадження» при виконанні виконавчого провадження ВП №2883728 та не вжила всіх заходів примусового виконання рішення, встановлених законодавством України, а тому законних підстав для закінчення виконавчого провадження немає.

З цих же підстав не заслуговують уваги посилання скаржника на те, що на момент подання ним заяви 27.02.2015 року про закінчення виконавчого провадження існували всі підстави для закінчення виконавчого провадження, оскільки дитині боржника виповнилося 18 років і ніякого розрахунку заборгованості не існувало (розрахунок від 16.05.2012 року був скасований постановою начальника ВДВС ОСОБА_3 від 25.02.2015 року).

Крім того вказаною постановою начальника ВДВС ОСОБА_3 від 25.02.2015 року не лише скасовано розрахунок заборгованості від 16.02.2012 року, а й зобовязано головного державного виконавця ВДВС Косівського РУЮ ОСОБА_5 здійснити новий розрахунок заборгованості по виплаті аліментів ОСОБА_1

Твердження скаржника, що неправильність та незаконність розрахунку від 02.03.2015 року полягає в тому, що державним виконавцем не було подано жодного запиту до місцевих органів статистики про розмір середньомісячної заробітної плати працівника для даної місцевості є надуманим, ґрунтується на припущеннях та спростовується наступними доказами:

копією вимоги старшого державного виконавця ВДВС Косівського РУЮ Івано-Франківської області Козак І.П. до начальника управління статистики у Косівському районі від 29.02.2012 року вих.№1774/1119/05, згідно якої посилаючись на ст.74 ЗУ «Про виконавче провадження» просив повідомити розмір середньої зарплати по Косівському району за 1996-2012 роки;

копією листа начальника управління статистики в Косівському районі ОСОБА_10 на ім'я начальника ВДВС Косівського РУЮ ОСОБА_3 від 06.03.2012 року вих.№56 на запит від 29.02.2012 року за №1774/1119/05, згідно якого надали додаток з даними про розмір середньомісячної заробітної плати штатних працівників Косівського району за період з 01.01.1996 року по 01.01.2012 року;

копією листа заступника начальника управління статистики в Косівському районі ОСОБА_11 на ім'я старшого державного виконавця ВДВС Косівського РУЮ ОСОБА_5 від 30.12.2013 року вих.№32-338 на запит від 28.11.2013 року за №S12605/11-19/11-14, згідно якого надали інформацію про розмір середньомісячної заробітної плати штатних працівників, зайнятих на підприємствах, в установах, організаціях Косівського району (з кількістю найманих працівників 10 осіб і більше) за 2011-2013 роки.

Посилання скаржника на те, що постанова державного виконавця про відкриття виконавчого провадження ВП №2883728 від 20.06.1998 року винесена не раніше 20.05.2003 року, оскільки містить реквізити Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень, який створений Положенням про Єдиний державний реєстр виконавчих проваджень, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 20.05.2003 року №43/5, є безпідставними, оскільки відповідно до п.2.1. зазначеного Положення дані виконавчих документів, що надійшли до органу ДВС, підлягають обов'язковому внесенню до Єдиного реєстру.

Крім того суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до ч.4 ст.195 СК України розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, а у разі спору судом, а тому у разі невизнання боржником розрахунку заборгованості від 02.03.2015 року він не позбавлений права звернутися до суду з позовом про визначення розміру заборгованості за аліментами судом.

Згідно ст.383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Відповідно до чч.1, 2 ст.384 ЦПК України скаргу може бути подано до суду безпосередньо або після оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби до начальника відповідного відділу державної виконавчої служби.

Скарга подається до суду, який видав виконавчий документ.

Відповідно до ст.385 ЦПК України скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод.

Ці ж положення закріплені в ст.82 ЗУ «Про виконавче провадження».

Відповідно до ч.2 ст.82 ЗУ «Про виконавче провадження» боржник має право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби виключно в судовому порядку.

Згідно ч.3 ст.387 ЦПК України якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби і права чи свободи заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Згідно положень ст.10 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч.2 ст.59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

З досліджених у судовому засіданні доказів судом встановлено, що оскаржувані рішення та дії державного виконавця вчинені відповідно до закону, в межах його повноважень і при цьому права чи свободи боржника ОСОБА_1 не були порушені.

При цьому судом встановлено, що вимоги за скаргою не підтверджені жодним належним та допустимим доказом та ґрунтуються на припущеннях, а тому скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст.388 ЦПК України судові витрати, пов'язані з розглядом скарги, покладаються судом на заявника, якщо було постановлено рішення про відмову в задоволенні його скарги, або на відділ державної виконавчої служби, якщо було постановлено ухвалу про задоволення скарги заявника.

Враховуючи викладене з ОСОБА_1 необхідно стягнути в дохід держави 243,60 грн. судового збору.

На підставі Конституції України, Закону України «Про виконавче провадження», керуючись ст.ст.10, 60, 61, 208-210, 383-388 ЦПК України, Суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволені скарги ОСОБА_1 на дії та бездіяльність старшого державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Косівського районного управління юстиції Івано-Франківської області ОСОБА_5 та зобовязання вчинити певні дії, заінтересована особа ОСОБА_4 - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, ІПН: НОМЕР_1, жителя ІНФОРМАЦІЯ_7 в дохід держави 243,60 грн. судового збору.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Чернівецької області через Вижницький районний суд протягом пяти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: І. В. Пилип'юк