Справа № 139/726/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2015 року Мурованокуриловецький районний суд Вінницької області в складі: головуючої - судді Тучинської Н.В.

секретаря судового засідання Хонькович Л.І.

з участю відповідача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт Муровані Курилівці справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Брокбізнез» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, -

в с т а н о в и в:

04 квітня 2012 року між позивачем та ОСОБА_3 був укладений договір № 006-2002457/016НТ добровільного страхування наземного транспорту, зокрема, автомобіля «Hyundai», номерний знак НОМЕР_1, зі строком дії до 05 квітня 2013 року. 29 березня 2013 року близько 13-ої години у м. Києві на вул. Стратегічне шосе біля будинку 17 відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Hyundai», номерний знак НОМЕР_1 та автомобіля «MAN», номерний знак НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1. Останнього визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. По зазначеному страховому випадку 13 травня 2013 року позивачем було здійснено виплату страхового відшкодування cтрахувальнику ОСОБА_3 в сумі 8 520 гривень 24 копійки. На підставі ст. 27 Закону України «Про страхування» позивач просить стягнути з відповідача суму страхової виплати.

Представник позивача (а.с. 36) у судове засідання не зявився. 07 жовтня 2015 року та 29 жовтня 2015 року надіслав до канцелярії суду заяви, у яких просив провести розгляд справи за його відсутності, підтримав позовні вимоги, не заперечив проти винесення заочного судового рішення (а.с. 68, 80).

З урахуванням права, передбаченого ч. 2 ст. 158 ЦПК України, суд ухвалив провести розгляд справи за відсутності представника позивача на підставі доказів, поданих разом із позовною заявою.

Відповідач ОСОБА_1 позов не визнав та суду пояснив: Він перебуває у трудових правовідносинах із ТОВ «Ніколсан» і працює на посаді водія автомобіля «MAN», номерний знак НОМЕР_2. Він дійсно визнаний винним у ДТП, що мала місце 29 березня 2013 року у м. Києві на вул. Стратегічне шосе біля будинку 17. Другим учасником ДТП був автомобіль «Hyundai», номерний знак НОМЕР_1. Про подію він відразу ж повідомив свого роботодавця, а той своєчасно звернувся до страховика, у кого застрахований автомобіля «MAN», номерний знак НОМЕР_2, - Страхове товариство з додатковою відповідальністю «Гарантія». Вважає, що він не є відповідальним за відшкодування шкоди.

Представник відповідача ОСОБА_2 підтримав позицію свого довірителя та в судових дебатах заявив, що з врахуванням положень ч. 1 ст. 1172 та ст. 1178 ЦК України, саме Страхове товариство з додатковою відповідальністю «Гарантія» має здійснити відшкодування шкоди ПАТ «Страхова компанія «Брокбізнез» за виплату страхової виплати ОСОБА_3 Просив у позові відмовити з підстави предявлення його до неналежного відповідача.

Розглянувши справу в судовому засіданні, дослідивши та оцінивши в сукупності надані сторонами докази, суд прийшов до висновку, що позов приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Брокбізнес» про стягнення із ОСОБА_1 майнової шкоди задоволенню не підлягає, виходячи з наступного:

У судовому засіданні встановлено, що між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Брокбізнес» та ОСОБА_3 було укладено договір № 006-2002457/016НТ добровільного страхування наземного транспорту, зокрема, автомобіля «Hyundai», номерний знак НОМЕР_1, зі строком дії до 05 квітня 2013 року (а.с. 4-7).

29 березня 2013 року о 13-ій годині в м. Києві по вул. Стратегічне шосе, 17 ОСОБА_1, керуючи автомобілем «MAN», номерний знак НОМЕР_2 не врахував безпечного бокового інтервалу, внаслідок чого сталося зіткнення автомобіля під його керуванням з автомобілем «Hyundai», номерний знак НОМЕР_3, яке призвело до пошкодження обох транспортних засобів.

Постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 23 квітня 2013 року ОСОБА_1 визнано винним у правопорушенні, передбаченому ст. 124 КУпАП та піддано адміністративному стягненню у виді штрафу в сумі 340 гривень. Дана постанова набрала чинності 08 травня 2013 року (а.с. 10).

Поданими разом з позовом доказами (а.с. 9, 11-16, 17-20, 21-22, 23-31, 32, 33, 34, 35) позивач довів, що він, на виконання умов договору добровільного страхування наземного транспорту, 13 травня 2013 року виплатив ОСОБА_3 страхове відшкодування в сумі 8 520 гривень 24 копійки.

Відповідно до положень ст. 1166 ЦК України майнова шкода відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала, крім того, єдиною підставою для цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, котра її завдала, причинний зв'язок між ними, а також вину заподіювача шкоди.

Частиною 1 ст. 1188 ЦК України передбачено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної безпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частині залежно від обставин, що мають істотне значення.

Відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулює Закон України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», який спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Відповідно до ст. 6 Закону страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.

Відповідно до п. п. 22.1, 22.3 ст. 22 Закону України «Про обовязкове страхування власників цивільно-правової відповідальності наземних транспортних засобів» (діяли на час настання страхового випадку), у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоровю, майну третьої особи.

Відповідно до ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним трудових (службових) обовязків.

Під виконанням працівником своїх трудових (службових) обов'язків треба розуміти виконання роботи, зумовленої трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоча і виходить за межі трудового договору або посадової інструкції, але доручається роботодавцем або викликана невідкладною виробничою необхідністю, як на території роботодавця, так і за її межами, протягом усього робочого часу. Якщо шкода завдана працівником в робочий час, але діями, які не пов'язані з виконанням трудових (службових) обов'язків, роботодавець відповідальності нести не буде.

Із витягу з наказу № 15-к від 03 вересня 2012 року (а.с.57) слідує, що ОСОБА_1 прийнятий на посаду водія у Товариство з обмеженою відповідальністю «Ніколсан» з 03 вересня 2012 року з посадовим окладом згідно штатного розпису.

Подорожнім листом № 690101 від 29 березня 2013 року (а.с. 90) доведено, що з 8-ої до 17-ої години водій автомобіля-сміттєвоза «MAN», номерний знак НОМЕР_2 ОСОБА_1 був зайнятий вивезенням сміття.

Із типового договору про повну матеріальну відповідальність (а.с. 87) та інструкції для водія-сміттєвоза (а.с. 88-89) не вбачається обовязку працівника відповідати за шкоду, заподіяну ним джерелом підвищеної небезпеки.

В той же час, володільці транспортних засобів, за винятком осіб, звільнених від обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності згідно з пунктом 13.1 статті 13 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», зобов'язані застрахувати ризик своєї цивільної відповідальності, яка може настати внаслідок завдання шкоди життю, здоров'ю або майну інших осіб при використанні транспортних засобів.

Відповідно до п. 33.1.4 ст. 33 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний, зокрема невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов'язок, він має підтвердити це документально.

Такий обовязок установлений законодавством для надання страховику можливості перевірити обставини ДТП власними силами і запобігти необґрунтованим виплатам.

Із повідомлення про настання страхового випадку по договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів Гениральному директору СТ з ДВ «Гарантія» (а.с. 58) слідує, що в цьому товаристві за договором ОСЦПВНТЗ АВ 5253353 застраховано автомобіль «MAN», номерний знак НОМЕР_2, а 02 квітня 2013 року ОСОБА_4 повідомив про факт ДТП за участі застрахованого автомобіля та автомобіля «Hyundai», який був припаркований біля будинку, про що в журналі реєстрації зроблено запис за № 2946.

З аналізу глави 82 ЦК України слідує, що законодавець розрізняє поняття «особа, яка завдала шкоду» та «особа, яка відповідає за шкоду».

Статті 1187, 1188 ЦК України відносяться до спеціальних деліктів, які передбачають особливості суб'єктного складу відповідальних осіб (коли обов'язок відшкодування шкоди покладається не на безпосереднього заподіювача, а на іншу вказану у законі особу - власника джерела підвищеної небезпеки) та встановлюють покладення відповідальності за завдання шкоди незалежно від вини заподіювача.

Так, ст. 1187 ЦК України встановлює особливого суб'єкта, відповідального за завдання шкоди джерелом підвищеної небезпеки. Таким суб'єктом є особа, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Не є таким суб'єктом і не несе відповідальності перед потерпілим за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, особа, яка керує транспортним засобом у зв'язку з виконанням своїх трудових (службових) обов'язків на підставі трудового договору (контракту) із особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом.

Положення ч. 1 ст. 1188 ЦК України про застосування принципу вини у разі завдання шкоди внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки не скасовує попереднього правила про відповідальність саме власника (володільця) джерела підвищеної небезпеки (ч. 2 ст. 1187 ЦК України).

В такому випадку обов'язок по відшкодуванню шкоди покладається на того власника (володільця) джерела підвищеної небезпеки, з вини водія якого завдана шкода, а не безпосередньо на винного водія.

На підставі ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог або заперечень.

Як на підставу своєї позовної вимоги ПАТ «Страхова компанія «Брокбізнес» посилається на ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування».

Однак, ці статті також гласять, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Таким чином, позов є необґрунтованим та недоведеним, а тому відсутні законні підстави для стягнення сум страхових виплат із водія ОСОБА_1, який керував автомобілем «MAN», номерний знак НОМЕР_2, і 29 березня 2013 року о 13-ій годині у звязку з виконанням своїх трудових обовязків у м. Києві на вул. Стратегічне шосе біля будинку 17 скоїв ДТП.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, лише стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Оскільки в цій справі суд прийшов до висновку про залишення позову без задоволення, відсутні підстави для стягнення з відповідача судових витрат.

Керуючись ст.ст. 993, 1166, 1187, 1188, 1172 ЦК України, ст. 6, 22, 33 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст.ст. 3, 10, 60, 57-64, 88, 212, 213, 215 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в:

Приватному акціонерному товариству «Страхова компанія «Брокбізнез» відмовити в позові до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди.

Рішення може бути оскаржено сторонами протягом десяти днів з моменту його проголошення в апеляційному порядку до апеляційного суду Вінницької області через Мурованокуриловецький районний суд. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: ____________________