Справа № 161/78/15-ц
Провадження № 2/161/832/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

06 квітня 2015 року Луцький міськрайонний суд Волинської області

в складі: головуючого судді Олексюка А.В.

при секретарі Шумиводі О.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Луцьку цивільну справу за первісним позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки, шляхом передачі у власність, -

В С Т А Н О В И В:

Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» звернулось в суд з позовом до ОСОБА_1 про звернення стягнення на майно, , шляхом передачі у власність.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що 22.01.2007 року між ТзОВ «Український промисловий банк», та ОСОБА_1 укладено кредитний договір за № 12/П-08, за яким останньому надано грошові кошти в розмірі 20000,00 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами з розрахунку 13,5 % річних строком з 22.01.2007 року по 21.01.2022 року.

30.06.2010 року між ТзОВ «Укрпромбанк», АТ «Дельта Банк» та Національним банком України було укладено Договір про передачу активів та кредитних зобовязань ТзОВ «Укрпромбанку» на користь АТ «Дельта Банк», відповідно до п. 4.1. якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених договором, ТзОВ «Укрпромбанк» предає (відступає) АТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, що забезпечують виконання кредитних зобовязань перед Національним банком України, внаслідок чого АТ «Дельта Банк» замінює ТзОВ «Укрпромбанк» як кредитора (стає новим кредитором) у зазначених зобовязаннях, а згідно п. 4.2. внаслідок передачі ТзОВ «Укрпромбанк» АТ «Дельта Банк» прав вимоги до боржників, АТ «Дельта Банк» переходить (відступається) право вимагати від боржників повного, належного та реального виконання обовязків за кредитними та забезпечувальними договорами.

З метою забезпечення виконання зобовязань позичальника за кредитним договором між ТзОВ «Укрпромбанк» та ОСОБА_1 22.01.2007 року укладено договір іпотеки № 12/Zквіп-07, за яким передано в іпотеку банку нерухоме майно, а саме: однокімнатну квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 35,7 кв.м., житловою площею 18,3 кв.м., що належить на праві приватної власності іпотекодавцю на підставі договору купівлі-продажу від 09.04.2002 року.

Проте, позичальник належним чином не виконав своїх зобовязань, а тому станом на 14.10.2014 року загальна сума заборгованості за кредитним договором становить 426479,21 грн. з них: 267491,75 грн. сума заборгованості за кредитом; 158987,46 грн. сума заборгованості за відсотками.

На підставі наведеного, просить суд, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором в розмірі 426479,21 грн., звернути стягнення на предмети ітопеки за договором іпотеки № 12/Zквіп-07 від 22.01.2007 року з ОСОБА_1, а саме: однокімнатну квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 35,7 кв.м., житловою площею 18,3 кв.м., що належить на праві приватної власності іпотекодавцю на підставі договору купівлі-продажу від 09.04.2002 року, посвідченого Першою Луцькою державною нотаріальною конторою за реєстровим номером 2-540, зареєстрованого Волинським ОБТІ на підставі витягу про реєстрацію прав власності на нерухоме майно 13.12.2006 року за № 12887028, в реєстровій книзі 93 д, номер запису 7048 та в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно 13.12.2006 року № 17137359, витяг прав власності на нерухоме майно від 13.12.206 року № 17137359 витяг з реєстру прав власності на нерухоме майно № 13036626 від 25.12.2006 року, шляхом передачі предмета іпотеки у власність та визнання на нього права власності за іпотекодержателем АТ «Дельтабанк».

Разом з тим, позивач просить суд стягнути з відповідача в його користь понесені судові витрати по справі.

Відповідач в судове засідання не зявилась по невідомій суду причині, хоча про час та місце розгляду справи повідомлялась належними чином. Подала суду письмову заяву про відкладення розгляду справи, проте належних доказів на підтвердження поважності причин неявки суду не надала.

Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України.

Представник позивача ОСОБА_2 в судове засідання не зявився проте, подав суду письмову заяву про розгляд справи у його відсутності. Позовні вимоги підтримує, просить суд позов задовольнити.

Дослідивши та оцінивши представлені по справі докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення.

Між сторонами виникли правовідносини, що регулюються ст.ст. 526, 527, 530, 572, 574, 576, 589, 590, 592, 1048, 1050, 1054, 1056 ЦК України.

Як вбачається із змісту статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановленим договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

22.01.2007 року між ТзОВ «Український промисловий банк», та ОСОБА_1 укладено кредитний договір за № 12/П-08, за яким останньому надано грошові кошти в розмірі 20000,00 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами з розрахунку 13,5 % річних строком з 22.01.2007 року по 21.01.2022 року (а.с. 8-13).

30.06.2010 року між ТзОВ «Укрпромбанк», АТ «Дельта Банк» та Національним банком України було укладено Договір про передачу активів та кредитних зобовязань ТзОВ «Укрпромбанку» на користь АТ «Дельта Банк», відповідно до п. 4.1. якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених договором, ТзОВ «Укрпромбанк» предає (відступає) АТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, що забезпечують виконання кредитних зобовязань перед Національним банком України, внаслідок чого АТ «Дельта Банк» замінює ТзОВ «Укрпромбанк» як кредитора (стає новим кредитором) у зазначених зобовязаннях, а згідно п. 4.2. внаслідок передачі ТзОВ «Укрпромбанк» АТ «Дельта Банк» прав вимоги до боржників, АТ «Дельта Банк» переходить (відступається) право вимагати від боржників повного, належного та реального виконання обовязків за кредитними та забезпечувальними договорами.

Ст. 526 ЦК України, передбачено, що зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

В п. 1 ст. 536 ЦК України передбачено, що за користування чужими коштами боржник зобовязаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами.

Згідно п. 2.4. кредитного договору повернення кредиту здійснюється щомісячно частинами у розмірі не менш як 111,11 доларів США. по 10 число кожного місяця, починаючи з місяця, наступного з отримання кредиту (а.с. 8).

П. 2.7 договору передбачено, що нараховані проценти сплачуються позичальником у валюті кредиту по 10 число наступного місяця, що слідує за місяцем нарахування процентів та одночасно з остаточним поверненням кредиту шляхом внесення готівкових коштів у касу банку (а.с. 9).

Відповідно до п. 4.3.4 кредитного договору банк має право при настанні будь-якого з випадків, передбачених п.6.2 цього договору призупинити подальше кредитування позичальника та/або вимагати дострокового повного повернення кредиту, сплати процентів за фактичний період користування ним, комісій та штрафних санкцій (за наявності) та інших платежів позичальника за договором (а.с. 11).

З метою забезпечення виконання зобовязань позичальника за кредитним договором між ТзОВ «Укрпромбанк» та ОСОБА_1 22.01.2007 року укладено договір іпотеки № 12/Zквіп-07, за яким передано в іпотеку банку нерухоме майно, а саме: однокімнатну квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 35,7 кв.м., житловою площею 18,3 кв.м., що належить на праві приватної власності іпотекодавцю на підставі договору купівлі-продажу від 09.04.2002 року (а.с. 14-16).

Ст. 575 ЦК України передбачено, що іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Відповідно ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку», підставою для звернення стягнення на предмет іпотеки є невиконання або неналежного виконання боржником основного зобовязання.

За змістом ст.ст. 589, 590 ЦК України, ст. 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки може здійснюватись на підставі рішення суду, а право іпотекодержателя задоволити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання та неналежного виконання боржником основного зобовязання.

З наданих позивачем доказів вбачається, що письмова вимога, передбачена ст. 35 Закону України «Про іпотеку» та договором іпотеки банком направлялася відповідачу 23.07.2014 року, позивач ставив перед відповідачем питання про виконання основного зобовязання.

П. 39 Постанови №5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» передбачено, що з урахуванням положень частини третьої статті 33, статті 36, частини першої статті 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. У зв'язку з наведеним суди мають виходити з того, що з урахуванням цим норм права не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки в такий спосіб і набуття іпотекодержателем права власності на нього за рішенням суду, оскільки цими нормами передбачено задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, яке ототожнюється зі способом звернення стягнення, якщо його передбачено договором. Тому в разі встановлення такого способу звернення стягнення на предмет іпотеки в договорі іпотекодержатель на підставі частини другої статті 16 ЦК має право вимагати застосування його судом.

Згідно вимог ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання.

Проте, відповідач належним чином не виконав взятих зобовязань, а тому станом на 14.10.2014 року загальна сума заборгованості за кредитним договором становить 426479,21 грн. з них: 267491,75 грн. сума заборгованості за кредитом; 158987,46 грн. сума заборгованості за відсотками, що підтверджується розрахунком заборгованості (а.с. ).

Підстав для застосування до спірних правовідносин положень ч. 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» суд не вбачає.

Відповідно до ч. 1 п. 1 Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті»не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із ст. 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна ) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 метрів для житлового будинку.

Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч.1 ст. 60 ЦПК України на іпотекодавця покладається обов'язок доведення обставин постійного місця проживання майнового поручителя в такому житловому приміщенні, відсутності у нього у власності іншого нерухомого житлового майна, загальною площею не більше 140 кв. м.

Судом з письмових доказів встановлено, що іпотекодавець ОСОБА_1 прописана та проживає в ІНФОРМАЦІЯ_1, за адресою іпотечного майна проживає її повнолітній син.

За таких обставин справи та відповідно до зазначених норм матеріального права і положень договору іпотеки, суд приходить до висновку про наявність у даному випадку у позивача права на звернення стягнення на предмет іпотеки, оскільки відповідач не виконав належним чином взяті на себе за кредитним договором зобовязання, що виявилось у неповерненні кредитних коштів згідно з умовами договору та графіку платежу, що призвело до утворення заборгованості, а тому позов слід задовольнити.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 3, 8, 10, 14, 15, 30, 60, 61, 62, 88, 213, 214, 215 ЦПК України, ст.ст. 526, 527, 530, 572, 574, 576, 589, 590, 592, 1048, 1050, 1056 Цивільного Кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 12/П-08 від 22.01.2007 року в розмірі 426479 (чотириста двадцять шість тисяч чотириста сімдесят девять) грн. 21 коп., звернути стягнення на предмети ітопеки за договором іпотеки № 12/Zквіп-07 від 22.01.2007 року з ОСОБА_1, а саме: однокімнатну квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 35,7 кв.м., житловою площею 18,3 кв.м., що належить на праві приватної власності іпотекодавцю ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 09.04.2002 року, посвідченого Першою Луцькою державною нотаріальною конторою за реєстровим номером 2-540, зареєстрованого Волинським ОБТІ на підставі витягу про реєстрацію прав власності на нерухоме майно 13.12.2006 року за № 12887028, в реєстровій книзі 93 д, номер запису 7048 та в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно 13.12.2006 року № 17137359, витяг прав власності на нерухоме майно від 13.12.206 року № 17137359 витяг з реєстру прав власності на нерухоме майно № 13036626 від 25.12.2006 року, шляхом передачі предмета іпотеки у власність та визнання на нього права власності за іпотекодержателем АТ «Дельтабанк».

Стягнути з ОСОБА_1 в користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» понесені витрати повязані зі сплатою судового збору в розмірі 3654 (три тисячі шістсот пятдесят чотири) грн. 00 коп.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Луцького міськрайонного суду Олексюк А.В.