Справа №580/1624/14-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - Подопригора Л. І.
Номер провадження 22-ц/788/1236/15 Суддя-доповідач - Собина О. І.
УХВАЛА

і м е н е м У к р а ї н и

25 червня 2015 року м. Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Собини О. І.,

суддів - Хвостика С. Г. , Околота Г. М. ,

з участю секретаря судового засідання - Чуприни В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Сумської області цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4

на рішення Лебединського районного суду Сумської області від 08 травня 2015 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа - приватний нотаріус Лебединського міського нотаріального округу Сумської області Фудрилов Юрій Вікторович

про визнання заяви про відмову від прийняття спадщини недійсною та визнання недійсним свідоцтва про прийняття спадщини, -

в с т а н о в и л а :

28 серпня 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом, мотивуючи його тим, що в АДРЕСА_1 проживали його батьки, а після їх смерті спадщину прийняв його рідний брат - ОСОБА_8 Оскільки його брат проживав сам, відносини з його дітьми були напружені, тому він склав заповіт, яким усе своє майно заповідав йому. ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_8 помер і після його смерті відкрилась спадщина на домоволодіння, що розташоване в АДРЕСА_1 га та на 1/2 частину домоволодіння, що розташоване в АДРЕСА_2. Він мав намір прийняти спадщину після смерті брата, але в лютому 2013 року він, під впливом та тиском іншого брата - ОСОБА_9 та його дружини ОСОБА_10, які вмовили його не ображати дітей померлого, подав у нотаріальну контору заяву про відмову від прийняття спадщини після смерті брата на користь своїх племінників - дітей померлого - ОСОБА_5 та ОСОБА_6 Оскільки він є громадянином іншої держави та не розуміє ділової української мови, при подачі заяви про відмову від прийняття спадщини він не зрозумів значення слів "не має зворотної дії", у зв'язку з чим він не усвідомлював значення своїх дій. Таким чином спадкоємцями на майно після смерті ОСОБА_8 за законом першої черги стали його діти: ОСОБА_5 та ОСОБА_6 Він домовився з племінниками про те, що вони приймуть всю спадщину після смерті свого батька, а пізніше, коли він переїде на постійне місце проживання в Україну, останні подарують йому батьківський будинок, що розташований в АДРЕСА_1, в якому зареєстровано його місце проживання.

Після отримання племінниками свідоцтва про право на спадщину, між ними погіршилися стосунки через те, що останні звернулися до суду з позовом про визнання його таким що втратив право користування житловим приміщенням в АДРЕСА_1. Таким чином, вважає, що він помилився при подачі заяви про відмову від прийняття спадщини, а тому просив визнати її недійсною, а також визнати недійсним свідоцтво про прийняття спадщини.

Рішенням Лебединського районного суду Сумської області від 08 травня 2015 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено.

На зазначене рішення представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4 подала апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі представник позивача, посилаючись на неповноту з'ясованих обставин по справі, на незаконність та необґрунтованість ухваленого рішення, на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_3 задовольнити.

В доводах апеляційної скарги позивач зазначає, що після того, як позивачем була написана заява про відмову від прийняття спадщини він вибув за межі України. У квітні 2013 року, через два місяці після написання заяви про відмову від прийняття спадщини, позивач знову прибув з Росії до України. В цей час йому стало відомо про те, що діти померлого брата отримали свідоцтва про прийняття спадщини за законом на спадкове майно, а також те, що вони не віддадуть позивачу спадкове майно, як домовлялося раніше, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. Звернувшись в нотаріальну контору до приватного нотаріуса Фудрилова Ю.В. останній пояснив позивачу, що вже нічого зробити не можна. Також вказує на те, що судом не було взято до уваги твердження про те, що позивач допустив помилку при вчиненні правочину, а тому його необхідно визнати недійсним відповідно до ст. 229 ЦК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апелянта та його представника, заперечення відповідача ОСОБА_5 та його представника, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер ОСОБА_8, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1, виданого Лебединським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Сумській області (а.с.7,69).

За життя ОСОБА_8 склав заповіт, яким усе своє майно заповів своєму брату ОСОБА_3 - позивачу у справі, що підтверджується копією заповіту від 15 липня 1997 року, посвідченого державним нотаріусом Лебединської державної нотаріальної контори Фудриловим Ю.В. (а.с.8).

Після смерті ОСОБА_8 його брат ОСОБА_3 05 лютого 2013 року звернувся до приватного нотаріуса Лебединського міського нотаріального округу Фурдилова Ю.В. із письмовою заявою про відмову від прийняття спадщини за заповітом на спадкове майно, яке залишилось після смерті спадкодавця ОСОБА_8 на користь дітей померлого - ОСОБА_5 та ОСОБА_6 (а.с.35).

Діти померлого ОСОБА_8 - ОСОБА_5 та ОСОБА_6, які є спадкоємцями першої черги за законом, також 05 лютого 2013 року звернулись до приватного нотаріуса із заявами про прийняття спадщини після смерті батька (а.с.33-34).

У зв'язку із поданими заявами приватним нотаріусом Лебединського міського нотаріального округу Сумської області Фудриловим Ю.В. була заведена спадкова справа № 20/2013 року та видані свідоцтва про право на спадщину за законом спадкоємцям померлого ОСОБА_8 - його дітям ОСОБА_5 та ОСОБА_6 (а.с.109-120).

Статтями 215, 203 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення сторонами вимог встановлених ст.203 ЦК України, а саме: зміст не повинен суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ст. 1216, 1217, 1222 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути, зокрема, фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини.

Статтею 1223 ЦК України передбачається, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу.

Згідно ч.1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до ч.ч.1, 6 ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу за місцем відкриття спадщини. Відмова від прийняття спадщини може бути відкликана протягом строку, встановленого для її прийняття.

Як зазначено в п.19 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання право чинів недійсними» №9 від 06 листопада 2009 року відповідно до статей 229 - 233 ЦК правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним.

Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення.

Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.

Як вбачається з матеріалів справи позивач просив визнати правочин між ним та відповідачами про його відмову від спадкового майна після смерті свого брата на підставі ст. 229 ЦК України недійсним.

Проте, позивач не довів наявність передбачених вказаними нормами Цивільного Кодексу України підстав для визнання правочину недійсним.

Як вбачається зі змісту заяви позивача, якою він відмовлявся від прийняття спадщини після смерті брата на користь відповідачів у справі - дітей померлого останній зазначав, що зміст ст. 1273 ЦК України про право на відклик заяви приватним нотаріусом йому було роз'яснено і його волевиявлення є добровільним, ґрунтовно обдумане, зроблено без буд-якого тиску, примусу з будь-яких підстав (а.с.57). Дані обставини під час розгляду справи підтверджував приватний нотаріус Фурдилов Ю.В. та відповідачі у справі. Наявність будь-яких умов, що стали підставою для відмови від прийняття спадщини, зі змісту заяви не вбачається.

Крім того, відповідач ОСОБА_5 наполягав в судовому засіданні, і проти його пояснень не заперечував позивач у справі, що саме позивач ініціював подачу заяви про відмову від прийняття спадщини на його користь та на користь його сестри і саме на його прохання вони прийшли до нотаріуса і написали заяви про прийняття спадщини після смерті батька. Як він зрозумів із відвідин нотаріуса, то позивач вже завчасно обговорив із останнім питання про подачу ним заяви від прийняття спадщини на їх користь, розумів наслідки подачі такої заяви, а вони із сестрою лише подали заяви про прийняття спадщини після смерті батька.

Не заслуговують на увагу і доводи апеляційної скарги про те, що позивач не повному обсязі розуміє українську мову, оскільки є громадянином іншої держави і довгий час не мешкає в Україні. В той же час, як встановлено в судовому засіданні позивач народився в Україні, навчався в українських навчальних закладах, після виїзду за межі України неодноразово і на тривалий час приїздив на батьківщину де і спілкувався з україномовними родичами і будь-яких перешкод у спілкуванні у нього не виникало. Крім того, у випадку не розуміння ним будь-яких юридичних термінів він не позбавлений був можливості вимагати у нотаріуса додаткових роз'яснень зрозумілою для нього мовою.

Також не заслуговують на увагу і доводи апеляційної скарги з приводу обману з боку відповідачів у справі, які погоджувались з передачею йому у власність домоволодіння по пров.Калініченко,76 в м.Лебедин після оформлення ними спадщини. Оскільки, згідно ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням осіб та в межах заявлених вимог та на підставі доказів сторін та інших учасників процесу. Як вбачається із позовної заяви, позивач просив визнати недійсним правочин з підстав передбачених ст. 229 ЦК України, а з інших підстав позов ним не заявлявся і місцевим судом не досліджувався.

Таким чином, колегія суддів перевірила доводи апелянта та дійшла висновку, що вони є безпідставними, оскільки суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи.

Статтею 308 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

З огляду на викладене, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив обставини справи та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду необхідно залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Лебединського районного суду Сумської області від 08 травня 2015 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і з цього дня на неї може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді -