Справа № 2-2056/10
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.04.2015 року, Автозаводський районний суд м. Кременчука Полтавської області в складі:

головуючого судді - Нестеренка С.Г.

при секретарі - Бельченко Н.Л.

з участю заявника ОСОБА_1, розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Кременчуці заяву ОСОБА_1 про скасування заходів забезпечення позову, вжитих ухвалою суду по цивільній справі за позовом АКіБ «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про скасування заходів забезпечення позову вжитих ухвалою суду по цивільній справі за позовом АКіБ «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Просив скасувати заходи забезпечення позову у вигляді тимчасового обмеження права його виїзду за кордон, вжиті ухвалою судді Автозаводського районного суду м. Кременчука від 10 лютого 2009 року по справі 2з-37/2009, посилаючись на відсутність підстав такого виду забезпечення позову.

У судовому засіданні заявник ОСОБА_1 заяву підтримав, просив скасувати обмеження у праві виїзду за межі України, оскільки такий вид забезпечення позову, згідно розяснень вищестоящих судових інстанцій не допускається, необхідністю поїздок до батька, який проживає в м. Саратові Російської Федерації, а також, що автомобіль який перебував у заставі перед банком було продано банком у погашення заборгованості.

Представники заінтересованих осіб - ПАТ «УкрСиббанк», Автозаводського ВДВС Кременчуцького МУЮ у Полтавській області, які були належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, у судове засідання не прибули повторно, їх неявка не перешкоджає розгляду заяви.

Суд, вислухавши пояснення заявника, вивчивши матеріали справи, приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом достовірно встановлено, що 31 березня 2009 року згідно ухвали судді було відкрито провадження у цивільній справі за позовною заявою АКіБ «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором (цивільна справа 2-2056/2010 а.с. 1).

Ухвалою судді цього ж суду від 02 квітня 2009 року була задоволена заява позивача та вжиті заходи по забезпеченню позову у вигляді накладення арешту на належний відповідачеві легковий автомобіль та заборону виїзду заявнику за межі України (цивільна справа 2-2056/2010 а.с. 217).

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від 25 травня 2010 року, яке набрало законної сили, позов ПАТ «УкрСиббанк» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» заборгованість по кредитному договору № 0 від 24 жовтня 2006 року, яка станом на 16 лютого 2010 року становить 149410,66 грн. (сто сорок девять тис. чотириста десять грн. 66 коп.), а також стягнути у повернення сплачених судового збору у розмірі 1237,91 грн. (одна тис. двісті тридцять сім грн. 91 коп.) та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у сумі 30 грн. (тридцять грн.) (цивільна справа 2-2056/2010 а.с. 182).

На виконання рішення суду було видано 15 листопада 2010 року виконавчий лист і постановою державного виконавця Автозаводського ВДВС Кременчуцького міського управління юстиції від 24 листопада 2010 року було відкрито виконавче провадження (цивільна справа 2-2056/2010 а.с.а.с. 241 - 243).

У ході здійснення виконавчого провадження державний виконавець не звертався до суду у порядку передбаченого ст. 377-1 ЦПК України щодо вирішення питання про тимчасове обмеження заявника у праві виїзду за межі України.

Згідно ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Громадянин України не може бути позбавлений права в будь-який час повернутися в Україну.

Відповідно до ст. 151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходи забезпечення позову.

Так, ст. 152 ЦПК України передбачено, що позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов'язку вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам здійснювати платежі або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов'язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 7) передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам.

Відповідно до ч. 3 ст. 152 ІІПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Як зазначено у п.2 постанові Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», згідно з п. 1 ч. 1 ст. 152 ЦПК України позов майнового характеру дозволяється забезпечувати шляхом накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

Пунктом 6 зазначеної постанови передбачено, що, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Згідно до п. 7 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» заява про забезпечення позову у спорах, що виникають із кредитних правовідносин, шляхом заборони виїзду відповідача за межі України не може бути задоволена, оскільки згідно з частиною першою статті 151 ЩІК України суд вживає лише ті заходи забезпечення позову, які передбачені цим Кодексом. Заборона виїзду відповідача за межі України не може належати і до інших видів забезпечення позову (частина друга статті 152 ЦПК України), оскільки відповідно до статті 33 Конституції України свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України можуть бути обмежені лише законом.

Відповідно ч. 3 ст. 154 ЦПК України заходи забезпечення позову можуть бути скасовані судом, який розглядає справу.

Судом встановлено, що підстави для продовження забезпечення позову у вигляді заборони виїзду боржника - заявника за межі України з врахуванням зазначених норм ЦПК України, розяснень Верховного Суду України та Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ відсутні, а тому, необхідно скасувати забезпечення позову у вигляді тимчасового обмеження права виїзду за кордон ОСОБА_2, вжитого ухвалою судді Автозаводського районного суду м. Кременчука від 10 лютого 2009 року по справі 2з-37/2009.

Розяснити сторонам виконавчого провадження та державному виконавцю, що питанняпро тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України вирішується у порядку визначеного ст. 377-1 ЦПК України.

Керуючись ст. 33 Конституції України, ст.ст. 154, 208-210 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_1 задовольнити.

Скасувати забезпечення позову у вигляді тимчасового обмеження права виїзду за кордон відповідачеві ОСОБА_2, вжитого ухвалою судді Автозаводського районного суду м. Кременчука від 10 лютого 2009 року по цивільній справі за позовом АКіБ «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного Суду Полтавської області через Автозаводський районний суд м. Кременчука упродовж пяти діб з дня проголошення, або одержання копії ухвали, коли особа, яка приймала участь у розгляді справи, була відсутня в судовому засіданні.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строків подання апеляційної скарги або розгляду справи Апеляційним судом, якщо ухвалу не скасовано.

Суддя: