Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/510/15 Головуючий у суді І-ї інстанції Бондаренко А. А.
Доповідач Бубличенко В. П.
УХВАЛА

07.04.2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого судді - Бубличенко В.П.

суддів - Кривохижі В.І., Мурашка С.І.

при секретарі - Савченко Н.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Кіровограді цивільну справу за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра», треті особи - Національний банк України, приватний нотаріус Ульяновського районного нотаріального округу Кіровоградської області Кримська Н.П., ОСОБА_5, ОСОБА_6, про визнання кредитного договору недійсним та припиненими договорів іпотеки і поруки, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Ульяновського районного суду Кіровоградської області від 16 грудня 2014 рокуі

в с т а н о в и л а :

Рішенням Ульяновського районного суду Кіровоградської області від 16 грудня 2014 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_2 і ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра», треті особи - Національний банк України, приватний нотаріус Ульяновського районного нотаріального округу Кіровоградської області Кримська Н.П., ОСОБА_5, ОСОБА_6, в якому вони просили:визнати недійсним договір кредитної лінії № 185/МК13/2008-840, укладений 28.02.2008 року між ОСОБА_2 та ВАТ КБ "Надра"; визнати припиненим договір іпотеки від 28.02.2008 року, укладений 28.02.2008 року між ОСОБА_3 та ВАТ КБ "Надра"; визнати припиненими договори поруки від 28.02.2008 року, укладені між ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ВАТ КБ "Надра"; виключити з Державного реєстру іпотек запису за № 6690946 про реєстрацію договору іпотеки від 28.02.2008 року, укладеного 28.02.2008 року між ОСОБА_3 та ВАТ КБ "Надра"; зняти заборону на відчуження комплексу нежитлових приміщень, які належать ФГ "Янтар" та розташовані по вул.50 років радянської влади в місті Ульяновка Кіровоградської обл., накладену 28.02.2008 року приватним нотаріусом Ульяновського нотаріального округу Кіровоградської області Кримською Н.П. відповідно до договору іпотеки від 28.02.2008 року.

У апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення позову у повному обсязі.

Про час і місце розгляду справи сторони та інші особи, які брали участь у справі, повідомлені у встановленому статтею 76 ЦПК України порядку.

Позивач ОСОБА_3, треті особи - ОСОБА_6 і приватний нотаріус Кримська Н.П., представник відповідача в судове засідання не з»явилися. Представник банку, ОСОБА_3 і ОСОБА_6 подали заяви з проханням розглядати справу без їх участі. Приватний нотаріус причину неявки в судове засідання не повідомила.

Враховуючи положення ч.2 ст.305 ЦПК України, згідно з якою неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи, колегія суддів вирішила розглядати справу у відсутності вказаних осіб.

Заслухавши доповідача, пояснення ОСОБА_2, його представника, ОСОБА_7, ОСОБА_5, які підтримали доводи апеляційної скарги, заперечення на скаргу представника Національного банку України ОСОБА_8, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду у встановлених статтею 303 ЦПК України межах, колегія суддів дійшла висновку, що передбачених законом підстав для його скасування немає.

Судом встановлено, що 28.02.2008 року між банком в особі начальника відділення № 13 філії ВАТ КБ "Надра" ЧРУ Пенчук О.В. та ОСОБА_2 було укладено договір кредитної лінії № 185/МК13/2008-840.

Назва відповідача змінена з відкритого акціонерного товариства Комерційний банк «Надра» на публічне акціонерне товариства «Комерційний банк «Надра» (том 1 а.с.62).

За умовами договору банк відкрив ОСОБА_2 кредитну лінію в сумі 185800 дол. США терміном на 84 місяці - з 28.02.2008 року по 05.03.2015 року зі сплатою 14,4 % річних, які можуть бути змінені додатковими угодами до вказаного договору.

Порядок повернення кредиту та сплати відсотків погоджено здійснювати відповідно до графіка, що є додатком до договору.

Порядок нарахування відсотків за користування кредитом передбачено п.3.1.2 договору кредитної лінії, згідно з яким відсотки нараховуються банком починаючи з дати надання кредиту, встановлюються у розмірі 14,4 % річних, виходячи з фактичної кількості днів у розрахунковому місяці, рік дорівнює 360 днів. Сплату їх погоджено здійснювати відповідно до графіка.

У випадку прострочення виконання зобов'язання щодо строків повернення кредиту договором передбачена сплата позичальником банку відсотків у розмірі 28,8 % річних, виходячи із фактичної кількості днів у розрахунковому місяці, рік дорівнює 360 днів.

Додатковою угодою № 1 до договору кредитної лінії від 28.02.2008 року передбачається надання банком позичальнику траншу у розмірі 185800 дол. США на споживчі цілі.

Додатком № 1 до кредитного договору № 185/МК13/2008-840 від 28.02.2008 року є графік повернення кредиту та сплати відсотків, який є невід'ємною частиною Кредитного договору № 185/МК13/2008-840 від 28.02.2008 року та містить зобов'язання позичальника сплатити банку суму кредиту і відсотків по ньому згідно з графіком платежів: кредиту 185800 дол. США, процентна ставка - 14,4%, строк кредиту - 84 місяці.

Також графік містить таблицю з колонками, в яких зазначено: 1) дата погашення; 2) залишок кредиту, USD; 3) щомісячна сплата суми кредиту, USD; 4) щомісячна сплата %%, USD; 5) сума до сплати, USD.

Договір кредитної лінії, додаткова угода і графік повернення кредиту і сплати відсотків підписано сторонами, про що свідчать відповідно підпис уповноваженої особи банку та печатка банку та підпис позичальника на текстах вказаних документів, що не заперечується жодною зі сторін (том 1 а.с.8,9,17).

28.02.2008 року між фермерським господарством "Янтар" ОСОБА_5 в особі голови фермерського господарства - ОСОБА_3 та ВАТ КБ "Надра" в особі начальника відділення № 13 філії ВАТ КБ "Надра" ЧРУ ОСОБА_9 було укладено іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Ульяновського нотаріального округу Кіровоградської області Кримською Н.П. 28.02.2008 року та зареєстрований в реєстрі за № 11. Вказаним договором забезпечено виконання позичальником ОСОБА_2 договору кредитної лінії №185/МК13/2008-840 від 28.02.2008 року. Предметом іпотеки є комплекс нежитлових приміщень, які належать ФГ "Янтар" та розташовані по вул.50 років радянської влади в місті Ульяновка Кіровоградської обл. (том 1 а.с.10-12).

28.02.2008 року між ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ВАТ КБ "Надра" в особі начальника відділення № 13 філії ВАТ КБ "Надра" ЧРУ ОСОБА_9 були укладені договори поруки (том 1 а.с.13,14,15). Згідно з вказаними договорами ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6 поручилися перед банком за належне виконання позичальником - ОСОБА_2 своїх зобов'язань за договором кредитної лінії № 185/МК13/2008-840 від 28.02.2008 року.

З копії заяви на видачу готівки № 734 від 28.02.2008 року вбачається, що відділення № 13 філії ВАТ КБ "Надра" ЧРУ видало ОСОБА_2 185800 дол. США, що в еквіваленті у гривнях складало 938290, 00 грн., як кошти кредиту згідно договору кредитної лінії (том 1 а.с. 25).

З копій квитанцій № 348 від 04.04.2008 року, № 588 від 05.05.2008 року, № 112 від 05.06.2008 року, № 251 від 05.07.2008 року, № 854 від 06.08.2008 року, № 97 від 05.09.2008 року, № 441 від 08.12.2008 року вбачається, що ОСОБА_2 здійснював платежі, передбачені кредитним договором (том 1 а.с.18-24).

Вирішуючи позов в частині вимоги про визнання недійсним договору кредитної лінії № 185/МК13/2008-840, укладеного 28.02.2008 року між ОСОБА_2 та ВАТ КБ "Надра" у зв'язку з укладенням його в іноземній валюті без наявності у банку індивідуальної ліцензії, суд виходив з того, що статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня. При цьому основний закон держави не встановлює якихось обмежень щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав.

Відповідно до статті 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак у той же час обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України. Правовідносини у сфері валютного регулювання і валютного контролю регулює Декрет Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання і валютного контролю".

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

При цьому згідно зі статтею 2 Закону України "Про банки і банківську діяльність" кошти - це гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквівалент. Статті 47 та 49 цього Закону визначають операції банків із розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції, незалежно від виду валюти, яка використовується. Вказані операції здійснюються на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу.

Відповідно до статті 5 Декрету КМУ операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій Національного банку України. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі генеральної ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до пункту 2 статті 5 цього ж Декрету.

Відповідно до пункту 2.3. Положення про порядок видачі банкам банківських ліцензій, письмових дозволів та ліцензій на виконання окремих операцій, що затверджене Постановою Правління НБУ № 275 від 17.07.2001 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України від 21 серпня 2001 р. за № 730/5921) за наявності банківської ліцензії та за умови отримання письмового дозволу Національного банку банки мають право здійснювати операції з валютними цінностями, серед яких:

- неторговельні операції з валютними цінностями;

- операції з готівковою іноземною валютою (купівля, продаж, обмін), що здійснюються в пунктах обміну іноземної валюти, які працюють на підставі укладених банками агентських договорів з юридичними особами-резидентами;

- ведення рахунків клієнтів (резидентів і нерезидентів) в іноземній валюті та клієнтів-нерезидентів у грошовій одиниці України;

- залучення та розміщення іноземної валюти на валютному ринку України;

- залучення та розміщення іноземної валюти на міжнародних ринках;

- інші операції з валютними цінностями на валютному ринку України.

З вищенаведеного вбачається, що уповноважені банки на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу на здійснення операцій з валютними цінностями мають право здійснювати операції з надання кредитів в іноземній валюті.

Відповідачем ПАТ КБ "Надра" разом із запереченням на позов надано суду копію банківської ліцензії № 21, виданої банку 23.08.2002 року на право здійснювати банківські операції, визначні частиною першою та пунктами 5-11 частини другої статті 47 Закону України "Про банки і банківську діяльність" (том 1 а.с.56), копію дозволу Національного банку України № 21-2 та додатку до дозволу від 04.11.2005 року про надання ПАТ КБ "Надра" права здійснення операцій, визначених пунктами 1-4 частини другої та частиною четвертою статті 47 Закону України "Про банки і банківську діяльність" (том 1 а.с.57-58).

Отже, ПАТ «КБ "Надра" як фінансова установа, отримавши у встановленому законом порядку (статті 19, 47 Закону України "Про банки і банківську діяльність") банківську та генеральну ліцензії на здійснення валютних операцій або письмовий дозвіл на здійснення операцій із валютними цінностями, який до переоформлення Національним банком України відповідних ліцензій на виконання вимог пункту 1 розділу II Закону України від 15 лютого 2011 року N 3024-VI "Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання діяльності банків" є генеральною ліцензією на здійснення валютних операцій, має право здійснювати операції з надання кредитів у іноземній валюті (пункт 2 статті 5 Декрету про валютне регулювання).

Щодо вимог підпункту "в" пункту 4 статті 5 цього Декрету, який передбачає наявність індивідуальної ліцензії Національного банку України на здійснення операцій щодо надання та одержання резидентами кредитів у іноземній валюті, якщо терміни і суми таких кредитів перевищують встановлені законодавством межі, то, оскільки на цей час законодавством України не встановлено термінів і сум кредитів у іноземній валюті як критеріїв їх віднесення до сфери дії режиму індивідуального ліцензування, ця норма не підлягає застосовуванню.

Щодо отримання сторонами кредитного договору індивідуальної ліцензії на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави (підпункт "г" пункту 4 статті 5 Декрету про валютне регулювання) суд першої інстанції виходив із того, що Національним банком України на виконання положень статті 11 цього Декрету, статті 44 Закону України "Про Національний банк України" в межах своїх повноважень прийнято Положення про порядок видачі Національним банком України індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу, затверджене постановою Правління Національного банку України від 14 жовтня 2004 року N 483 (зареєстровано у Міністерстві юстиції України 9 листопада 2004 року N 1429/10028). Згідно з пунктом 1.5 цього Положення використання іноземної валюти як засобу платежу без ліцензії дозволяється, якщо ініціатором або отримувачем за валютною операцією є уповноважений банк.

Посилання позивачів на порушення ПАТ КБ "Надра" вимог абзацу 3 частини першої статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів" щодо заборони надання (отримання) споживчих кредитів у іноземній валюті на території України суд визнав безпідставними, оскільки вказана заборона стосується договорів споживчого кредиту в іноземній валюті, укладених після набрання чинності Законом України від 22 вересня 2011 року N 3795-VI "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг". Оспорюваний позивачами кредитний договір № 185/МК13/2008-840 був укладений 28.02.2008 року і відповідно до ч.1 ст.5 ЦК України вказані норми законодавства до нього не можут бути застосовані.

Крім того, суд визнав безпідставними посилання позивачів на можливість банку збільшити розмір процентної ставки як на обставину, що є підставою для визнання кредитного договору недійсним, оскільки договір кредитної лінії № 185/МК13/2008-840 від 28.02.2008 року не містить положень про можливість збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом банком в односторонньому порядку.

Необґрунтованими є позовні вимоги про визнання недійсним договору кредитної лінії з тих підстав, що при його укладенні ВАТ КБ "Надра" застосував щодо ОСОБА_2 засоби омани.

Відповідно до ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Згідно ч.1 ст. 230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним.

Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочинну, або якщо вона замовчує їх існування.

Відповідно до ч.1 ст. 229 ЦК України істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням.

Пленум Верховного Суду України у п.19 постанови від 05 листопада 2009 року №6 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" роз'яснив, що обман має місце тоді, коли одна сторона навмисне вводить в оману іншу сторону правочину стосовно природи правочину, заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину.

Суд дійшов висновку про безпідставність тверджень позивачів про те, що при укладенні вказаного договору всупереч вимог статті 18 Закону України "Про захист прав споживачів" до договору ВАТ КБ "Надра" включило умови, які є несправедливими, оскільки у договорі детально розписано відповідальність позичальника і не передбачена відповідальність банку.

Статтею 627 ЦК України передбачена свобода договору, яка передбачає, що сторони є вільними в укладенні договору та визначенні умов договору з урахуванням вимог Цивільного кодексу України, інших актів законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і справедливості.

У змісті оспорюваного договору немає положень, що порушують вимоги Цивільного кодексу України, інших актів законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і справедливості.

Наявність підписів ОСОБА_2 на договорі кредитної лінії та усіх додатках до нього свідчить про укладення договору на підставі вільного волевиявлення позивача, яке відповідало його внутрішній волі.

Суд не визнав висновки проведеної у справі судово-економічної експертизи №СЕ2014/044 від 18.08.2014 року доказами обману ОСОБА_2 з боку банку при укладенні вказаного договору, оскільки умови оспорюваного договору були відомі ОСОБА_2 перед його укладенням, що надавало йому можливість вивчити природу правочину, усі обставини, що мають значення для прийняття рішення про вигідність чи невигідність для позивача цього договору, у тому числі і з залученням спеціалістів.

Так, експерт дійшов висновку, що фактичний розмір відсоткової ставки на день укладення договору встановлений у розмірі 14,708% виходячи з розрахункової кількості днів у місяці «30» (том 2 а.с.101-102), тоді як згідно з додатковою угодою № 1 до кредитного договору щомісячний платіж на погашення відсотків розрахований виходячи із фактичної кількості днів у місяці «28», «29», «30», «31». Вказана додаткова угода підписана позичальником, сукупна вартість кредиту визначена правильно, тому суд дійшов обґрунтованого виходив з того, що висновок експерта не підтверджує наявність обману позичальника з боку позикодавця.

За таких обставин суд дійшов правильного висновку, що всупереч вимогам статей 10, 11, 60 ЦПК України позивачами не доведено факту навмисного введення ОСОБА_2 працівниками ВАТ КБ "Надра" в оману стосовно природи договору кредитної лінії №185/МК13/2008-840 від 28.02.2008 року, прав та обов'язків сторін, інших обставин, які можуть перешкодити вчиненню цього правочину.

Відповідно до ч.3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Позивачі не надали суду доказів про наявність обставин, які б підтверджували, що волевиявлення ОСОБА_2 при укладенні договору не відповідало його внутрішній волі. До того ж підписи ОСОБА_2 у договорі та додатках до нього, а також його дії, пов'язані із отриманням коштів кредиту та частковим внесенням платежів на погашення кредиту свідчать про те, що волевиявлення позичальника на укладення кредитного договору було вільним і відповідало його внутрішній волі.

Враховуючи наведене, суд дійшов обґрунтованого висновку, що із заявлених підстав позовні вимоги про визнання недійсним договору кредитної лінії №185/МК13/2008-840, укладеного 28.02.2008 року між ОСОБА_2 та ВАТ КБ "Надра" не підлягають задоволенню.

Виходячи із недоведеності підстав для визнання недійсним договору кредитної лінії як основного зобов'язання, суд визнав безпідставними і доводи позивачів про необхідність визнання припиненими договорів, укладених на його забезпечення, а також позовних вимог щодо виключення з Державного реєстру іпотек запису за № 6690946 про реєстрацію договору іпотеки від 28.02.2008 року, укладеного між ОСОБА_3 та ВАТ КБ "Надра" на комплекс нежитлових приміщень, які належать ФГ "Янтар" та розташовані по вул.50 років радянської влади в місті Ульяновка Кіровоградської обл.; зняття заборони на відчуження вказаного комплексу нежитлових приміщень, накладеної 28.02.2008 року приватним нотаріусом Ульяновського нотаріального округу Кіровоградської області Кримською Н.П. відповідно до договору іпотеки від 28.02.2008 року, оскільки вказані позовні вимоги ґрунтувалися на недійсності кредитного договору.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи і по суті є правильним, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому підстав для її задоволення немає.

Відповідно до ч.2 ст.308 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань. Висновок суду щодо того, чи є отриманий позивачем ОСОБА_2 кредит споживчим, не вплинув на правильність рішення суду.

Позивачами не доведено, що оспорюваний кредитний договір містить умови, які є несправедливими, обмежують права позичальника і відповідно до ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» є підставою для визнання його недійсним.

Керуючись ст.ст. 209, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Ульяновського районного суду Кіровоградської області від 16 грудня 2014 рокузалишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя

Судді