АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/3523/15 Головуючий 1 інстанції Сиротников Р.Є.
Справа № 643/3769/15-ц Доповідач - Трішкова І.Ю.
Категорія: право власності
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2015 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - Трішкової І.Ю.,

суддів: Гуцал Л.В., Кірсанової Л.І.,

при секретарі - Гребенщиковій Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою Прокурора Московського району м. Харкова на рішення Московського районного суду м. Харкова від 19 травня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання договору оренди житлової квартири, стягнення суми боргу та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, в якому просила розірвати договір оренди та виселити відповідача з житлової квартири АДРЕСА_1, стягнути на її користь суму боргу за договором оренди в розмірі 6600,00 грн. та судові витрати, посилаючись на те, що 30.12.2013 р. між нею та ОСОБА_2 було укладено договір оренди житлової квартири, згідно умов якого позивач передала відповідачу в оренду житлову квартиру АДРЕСА_1, строком на три місяці. Однак відповідач свої зобов'язання не виконав, грошові кошти в обумовлений сторонами строк не сплачував та ухиляється від добровільного виконання грошових зобов'язань.

07.04.2014 року позивач надала до суду заяву про уточнення позовних вимог, в якій пояснила, що об'єкт оренди було самочинно реконструйовано відповідачем в три окремі ізольовані квартири, у зв'язку з чим, вона доповнила свої позовні вимоги, та просила визнати за нею право власності на самочинно реконструйовані житлові квартири №№3, За, 36.

Відповідач звернувся до суду з зустрічною позовною заявою, в якій просив позбавити ОСОБА_1 права власності на квартиру АДРЕСА_1, та визнати за ним право власності на самочинно реконструйовані ним житлові квартири №№ 3-а, З-б, 3-в, посилаючись на те, що 22.06.2013 р. між ним та ОСОБА_1 було укладено договір позики, за яким він передав ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 250000 гривень. Грошові кошти в обумовлений сторонами строк ОСОБА_1 повертати відмовилась, обґрунтовуючи це відсутністю фінансової можливості, тому ОСОБА_2 зайняв спірну квартиру з метою її продажу.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 19 травня 2014 року первісний позов задоволено та стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором оренди в сумі 6600 та витрати на оплату судового збору у розмірі 243,60 грн..

Договір оренди житлової квартириАДРЕСА_1, розірваний.

За ОСОБА_1 визнано право власності на двокімнатну квартиру № 3 загальною площею 54,3 кв.м, на однокімнатну квартиру №3-а загальною площею 34,2 кв.м, на однокімнатну квартиру АДРЕСА_1.

В задоволенні зустрічного позову відмовлено.

З апеляційною скаргою звернувся Прокурор Московського району м. Харкова, який просить рішення суду в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про визнання права власності на нерухоме майно скасувати, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, неповним з'ясуванням та недоведеністю обставин, що мають значення для справи, що призвело до неправильного вирішення справи.

Сторони рішення суду не оскаржили.

В судове засідання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не з'являлись, судові повістки не отримували, не зважаючи на намагання суду повідомити сторони про день та час слухання справи, що судова колегія розцінює як небажання приймати участь у розгляді цивільної справи за апеляційною скаргою прокурора Московського району м.Харкова, а також враховуючи стислі строки розгляду апеляційної скарги, які передбачені ч.1 ст.303-1 ЦПК України, судова колегія вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін по справі.

Судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Відповідно ст.303 ЦПК України апеляційний суд перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

В судовому засіданні встановлено, що 30 грудня 2013 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір оренди, відповідно до умов якого ОСОБА_1 передала ОСОБА_2 в оренду житлову квартиру АДРЕСА_1.

Відповідач самочинно переобладнав житлову квартиру АДРЕСА_1, в три окремі ізольовані житлові квартири.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання права власності на переобладнані житлові та нежитлові приміщення, суд першої інстанції не навів жодних підстав для задоволення зазначених позовних вимог.

З матеріалів справи вбачаться, що загальна площа нерухомого майна, на яке було визнано право власності складає 154,8 кв.м, а загальна площа квартири АДРЕСА_1 79,6 кв.м, тобто реконструйована була не тільки квартира позивачки в багатоквартирному будинку, але й інші приміщення будинку, які не входять до складу належної позивачу квартири. Зазначені переобладнання є самочинними, про що зазначає сама позивачка.

Відповідно до ч.1 ст.376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту або з істотними порушенням будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Інформація про наявність у позивача чи інших осіб дозвільних документів на право виконання будівельних робіт з реконструкції або перебудови приміщень житлового будинку, якій в цілому належить територіальній громаді, та вводу його в експлуатацію у встановленому законодавством порядку відсутня.

Відповідно до ч.2 ст.331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно ( житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва ( створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації.

З огляду на вказане звернення до суду з позовом про визнання права власності на самочинне будівництво повинно мати місце при наявності даних про те, що порушене питання було предметом розгляду компетентного органу, рішення якого чи відсутність, дають підстави вважати про наявність спору про право.

Таким чином, жодних правових підстав для визнання права власності за ОСОБА_1 у суда першої інстанції не було.

За таких обставин рішення суду в частині визнання права власності на новостворені об'єкти нерухомості є незаконним, таким, що ухвалено з порушенням норм матеріального і процесуального права, а тому в цій частині рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні зазначених позовних вимог.

В інший частині рішення суду не переглядалось.

Керуючись ст.ст.303,307,309,314,319 ЦПК України, судова колегія судової палати з цивільних справ

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Прокурора Московського району м. Харкова задовольнити.

Рішення Московського районного суду м.Харкова від 19 травня 2014 року в частині визнання права власності на двокімнатну квартиру № 3 загальною площею 54,3 кв.м, на однокімнатну квартиру №3-а загальною площею 34,2 кв.м, на однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 скасувати.

ОСОБА_3 відмовити у задоволенні вищезазначених позовних вимог.

В інший частині рішення суду не переглядалось.

Рішення набирає чинності негайно, але може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення рішення.

Головуючий:

Судді: