Справа № 591/1847/15-ц
Провадження № 2/591/1022/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 липня 2015 року Зарічний районний суд м. Суми в складі:

головуючого - судді Бурда Б.В.

при секретарі - Дворядкіній М.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Суми справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» про розірвання договорів та стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач свої вимоги мотивує тим, що між ним та відповідачем 15.02.2012 року було укладено договір строкового банківського вкладу Зростаючий в доларах США на строк 6 місяців, якій неодноразово був пролонгований. Станом на 06.03.2013 року на її депозитному рахунку обліковувалося 11257 доларів США на які були нараховані 1033,03 доларів США процентів, з яких виплачено 992,67 доларів США. Після закінчення строку дії пролонгованого договору - 15.08.2014 року, вона звернулася до відповідача з заявою про повернення вкладу. За пропозицією банку вона погодилася продовжити строк дії договору ще на 1 місяць, щоб дати можливість відповідачу виплатити їй кошти. Але працівники відповідача ввели її в оману та надали на підпис новий договір банківського вкладу на 13 місяців з щомісячною виплатою відсотків на суму вкладу в розмірі 12811,27 доларів США. Після закінчення місячного строку, вона звернулася до відповідача з вимогою про повернення вкладу, але банк своїх зобов'язань не виконав. 09.02.2015 року Фондом гарантування вкладів їй було виплачено 200000 грн., в тому числі 115031,18 грн. заборгованості за спірним договором. При цьому, виплат їй була проведена за курсом НБУ на момент введення тимчасової адміністрації (15,20 грн. з 1 долар США), хоч фактично курс становив 24,95 грн. за 1 долар США. Вважає, що відповідач має повернути їй різницю між сумою вкладу та сумою виплаченою Фондом гарантування з урахуванням існуючого на час виплати офіційного курсу НБУ в розмірі 8201 доларів США та сплатити відсотки за період з 15.08.2014 року по 15.03.2015 року в сумі 786,59 доларів США. Просить стягнути з відповідача на свою користь суму вкладу в розмірі 8201 доларів США, проценти в розмірі 786,59 доларів США, а також достроково розірвати договір «НВУ Щомісячний» від 15.08.2014 року.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав.

Відповідач повідомлений про час та місце розгляду справи належним чином, але їх представник до суду не з'явився. Представником відповідача було подано письмові заперечення на позов.

Суд, заслухавши пояснення представник позивача, дослідивши фактичні обставини справи та перевіривши їх доказами наданими суду, вважає, що позов не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 15 серпня 2014 року між позивачем та відповідачем було укладено Договір про банківській строковий вклад (депозит) «НВУ Щомісячний» в доларах США на строк 13 місяців зі сплатою 10,6 % річних. За вказаним договором позивачем внесено 12811,27 доларів США , що підтверджується та копією договору.

Як вбачається із змісту договору (копія якого була надана суду саме позивачем), його сторони погодили усі умови та підтвердили це підписами. Будь-яких доказів на підтвердження того, що вказаний договір було укладено позивачем в наслідок обману з боку працівників відповідача суду не надано. Спірний договір було укладено 15.08.2014 року, а неплатоспроможним банку було визнано лише 20.11.2014 року.

До закінчення строку дії договору, 17.11.2014 року позивач подала заяву про повернення суми вкладу, але його вимога виконана не була та сума вкладу позивачу повернута не була. (а.с. 19)

Статтею 1058 ЦК України встановлено, що за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунку (глава 72 ЦК), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу.

Відповідно до положень ст.1068 ЦК України банк зобов'язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка.

Банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунку грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунку або законом.

Згідно зі ст.1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом.

Тобто, випадки обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, можуть бути передбачені в спеціальному законі.

Процедура щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку врегульована Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який є спеціальним законом, що регулює спірні правовідносини.

Судом встановлено, що постановою Правління Національного банку України від 20 листопада 2014 року № 733 ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» віднесено до категорії неплатоспроможних, на підставі якої виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 24.11.2014 року № 128 про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк».

Пунктом 16 статті 2 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" від 23.02.2012 року № 4452-VІ(в редакції Закону від 04.07.2014 року № 1586-VІІ, який набрав законної сили 11 липня 2014 року і був чинним на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що тимчасова адміністрація - процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом, а відповідно до пункту 6 статті 2 цього Закону ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства.

Процедура щодо виведення неплатоспроможного банку з ринку та питання запровадження і здійснення тимчасової адміністрації регулюються спеціальними нормами Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", який є спеціальним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.

Згідно з ч. 1 ст. 26 зазначеного Закону встановлено, що Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день прийняття рішення Національним банком України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних та початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття того рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200 тис. грн.

Відповідно до частини п'ятої статті 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, зокрема щодо майнових зобов'язань, які здійснюються виключно у межах процедури ліквідації банку.

Згідно з ч. 6 ст. 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" обмеження, встановлене пунктом 1 частини 5 цієї статті не поширюється на зобов'язання банку щодо виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників. Зазначені виплати здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом, в національній валюті України. Вклади в іноземній валюті перераховуються в національну валюту України за офіційним курсом гривні, встановленим Національним банком України до іноземних валют на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку та здійснення тимчасової адміністрації відповідно до цієї статті.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 46 вищевказаного Закону, з дня призначення уповноваженої особи Фонду банківська діяльність завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню або збільшенню ліквідаційної маси.

Статтею 2 Закону України "Про банки і банківську діяльність" визначено, що кредитор банку - юридична або фізична особа, яка має документально підтверджені вимоги до боржника щодо його майнових зобов'язань.

У зв'язку із наведеним, з дня введення тимчасової адміністрації ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» не мав права здійснювати ведення рахунків фізичних та юридичних осіб, тобто фактично був позбавлений права виконувати будь-які операції по рахунках власних клієнтів, у т.ч. здійснювати будь-які перерахування з рахунків, відкритих на ім'я позивача, який виступає кредитором за майновою вимогою з розпорядження належними йому коштами.

Як вбачається з позову та пояснень представника позивача у судовому засіданні, ОСОБА_1 була включена у реєстр вкладників та, згодом, отримала 200 000 грн. від Фонду гарантування вкладів.

Посилання позивача на те, що вказану суму 200 000 грн. вона отримала за декількома договорами з відповідачем не мають правового значення з огляду на положення частини першої статті 26 вказаного вище Закону.

Наведеним Законом в редакції від 04.07.2014 року визначений спеціальний порядок здійснення виплат кредиторам, у т.ч. за вкладами в іноземній валюті, які здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом, та виключно в національній валюті України, незалежно від кількості вкладів в одному банку.

Обраний позивачем спосіб захисту свого права шляхом стягнення коштів, визначення сум що підлягають стягненню в іноземній валюті та розірвання договору не узгоджується з положеннями Закону України «Про систему гарантування вкладників фізичних осіб».

Враховуючи вищевикладені вимоги закону та обставини справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 не ґрунтуються на законі, а тому у задоволенні позову належить відмовити у повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10, 11, 57-60, 88, 212-215 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволенні позову за необґрунтованістю вимог .

Рішення суду може бути оскаржено сторонами до Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Сумської області через Зарічний районний суд м. Суми, шляхом подачі в десятиденний строк з дня проголошення рішення суду (для осіб, що не були присутні при проголошення рішення, в той же строк з часу вручення копії рішення) апеляційної скарги.

Суддя