Ухвала

іменем україни

23 вересня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,

суддів: Дем'яносова М.В., Коротуна В.М.,

Парінової І.К., Ступак О.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором за рахунок предмета іпотеки, за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на рішення апеляційного суду Рівненської області від 01 липня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2014 року Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» (далі - ПАТ «Укрсоцбанк») звернулося до суду з указаним позовом, вимоги якого під час розгляду справи уточнило, та остаточно просило на підставі договору іпотеки від 17 липня 2008 року № 733/037-Д6М/1 звернути стягнення на предмет іпотеки - житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами загальною площею 262,5 кв. м та земельну ділянку загальною площею 0,0600 га, кадастровий номер НОМЕР_1, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, м. Рівне, та належать на праві власності ОСОБА_3 та ОСОБА_4, у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 17 липня 2008 року № 733/037-Д6М, укладеним між банком та ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року, у сумі 280 141,27 доларів США, що еквівалентно 3 625 166 грн 98 коп., шляхом продажу предмета іпотеки на прилюдних торгах в межах процедури виконавчого провадження із початковою ціною реалізації - 1 253 160 грн; стягнути з відповідачів судовий збір у сумі 3 654 грн.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 05 червня 2015 року позов задоволено у повному обсязі.

Звернуто стягнення на належні ОСОБА_3 житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами загальною площею 262,5 кв. м та земельну ділянку загальною площею 0,0600 га, кадастровий номер НОМЕР_1, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, м. Рівне, у рахунок виконання зобов'язань ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року, за кредитним договором від 17 липня 2008 року № 733/037-Д6М, у сумі 280 141,27 доларів США, що еквівалентно 3 625 166 грн 98 коп., та договором іпотеки від 17 липня 2008 року № 733/037-Д6М/1, шляхом продажу предмета іпотеки на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження з початковою ціною реалізації - 1 253 160 грн.

Вирішено питання про судові витрати.

Рішенням апеляційного суду Рівненської області від 01 липня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано, у задоволенні позову відмовлено. Вирішено питання про судові витрати.

У касаційній скарзі позивач просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції, залишити в силі рішення суду першої інстанції, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

З урахуванням вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Рішення суду першої інстанції відповідає наведеним нормам процесуального права, є законним та обґрунтованим.

Судом установлено, що 17 липня 2008 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (далі - АКБ СР «Укрсоцбанк»), правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», та ОСОБА_5 укладено кредитний договір № 733/037-Д6М, відповідно до якого остання отримала у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти у сумі 200 тис. доларів США за умови сплати 14 % річних та повернення кредиту рівними частинами, періодично до 05-го числа кожного місяця у сумі 1 481,48 доларів США, із кінцевим терміном погашення заборгованості не пізніше 16 жовтня 2019 року.

На забезпечення виконання позичальником зобов'язання за вищевказаним кредитним договором 17 липня 2008 року між АКБ СР «Укрсоцбанк» та ОСОБА_5 укладено іпотечний договір № 733/037-Д6М/1, згідно з яким остання передала банку в іпотеку житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами загальною площею 262,5 кв. м, житловою площею 113,1 кв. м, та земельну ділянку загальною площею 0,0600 га, кадастровий номер НОМЕР_1, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, м. Рівне.

На виконання умов п. п. 1.3.2, 1.3.3 кредитного договору 17 липня 2008 року між АКБ СР «Укрсоцбанк» та ОСОБА_3 і ОСОБА_4 укладено договори фінансової поруки.

Згідно з наданим позивачем розрахунком загальна сума заборгованості станом на ІНФОРМАЦІЯ_1 року становить 280 141,27 доларів США, з яких: 185 473,76 доларів США - заборгованість за кредитом; 94 667,51 доларів США - заборгованість за процентами за користування кредитом.

Згідно з нотаріально посвідченою заявою ОСОБА_3 надав згоду на укладення договору іпотеки його дружиною ОСОБА_5 та передачу в іпотеку вищевказаного нерухомого майна, яке набуте подружжям під час шлюбу.

20 вересня 2011 року шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 розірвано.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_5 померла.

Крім того, встановлено, що 02 квітня 2014 року ОСОБА_3 звернувся до ПАТ «Укрсоцбанк» із письмовою заявою - повідомленням про смерть ОСОБА_5 та надав копію свідоцтва про смерть останньої.

03 квітня 2014 року ОСОБА_3 отримав від ПАТ «Укрсоцбанк» повідомлення про наявність кредиторської заборгованості з вимогою сплатити зазначену заборгованість за кредитним договором в межах вартості майна, яке буде одержано ним у спадщину.

01 вересня 2014 року ПАТ «Укрсоцбанк» на адресу ОСОБА_3 та ОСОБА_4 направило повідомлення про наявність кредиторської заборгованості з вимогою сплатити її в межах вартості майна, що буде одержано у спадщину.

Згідно з відповідями Першої рівненської державної нотаріальної контори від 11 квітня 2014 року та 04 вересня 2014 року претензія банку щодо зобов'язання погашення кредиту розглянута та прийнята до уваги. У разі звернення спадкоємців до нотаріальної контори вони будуть ознайомлені зі змістом претензії.

Також встановлено, що спадкоємцем за законом після смерті ОСОБА_5 є її син ОСОБА_4, який зареєстрований у зазначеному будинку, постійно проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, при цьому не встановлено, що він відмовився від спадщини після смерті матері протягом шести місяців із часу відкриття спадщини, тому він вважається таким, що прийняв спадщину.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 23 Закону України «Про іпотеку» <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_171/ed_2014_10_30/pravo1/T030898.html?pravo=1> у разі переходу права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою.

Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов'язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

Частиною 3 ст. 23 Закону України «Про іпотеку» <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_171/ed_2014_10_30/pravo1/T030898.html?pravo=1> передбачено, що якщо право власності на предмет іпотеки переходить до спадкоємця фізичної особи - іпотекодавця, такий спадкоємець не несе відповідальність перед іпотекодержателем за виконання основного зобов'язання, але в разі його порушення боржником він відповідає за задоволення вимоги іпотекодержателя в межах вартості предмета іпотеки.

Таким чином, за змістом ст. 23 Закону України «Про іпотеку» <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_171/ed_2014_10_30/pravo1/T030898.html?pravo=1> у разі переходу права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до третьої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статусу іпотекодавця, має всі його права і несе всі його обов'язки за іпотечним договором у тому обсязі й на тих самих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

Проте, якщо право власності на предмет іпотеки переходить до спадкоємця фізичної особи - іпотекодавця, який є відмінним від боржника, такий спадкоємець не несе відповідальності перед іпотекодержателем за виконання основного зобов'язання, але в разі його порушення боржником він відповідає за задоволення вимог іпотекодержателя в межах вартості предмета іпотеки.

Підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки передбачені у ст. ст. 12 <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_88/ed_2014_10_30/pravo1/T030898.html?pravo=1>, 33 Закону України «Про іпотеку» <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_218/ed_2014_10_30/pravo1/T030898.html?pravo=1>.

Відповідно до цих норм такими підставами є порушення іпотекодавцем умов іпотечного договору, невиконання або неналежне виконання боржником основного зобов'язання.

Отже, аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що хоча отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину відповідно до ст. 1296 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_844404/ed_2015_07_01/pravo1/T030435.html?pravo=1> є правом, а не обов'язком спадкоємця, однак відсутність у спадкоємця свідоцтва про право на спадщину не може бути підставою для відмови у задоволенні вимог кредитора.

Якщо спадкоємець прийняв спадщину стосовно нерухомого майна, але зволікає з виконанням обов'язку, передбаченого ст. 1297 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_844405/ed_2015_07_01/pravo1/T030435.html?pravo=1>, зокрема, з метою ухилення від погашення боргів спадкодавця, кредитор має право звернутися до нього з вимогою про погашення заборгованості спадкодавця. Такого висновку дійшов Верховний Суд України у постанові від 08 квітня 2015 року у справі № 6-525цс15, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_3428/ed_2015_06_04/pravo1/T041618.html?pravo=1> є обов'язковою для всіх судів України.

Крім того, як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 7 постанови від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», якщо спадкоємець прийняв спадщину стосовно нерухомого майна, але зволікає з виконанням обов'язку, передбаченого ст. 1297 ЦК <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_844405/ed_2015_07_01/pravo1/T030435.html?pravo=1>, зокрема з метою ухилення від погашення боргів спадкодавця, кредитор має право звернутися з вимогою про погашення заборгованості спадкодавця, розмір якої може бути визначений за правилами ст. 625 цього Кодексу <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843697/ed_2015_07_01/pravo1/T030435.html?pravo=1>.

Статтею 1281 ЦК України установлено, що спадкоємці зобов'язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги.

Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги.

Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги.

Кредитор спадкодавця, який не пред'явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

За змістом ст. 1282 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_844388/ed_2015_07_01/pravo1/T030435.html?pravo=1> спадкоємці мають зобов'язання задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного в спадщину.

Встановивши, що 02 квітня 2014 року позивач дізнався про відкриття спадщини, а 02 вересня 2014 року надіслав спадкоємцям письмову вимогу, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про непропущення позивачем установленого ч. 2 ст. 1281 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_844387/ed_2015_05_14/pravo1/T030435.html?pravo=1> строку на пред'явлення вимоги до спадкоємців.

Крім того, правильним є висновок суду про відсутність підстав для застосування до спірних відносин положень Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого в забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Таким чином, задовольняючи указаний позов, суд першої інстанції обґрунтовано виходив із того, що отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину відповідно до ст. 1296 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_844404/ed_2015_07_01/pravo1/T030435.html?pravo=1> є правом спадкоємця, а не його обов'язком, тому відсутність у спадкоємця ОСОБА_4 свідоцтва про право на спадщину не може бути підставою для відмови у задоволенні вимог кредитора. Виходячи з положень ст. 73 СК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_327/ed_2014_10_14/pravo1/T022947.html?pravo=1> та враховуючи, що кредитний договір був укладений в інтересах сім'ї, суд дійшов правильного висновку про наявність підстав для звернення стягнення на предмет іпотеки, який є спільною сумісною власністю подружжя.

Безпідставно скасувавши законне й обґрунтоване рішення суду першої інстанції, апеляційний суд припустився помилки в застосуванні матеріального та процесуального закону, що призвело до неправильного вирішення спору, всупереч вимогам ст. ст. 303 <nau://ukr/1618-15|st303>, 304, 309, 316 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st316> належним чином не з'ясував характеру і суті заявлених позивачем вимог, а також на порушення вимог ст. ст. 10, 57, 60, 212, 303 ЦПК України не надав належної правової оцінки зібраним у справі доказам.

Зокрема, помилковим є висновок апеляційного суду про пропущення позивачем установленого ч. 2 ст. 1281 ЦК України шестимісячного строку звернення позивача з вимогою до спадкоємців боржника та безпідставно вважав такою вимогою поданий до суду позов.

Крім того, помилковим є висновок суду про необхідність у даному випадку визначати частки у спільній сумісній власності та виділяти їх в натурі.

Ураховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення апеляційного суду підлягає скасуванню із залишенням рішення суду першої інстанції в силі з підстав, передбачених ст. 339 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 339, 344, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» задовольнити.

Рішення апеляційного суду Рівненської області від 01 липня 2015 року скасувати, рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 05 червня 2015 року залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна
Судді: М.В. Дем'яносов

В.М. Коротун

І.К. Парінова

О.В. Ступак