Справа № 206/1267/15-ц
Провадження № 4-с/206/15/15
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2015 року Самарський районний суд м. Дніпропетровська

в складі:

головуючий суддя: Маштак К.С.

при секретарі: Колісник В.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпропетровську скаргу ОСОБА_1 в порядку ст. 383 ЦПК України, заінтересовані особи: Самарський відділ державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції, ОСОБА_2 щодо визнання незаконними та необґрунтованими дій державних виконавців Самарського ВДВС ДМУЮ, скасування відповідних рішень, визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню та зобовязання закінчити виконавче провадження, -

ВСТАНОВИВ:

До Самарського районного суду м. Дніпропетровська звернувся ОСОБА_1 зі скаргою в порядку ст. 383 ЦПК України. В обґрунтування скарги заявник зазначив, що на примусовому виконанні Самарського ВДВС ДМУЮ знаходиться виконавчий лист № 2-440/09, виданий Самарським районним судом м. Дніпропетровська 19.12.2011 року та відкрито виконавче провадження № за ЄДРВП: 45687603, щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 компенсації вартості 1/2 квартири № 5-В по вул. Єлова у м. Дніпропетровську в сумі 51367,50 грн., витрат на сплату держмита у сумі 350 грн. та виплати на сплату інформаційно-технічного забезпечення розгляду справи у сумі 50 грн., а всього 51747,50 грн. Заявник вважає, що зазначене виконавче провадження відкрито незаконно, а здійснювані державними виконавцями Самарського ВДВС ДМУЮ дії та прийняті рішення щодо виконання зазначеного виконавчого листа порушують його права та свободи, та підлягають скасуванню, а виконавче провадження закриттю з наступних підстав. 02.12.2014 року до Самарського ВДВС ДМУЮ звернулась ОСОБА_3, як представник стягувача, з проханням прийняти до виконання виконавчий лист № 2-440/09 від 19.12.2011 року про стягнення з заявника на користь зацікавленої особи компенсації вартості 1/2 квартири № 5-В в сумі 51362,50 грн., надавши дублікат зазначеного виконавчого листа, який було видано 12.07.2014 року, відповідно до якого встановлений строк для предявлення до виконання до 28.10.2012 року. Не зважаючи на зазначене, державним виконавцем Самарського ВДВС ДМУЮ ОСОБА_4 за вказаною заявою 04.12.2014 року безпідставно було прийнято рішення про відкриття виконавчого провадження № за ЄДРВП: 45687603 за виконавчим листом № 2-440/09, строк предявлення якого закінчився 28.10.2012 року, та не відмовлено стягувачу у прийняті зазначеного виконавчого документа. Крім цього, зазначений державний виконавець не надіслав заявнику копію відповідної постанови про відкриття виконавчого провадження, чим обмежив його в правах закріплених законом, що в подальшому призвело до примусового виконання за вказаним виконавчим листом, та порушення майнових прав заявника. Так, державним виконавцем Самарського ВДВС ДМУЮ ОСОБА_5 17.02.2015 року безпідставно було здійснено опис і арешт майна заявника, приналежного йому на праві приватної власності, а саме житлового приміщення квартири АДРЕСА_1, без дотримання порядку звернення стягнення на кошти та інше майно боржника, не перевірено наявність в нього грошових коштів, та інших видів доходів на яке можливо звернути стягнення. Крім цього, при здійсненні опису та арешту майна заявника, яке здійснювалось без його участі, його необґрунтовано було позбавлено права користуватися єдиним житловим приміщенням, вищевказаною квартирою, шляхом передачі їй на відповідальне зберігання сторонній особі, що суттєво обмежило його в майнових правах. Крім цього, державним виконавцем Кислим Е.І. не додержано строків щодо надання заявникові можливості оскаржити його дії та рішення щодо арешту та опису майна, та наступного дня, вказаним державним виконавцем передчасно винесено постанову про призначення експерта, субєкта оціночної діяльності для участі у виконавчому провадженні, від 18.02.2015 року. Про зазначені незаконні дії державних виконавців Самарського ВДВС ДМУЮ заявнику стало відомо 03.03.2015 року після отримання копій матеріалів виконавчого провадження, на підставі поданого клопотання від 24.02.2015 року. Заявник вважає, що в діях та рішеннях державних виконавців Самарського ВДВС ДМУЮ ОСОБА_4 та ОСОБА_5 вбачається зацікавленість, спрямована на незаконне виконання рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 28.10.2011 року згідно виконавчого листа № 2-440/09 від 19.12.2011 року в інтересах зацікавленої особи, шляхом виставлення на реалізацію арештованої квартири, що є його єдиним житлом, та спричинить йому збитки. Заявник просив з метою запобігання незаконної реалізації описаного та арештованого майна, на час розгляду скарги зупинити стягнення на підставі виконавчого листа № 2-440/09 від 19.12.2011 року. Визнати незаконними та необґрунтованими дії та прийняті рішення державними виконавцями Самарського ВДВС ДМУЮ ОСОБА_4 та ОСОБА_5 щодо відкриття виконавчого провадження та проведення примусових заходів виконання рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 28.10.2011 року по виконавчому листу № 2-440/09 від 19.12.2011 року, скасувавши відповідні рішення: постанову про відкриття виконавчого провадження №45687603 від 04.12.2014 року; акт опису та арешту майна (житлового приміщення квартири АДРЕСА_1) ВП № 45687603 від 17.03.2015 року; постанову про призначення експерта, субєкта оціночної діяльності субєкта господарювання для участі у виконавчому провадженні від 18.02.2015 року. Визнати виконавчий лист № 2-440/09 від 19.12.2011 року таким, що не підлягає виконанню в звязку з закінченням строку для предявлення. Зобовязати Самарський ВДВС ДМУЮ закінчити виконавче провадження № ЄДРВП: 45687603, щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 компенсації вартості 1/2 квартири № 5-В по вул. Єлова у м. Дніпропетровську та судових витрат на загальну суму 51747,50 грн., відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження».

Заявник та його представник в судовому засіданні скаргу підтримали, просили задовольнити в повному обсязі, посилаючись на обставини викладені в скарзі.

Представник заінтересованої особи Самарського ВДВС ДМУЮ заперечував проти задоволення скарги, з підстав викладених у письмових запереченнях та поясненнях (а.с. 22-24, 83-84).

Заінтересована особа ОСОБА_2 та її представник адвокат ОСОБА_3 також заперечували проти задоволення скарги посилаючись на безпідставність та необґрунтованість вимог заявника.

Вислухавши пояснення та доводи учасників процесу, вивчивши та дослідивши матеріали справи, матеріали цивільної справи, суд вважає, що скарга не підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав.

Судом встановлено, що рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 04.11.2009 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розподіл майна задоволено. Поділено квартиру АДРЕСА_2 наступним чином: визнано за ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_2 в цілому; стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 компенсації вартості 1/2 квартири № 5-В по вул. Єлова у м. Дніпропетровську в сумі 51367,50 грн., витрати на сплату держмита у сумі 350 грн. та витрати на сплату інформаційно-технічного забезпечення розгляду справи у сумі 30 грн., а всього 51747,50 грн. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави держмито у сумі 163,67 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у сумі 90 грн. При цьому в рішенні зазначено, що відповідач під час попереднього судового засідання позов визнав частково, не заперечуючи проти визнання права спільної сумісної власності подружжя на спірну квартиру, однак не погоджувався із вартістю квартири. При розгляді справи по суті відповідач в судове засідання не зявився, про час та місце судового розгляду справи був повідомлений належним чином (а.ц.с. 53-54).

04.06.2010 року представником позивача ОСОБА_3 отримано виконавчий лист згідно рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 04.11.2009 року (а.ц.с. 56).

15.07.2010 року представником стягувача до Самарського ВДВС ДМУЮ подано заяву, в якій остання просила прийняти до виконання виконавчий лист № 2-440/09 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 компенсації вартості 1/2 частини квартири, з метою забезпечення виконання рішення суду просила накласти арешт на все майно (а.с. 88).

26.07.2010 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження на підставі заяви стягувача та виконавчого листа № 2-440 виданого 04.11.2009 року та 26.07.2010 року, зазначену постанову направлено ВРЕВ -2 УДАІ УМВС України в Дніпропетровській області, ДМБТІ та сторонам виконавчого провадження (а.с. 89, 90-91).

13.08.2010 року Самарським ВДВС ДМУЮ оголошено у розшук майно, яке належить боржнику ОСОБА_1, що підтверджується наявною постановою у матеріалах справи, зазначена постанова 13.08.2010 року направлена стягувачу та боржнику (а.с. 94-95).

13.08.2010 року державний виконавець виніс постанову, якою зупинив виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-440 в звязку з оголошенням у розшук майна боржника, зазначену постанову 13.08.2010 року направлено стягувачу та боржнику (а.с. 96, 97).

26.08.2010 року за виходом державного виконавця на дільницю за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Єлова, 5-в/4 двері державному виконавцю не відчинили, зі слів сусідів було зясовано, що боржник за вказаною адресою не мешкає про що складено відповідний акт (а.с. 98).

13.08.2010 року, 29.09.2010 року, 15.11.2010 року державним виконавцем направлено запити до РЕВ-2 УДАІ України в Дніпропетровській області та ДМБТІ щодо перевірки рухомого та нерухомого майна, наявного у власності, яка рахується за ОСОБА_1 (а.с. 99-101).

29.09.2010 року на адресу боржника направлено вимогу, щодо виклику до Самарського ВДВС ДМУЮ, та повідомлено наслідки неявки (а.с. 102).

16.12.2010 року начальником Дніпропетровського ВРЕВ 2 на запит ВДВС повідомлено, що згідно облікових даних компютерної бази Дніпропетровського ВРЕВ 2 підпорядкованого УДАІ ГУ МВС України в Дніпропетровській області, станом на 10.12.2010 року за ОСОБА_1 автомототранспортні засоби не зареєстровані (а.с. 37).

06.05.2011 року державним виконавцем складено акт про те, що боржник ОСОБА_1 не мешкає за адресою зазначеною у виконавчому документі. Майно на праві приватної власності на яке можливо звернути стягнення відсутнє (а.с. 103).

Постановою державного виконавця від 06.05.2011 року виконавчий лист № 2-440 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованості повернено стягувану, оскільки під час проведення виконавчих дій державним виконавцем було зясовано, що у боржника відсутнє майно на яке можливо звернути стягнення і всі заходи по розшуку такого майна виявились безрезультатними (а.с. 131).

07.07.2011 року представником стягувача на імя начальника Самарського ВДВС ДМУЮ подана заява, відповідно до якої остання зазначила, що ніяких дій з виконання рішення суду по виконавчому листу № 2-440/09 не проводиться, у звязку з чим просила повідомити, що робиться для виконання рішення суду, чи описано та зареєстровано майно боржника (а.с. 104).

19.07.2011 року начальником Самарського ВДВС ДМУЮ з метою здійснення контролю за своєчасністю, правильністю та повнотою виконання виконавчого провадження про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості здійснено перевірку виконавчого провадження, якою встановлено, що державним виконавцем Самарського ВДВС ДМУЮ порушено норми чинного законодавства по винесенню постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 06.05.2011 року без належної перевірки майнового стану боржника з метою подальшої реалізації майна, для погашення суми заборгованості. Постановлено державному виконавцю винести постанову про відновлення виконавчого провадження, витребувати у стягувача виконавчий документ для подальшого проведення виконавчих дій, що підтверджується відповідною постановою (а.с. 105).

19.07.2011 року державним виконавцем відновлено виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 2-440 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість у розмірі 51747,50 грн. про що винесено відповідну постанову, 19.07.2011 року постанову направлено стягувачу та боржнику (а.с. 107, 108).

20.07.2011 року представнику стягувача повідомлено про результати перевірки та запропоновано надати оригінал виконавчого листа (а.с. 106).

02.08.2011 року з боржника ОСОБА_1 стягнуто виконавчий збір у розмірі 5174,70 грн. про що винесено постанову про стягнення з боржника виконавчого збору (а.с. 93).

09.08.2011 року до Самарського районного суду м. Дніпропетровська звернувся Самарський ВДВС ДМУЮ з заявою про видачу дублікату виконавчого документу, відповідно до якої просив видати дублікат виконавчого листа № 2-440 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість у розмірі 51747,50 грн. В обґрунтування заяви заявник посилався, що виконавчий документ було втрачено при пересилці поштою (а.ц.с. 58-59).

17.10.2011 року боржник ОСОБА_1 подав до канцелярії суду заяву, згідно якої проти видачі дубліката виконавчого листа № 2-440 не заперечував (а.ц.с. 71).

17.10.2011 року відповідно до ухвали Самарського районного суду м. Дніпропетровська видано дублікат виконавчого листа про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованості (а.ц.с. 73).

19.12.2011 року державний виконавець отримав дублікат виконавчого листа по цивільній справі № 2-440, що підтверджується відповідною розпискою (а.ц.с. 76).

25.09.2012 року КП «Новомосковське міське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради сформовано довідку, відповідно якої ОСОБА_1 є власником квартири № 4, що розташована в Дніпропетровській області, у Дніпропетровському районі, в с. Чаплі, будинок № 5-в (а.с. 44-45, 113-114).

22.05.2014 року до Самарського районного суду м. Дніпропетровська повторно звернувся Самарський ВДВС ДМУЮ з заявою про видачу дублікату виконавчого документу, відповідно до якої просив видати дублікат виконавчого листа № 2-440 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість у розмірі 51747,50 грн. Заявник мотивував свою заяву тим, що виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа по справі № 2-440/09 від 04.11.2009 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість у розмірі 51747,50 грн., перебувало на виконанні у державного виконавця Циганенко Г.І., якого було звільнено з посади державного виконавця. При звільненні вказане виконавче провадження державним виконавцем не передавалося ні до архіву, ні іншому державному виконавцеві. Наразі рішення підлягає примусовому виконанню (а.ц.с. 79).

27.05.2014 року відповідно до ухвали Самарського районного суду м. Дніпропетровська видано дублікат виконавчого листа у цивільній справі № 2-440/09 (а.ц.с. 83).

11.07.2014 року державним виконавцем винесено постанову про призначення експерта, субєкта оціночної діяльності субєкта господарювання для участі у виконавчому провадженні з виконання листа № 2-440/09 (а.с. 120-121).

12.07.2014 року державним виконавцем було запропоновано представнику за довіреністю ОСОБА_3 проавансувати оцінку майна боржника, а саме квартиру АДРЕСА_3. Представник ОСОБА_3 повідомила, що у стягувача ОСОБА_2 «скрутні часи» вона не має матеріальної можливості для авансування проведення оцінки майна боржника про що складено відповідний акт (а.с. 122).

Постановою від 12.07.2014 року державним виконавцем повернено стягувачу виконавчий лист № 2-440/09 на підставі п. 4 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (а.с. 124).

02.12.2014 року до Самарського ВДВС ДМУЮ втретє звернулась представник стягувача ОСОБА_3 з заявою про прийняття до виконання виконавчого листа (а.с. 6, 26).

З копії дублікату виконавчого листа № 2-440/09, а саме, з відміток державного виконавця про виконання рішення вбачається, що 12.07.2014 року даний виконавчий лист було повернено державним виконавцем відповідно до п. 4 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (а.с. 7-8, 27-28).

04.12.2014 року постановою державного виконавця відкрито виконавче провадження на підставі виконавчого листа № 2-440/09, зазначену постанову направлено ОСОБА_1 для виконання, іншим до відома, що підтверджується відповідним супровідним листом (а.с. 9, 29, 30).

Відповіддю № НОМЕР_1 від 04.12.2014 року на запит від 04.12.2014 року до Пенсійного фонду України про осіб боржників, які отримують пенсії інформацію щодо ОСОБА_1 не знайдено (а.с. 36).

Відповіддю № НОМЕР_2 від 05.12.2014 року на запит від 04.12.2014 року до Державної податкової служби України про джерела отримання доходів боржників - фізичних осіб ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 неможливо однозначно ідентифікувати (а.с. 34).

Відповіддю № НОМЕР_3 від 05.12.2014 року на запит від 04.12.2014 року до Державної податкової служби України про номери рахунків, відкритих у банках та інших фінансових установах боржниками юридичними особами та/або фізичними особами підприємцями платник податків з податковим номером НОМЕР_4 чи за серією та номером паспорта на обліку в органах ДПС не перебуває (а.с. 35).

13.02.2015 року державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, зазначену постанову направлено МРЕВ-2 та реєстраційній службі ДМУЮ до виконання, іншим: ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до відома, що підтверджується відповідним супровідним листом (а.с. 31-32).

13.02.2015 року державним виконавцем складено акт у присутності представника стягувача ОСОБА_3, яким встановлено, що державним виконавцем було здійснено вихід за місцем проживання боржника для встановлення майнового стану за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Єлова, 5-в. Двері ніхто не відчинив, встановити майновий стан не вдалось, боржнику у поштову скриньку був залишений виклик до державного виконавця (а.с. 46).

17.02.2015 року державним виконавцем Самарського ВДВС ДМУЮ при примусовому виконанні виконавчого листа № 2-440/09 складено акт, відповідно до якого встановлено, що на прийом до державного виконавця прийшов боржник ОСОБА_1, боржнику було запропоновано надати майно, що йому належить, для складання акту опису й арешту майна. Боржник повідомив, що він не працює, рухоме майно у нього відсутнє, але він надає можливість описати майно, що знаходиться у квартирі за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Єлова, 5-в. Акт підписаний боржником та державним виконавцем (а.с. 48).

17.02.2015 року під час виходу за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Єлова, 5-в для складання акту опису й арешту майна, а саме квартири, яка належить боржнику на праві приватної власності, потрапити до квартири не представилось можливим у звязку з тим, що двері квартири ніхто не відчинив (а.с. 49).

17.02.2015 року державним виконавцем Самарського ВДВС ДМУЮ при примусовому виконанні виконавчого листа № 2-440/09 у присутності понятих складено акт опису й арешту майна відповідно до якого описано й накладено арешт на квартиру АДРЕСА_4. Описане майно прийняла на відповідальне зберігання ОСОБА_6, зазначений акт 18.02.2015 року направлено сторонам виконавчого провадження та розяснено право оскаржити зазначений акт з моменту його отримання (а.с. 10-12, 50-52, 53).

18.02.2015 року постановою державного виконавця призначено ОСОБА_7 експертом, субєктом оціночної діяльності субєктом господарювання у виконавчому провадженні з примусового виконання виконавчого листа № 2/440/09, зазначена постанова 18.02.2015 року направлена ОСОБА_7 для виконання, сторонам виконавчого провадження для відома (а.с. 13-14, 55-56, 54).

Згідно довідки від 24.02.2015 року виданої на запит державного виконавця вбачається, що ОСОБА_1 дійсно зареєстрований з ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_5 (а.с. 62).

24.02.2015 року боржнику та стягувачу направлено звіт по оцінці спірної квартири, розяснено право на оскарження та право на замовлення за власний рахунок іншої експертизи (а.с. 58).

УДАІ ГУ МВС України в Дніпропетровській області надано відповідь, що станом на 20.03.2015 року інформації відносно ОСОБА_1 не знайдено (а.с. 33).

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону: за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення.

Частинами 1, 2 ст. 17 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом. Відповідно до цього Закону підлягають виконанню державною виконавчою службою такі виконавчі документи: виконавчі листи, що видаються судами, і накази господарських судів, у тому числі на підставі рішень третейського суду та рішень Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті і Морської арбітражної комісії при Торгово-промисловій палаті.

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» вимоги державного виконавця щодо виконання рішень обов'язкові для всіх органів, організацій посадових осіб, фізичних і юридичних осіб. Невиконання законних вимог державного виконавця тягне за собою відповідальність згідно з законом.

Згідно зі ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження», арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт накладений шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо: стягувач перешкоджає провадженню виконавчих дій або не здійснив авансування витрат на організацію та проведення виконавчих дій, авансування яких передбачено цим Законом, незважаючи на попередження державного виконавця про повернення йому виконавчого документа.

Згідно ч. 5 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред'явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 22 цього Закону.

Частиною 1 ст. 22 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавчі документи можуть бути пред'явлені до виконання в такі строки: посвідчення комісій по трудових спорах, постанови судів у справах про адміністративні правопорушення та постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, - протягом трьох місяців; інші виконавчі документи - протягом року, якщо інше не передбачено законом.

Отже, аналізуючи вищезазначені вимоги закону та оскільки 12.07.2014 року державним виконавцем винесено постанову, якою повернуто стягувачу виконавчий лист у звязку із тим, що стягувач не здійснила авансування витрат на організацію та проведення виконавчих дій, на підставі вищевикладеного, останнім днем подачі виконавчого листа до виконання має бути 12.07.2015 року, тобто рівно рік з дня повернення стягувачу виконавчого листа. Так, представником стягувача 02.12.2014 року на імя начальника виконавчої служби була подана заява про прийняття на виконання виконавчого листа № 2-440/09, тобто строк предявлення до виконання виконавчого листа порушено не було, а отже доводи заявника, щодо безпідставного відкриття виконавчого провадження на підставі заяви та виконавчого документа є не обґрунтованими.

Пунктом 5 ч. 3 ст. 11, ч. 1 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право: накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку. Державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Таким чином, не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду і доводи заявника та його представника щодо необґрунтованого опису і арешту майна заявника, бездіяльності державного виконавця, щодо розшуку майна боржника та позбавлення права користування єдиним житловим приміщенням. Оскільки з матеріалів справи, а саме копій матеріалів виконавчих проваджень вбачається, що державним виконавцем було направлено відповідні запити з метою перевірки майнового стану боржника, однак іншого майна, окрім квартири за боржником не значиться, а також будь-яких доходів, що підтверджується відповідними запитами та відповідями на них.

Крім того, суд звертає увагу на той факт, що 17.02.2015 року державним виконавцем Самарського ВДВС ДМУЮ при примусовому виконанні виконавчого листа №2-440/09 складено акт, відповідно до якого встановлено, що на прийом до державного виконавця прийшов боржник ОСОБА_1, боржнику було запропоновано надати майно, що йому належить, для складання акту опису й арешту майна. Боржник повідомив, що він не працює, рухоме майно у нього відсутнє, але він надає можливість описати майно, що знаходиться у квартирі за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Єлова, 5-в. Акт підписаний боржником та державним виконавцем. В судовому засіданні боржник не заперечував дійсності даного акту.

Підсумовуючи викладене, належним буде висновок, що боржнику було достеменно відомо, що державним виконавцем буде здійснюватись опис й арешт квартири, про що боржник не заперечував на прийомі у державного виконавця, оскільки інше майно у нього відсутнє, а самостійно рішення суду боржник з 2009 року не виконує.

Неаргументованими є посилання заявника, що його суттєво обмежено в майнових правах, оскільки квартиру передано на відповідальне зберігання сторонній особі, що позбавило його права користуватись єдиним житловим приміщенням.

Пунктом 5.6.1 ст. 5.6 Інструкції про проведення виконавчих дій, передбачено, що арешт майна полягає у проведенні його опису, оголошенні заборони розпоряджатися ним, а в разі потреби - в обмеженні права користування майном або його вилученні в боржника та передачі на зберігання іншим особам.

Таким чином, зазначене майно має бути передано на відповідальне збереження іншій особі, що передбачено чинним законодавством. Крім того, в матеріалах справи знаходяться акти державного виконавця, відповідно до яких за вказаною адресою, а саме адресою реєстрації боржника останній був відсутній, двері ніхто не відкривав, більш того, зі слів сусідів було зясовано, що боржник за вказаною адресою не проживає.

Твердження, щодо недодержання державним виконавцем строків надання заявникові можливості оскаржити його дії та/або рішення, щодо арешту та опису майна, та передчасне винесення постанови про призначення експерта, субєкта оціночної діяльності є безпідставними, оскільки заявник не позбавлений права оскаржити вищезазначені рішення та дії в передбачений на те строк. Однак, зазначеним правом заявник не скористався, жодного разу заявником не було оскаржено дії та/або рішення державного виконавця з моменту відкриття виконавчого провадження.

Суд також ставиться критично до доводів заявника та його представника, про те, що про незаконні дії державних виконавців Самарського ВДВС ДМУЮ в тому числі і відкриття виконавчого провадження, заявнику стало відомо тільки лише 03.03.2015 року після отримання копій матеріалів виконавчого провадження, на підставі поданого клопотання від 24.02.2015 року, оскільки, як вже зазначено вище, та встановлено з матеріалів справи, що не заперечував заявник під час судового засідання, заявник 17.02.2015 року зявлявся до виконавчої служби, повідомив, що у нього відсутнє нерухоме майно про що складено відповідний акт. Тобто, заявник навмисно спотворює дійсні обставини щоб продовжити строки подання скарги на дії державного виконавця оскільки у відповідності до ст. 385 ЦПК України скаргу може бути подано до суду: у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод; у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій.

Відповідно до Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» такі строки є процесуальними, можуть бути поновлені за наявності поважних для цього причин за заявою заявника, яка подається одночасно зі скаргою або викладається в скарзі у вигляді клопотання. При вирішенні питання про поновлення строку на подання скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд має виходити з того, що у відповідному законодавстві не міститься перелік таких поважних причин, їх з'ясовують у кожному конкретному випадку залежно від обставин справи. Наприклад, при оскарженні бездіяльності зазначених осіб у вигляді невжиття заходів з примусового виконання судового рішення до уваги може бути взято ті обставини, що стягувач, який подав до відповідного органу заяву про відкриття виконавчого провадження і не отримав у визначений законом строк (з урахуванням поштового обігу) задоволення своїх вимог, вважається обізнаним про ймовірність порушення його прав у виконавчому провадженні незалежно від того, чи отримав він від державного виконавця певні процесуальні документи та чи ознайомлений він із матеріалами виконавчого провадження.

Так заявник, був присутнім під час проведення попереднього судового засідання при розгляді цивільної справи № 2-440/09, та в подальшому 17.10.2011 року не заперечував проти видачі дублікату виконавчого листа з виконання рішення по зазначеній справі, на вимогу державного виконавця зявився з поясненнями, отже заявник був обізнаний про розгляд справи судом, про стягнення з нього заборгованості за виконавчий листом та про відкрите виконавче провадження. Таким чином твердження заявника, що йому стало відомо про рішення, виконавчий лист та відкрите виконавче провадження тільки 03.03.2015 року є необґрунтованими та такими, що спростовуються доказами, які містяться в матеріалах справи.

Частинами 2, 3, 4 ст. 369 ЦПК України передбачено, що суд, який видав виконавчий лист, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню, та стягнути на користь боржника безпідставно одержане стягувачем за виконавчим листом.

До розгляду заяви суд має право своєю ухвалою зупинити стягнення за виконавчим листом, а також витребувати виконавчий лист. Суд ухвалою вносить виправлення до виконавчого листа, а у разі якщо його було видано помилково або якщо обов'язок боржника відсутній повністю чи частково у зв'язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин, суд визнає виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню повністю або частково. Якщо стягнення за таким виконавчим листом уже відбулося повністю або частково, суд одночасно на вимогу боржника стягує на його користь безпідставно одержане стягувачем за виконавчим листом.

Таким чином, законних та обґрунтованих підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню у звязку з закінченням строку для предявлення до виконання не вбачається, оскільки зазначений виконавчий лист подано в передбачені законом строки та він підлягає виконанню.

Згідно ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обовязковими до виконання на всій території України.

Статтею 14 ЦПК України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, обовязкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

При розгляді даної скарги, суд також звертає увагу на те, що згідно ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди при розгляді справ застосовують Конвенцію та практику Європейського суду як джерело права.

У постанові Пленуму ВСУ від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» розяснено, що у мотивувальній частині кожного рішення у разі необхідності мають бути посилання на Конвенцію та рішення Європейського суду з прав людини.

Так, рішенням від 27 листопада 2008 року у справі «Крутько проти України» (№2), Європейський суд з прав людини зазначив, що провадження в суді та виконавче провадження є відповідно першою і другою стадіями одного провадження (див. «Скордіно проти Італії» (Scordino v. Italy) (no.1) (GC), no. 36813/97, п.197 ЄСПЛ 2006). Таким чином, виконавче провадження не має бути відокремлене від судового, і ці обидва провадження мають розглядатися як цілісний процес (див. «ОСОБА_8 проти Португалії» (Estima Jorge v. Portugal), рішення від 21 квітня 1998 року, Reports of Judgments and Decisions 1998*II, п. 35, та «Сіка проти Словакії» (Sica v. Slovakia), №2132/02, пп. 24-27, 13 червня 2006 року).

Застосовуючи процедуру «пілотного рішення» у справі «ОСОБА_9 проти України» (рішення від 15 жовтня 2009 року, остаточне від 15.01.2010 року) Європейський суд з прав людини знову констатував, що право на суд, захищене статтею 6, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обовязкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (див. рішення у справі «Горнсбі проти Греції» (Hornsby v. Greece), від 19 березня 1997 року, п. 40, Reports of Judgments and Decisions 1997-II).

Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок (див. рішення у справі «ОСОБА_10 проти Італії» ( Immobiliare Saffi v. Italy), (GC), №22774/93, п. 66, ECHR 1999-V). У такому самому контексті відсутність у заявника можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, як це передбачене першим реченням першого пункту статті 1 Протоколу №1 (див. рішення у справі Войтенка, п. 53).

Відповідно, необґрунтовано тривала затримка у виконанні обовязкового для виконання судового рішення може становити порушення Конвенції (див. рішення у справі «Бурдов проти Росії», № 59498/00, ECHR 2002-III). Обґрунтованість такої затримки має оцінюватися з урахуванням, зокрема, складності виконавчого провадження, поведінки самого заявника та компетентних органів, а також суми і характеру присудженого судом відшкодування (див. рішення у справі «Райлян проти Росії» (Raylyan v. Russia), № 22000/03, п. 31, від 15 лютого 2007 року)

Виконання судового рішення це остаточна стадія цивільного судочинства у процесі реалізації захисту цивільних прав, тому невиконання судових рішень на користь банківських установ, що є остаточними, обовязковими для виконання, є порушенням права на справедливий суд, яке захищено ст. 6 ч. 1 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Судом неодноразово розяснювались учасникам процесу положення ст.ст. 10, 11, 57-60, 61, 137 ЦПК України та наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій, а також те, що суд розглядає цивільні справи в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь справі, при цьому суд приймає до розгляду тільки ті докази, які мають значення по справі.

Статтею 212 ЦПК України, передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Перевіривши та зясувавши всі обставини справи та оцінюючи усі наявні докази по справі, досліджені в судовому засіданні в їх сукупності, аналізуючи встановлені в судовому засіданні фактичні обставини справи, суд приходить до висновку про безпідставність вимог ОСОБА_1 оскільки його доводи та доводи його представника не ґрунтуються на вимогах закону та не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні та не підтверджені належними та допустимими доказами.

Разом з тим доводи представника Самарського ВДВС ДМУЮ, знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, узгоджуються з письмовими доказами, які містяться в матеріалах виконавчого провадження та повністю спростовують надумані та необґрунтовані доводи заявника.

Відповідно до ст. 383 ЦПК України, учасники виконавчого провадження та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Вказана норма права чітко передбачає право особи на оскарження дій чи бездіяльності державного виконавця під час виконання судового рішення.

За таких обставин, розглядаючи справу в межах наданих суду доказів, суд приходить до висновку, що посадовими особами Самарського ВДВС ДМУЮ при виконанні ними судового рішення про стягнення грошових коштів з боржника в порядку виконавчого провадження, не були порушенні вимоги Закону України «Про виконавче провадження» та самого факту порушення норм чинного законодавства посадовими особами державної виконавчої служби заявником не доведено.

Виходячи з вищенаведених обставин справи, а також діючого матеріального закону, з урахуванням загальних засад цивільного судочинства відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 Цивільного Кодексу України, а саме: справедливості, добросовісності та розумності, суд приходить до висновку, що в задоволенні скарги ОСОБА_1 в порядку ст. 383 ЦПК України щодо визнання незаконними та необґрунтованими дій державних виконавців Самарського ВДВС ДМУЮ, скасування відповідних рішень, визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню та зобовязання закінчити виконавче провадження необхідно відмовити в повному обсязі.

На підставі викладеного та керуючись ст. 124 Конституції України, ст.ст. 5, 11, 17, 19, 22, 47, 57 Законом України «Про виконавче провадження», ст.ст. 3, 10, 11, 14, 57-60, 208, 209, 210, 212, 369, 383, 384, 385, 387, 388 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні скарги ОСОБА_1 в порядку ст. 383 ЦПК України, заінтересовані особи: Самарський відділ державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції, ОСОБА_2 щодо визнання незаконними та необґрунтованими дій державних виконавців Самарського ВДВС ДМУЮ, скасування відповідних рішень, визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню та зобовязання закінчити виконавче провадження відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Самарський районний суд м. Дніпропетровська протягом пяти днів з дня проголошення ухвали. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії цієї ухвали.

Суддя К.С. Маштак