Ухвала іменем україни 21 жовтня 2015 року м. Київ Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі: головуючого Дем'яносова М.В., суддів: Коротуна В.М., Маляренка А.В., Попович О.В., Cтупак О.В., розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного підприємства «Діамант», третя особа - Приватне акціонерне товариство «НФСК «Добробут», про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення апеляційного суду Одеської області від 11 червня 2015 року, в с т а н о в и л а: У листопаді 2014 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Приватного підприємства «Діамант» (далі - ПП «Діамант»), третя особа - Приватне акціонерне товариство «НФСК «Добробут» (далі - ПрАТ «НФСК «Добробут»), про відшкодування матеріальної та моральної шкоди. Свої вимоги обґрунтовувала тим, що 07 жовтня 2011 року в с. В. Дальник Біляївського району Одеської області сталась дорожньо-транспортна пригода за участю маршрутного автобуса № 72 А, який належить ПП «Діамант», під керуванням ОСОБА_2 та пішохода ОСОБА_1, на яку було здійснено наїзд, внаслідок чого позивач отримала тілесні ушкодження. Позивач зазначала, що з вини водія відповідача і відповідача, який є власником джерела підвищеної небезпеки, вона зазнала тілесних ушкоджень й тривалий час проходила курс лікування та понесла витрати. Крім того, через отриманні тілесні ушкодження їй завдано глибоких моральних страждань, які вона оцінила в 100 000 грн. Враховуючи зазначене, позивач просила задовольнити її позов та стягнути на її користь з ПП «Діамант» завдану матеріальну та моральну шкоду. Заочним рішення Біляївського районного суду Одеської області від 23 грудня 2014 року позов задоволено частково. Стягнуто з ПП «Діамант» на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду у розмірі 33 982 грн 35 коп. та моральну шкоду у розмірі 70 000 грн. У задоволенні іншої частини позову відмовлено. Рішенням апеляційного суду Одеської області від 11 червня 2015 року заочне рішення Біляївського районного суду Одеської області від 23 грудня 2014 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким в задоволенні позову відмовлено. У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції, мотивуючи свою вимогу порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. Вивчивши матеріали цивільної справи та перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав. Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права. Згідно з ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Проте таким вимогам рішення судів попередніх інстанцій не відповідають. Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції, посилаючись на приписи ст. ст. 1166, 1188 ЦК України, виходив із того, що з вини ОСОБА_2 сталася ДТП, внаслідок чого було задавно тілесні ушкодження позивачці, а тому ПП «Діамант» як володілець джерела підвищеної небезпеки має нести відповідальність за шкоду, заподіяну потерпілій. Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, апеляційний суд виходив з того, що покладення на ПП «Діамант» обов'язку з відшкодування матеріальної шкоди є передчасним, оскільки його цивільно-правова відповідальність застрахована в ПрАТ «НФСК «Добробут», яке було залучене до участі у справі у якості третьої особи. З такими висновками судів повністю погодитись не можна виходячи з наступного. Судами встановлено, що 07 жовтня 2011 року о 10 год. 20 хв. в с. В. Дальник Біляївського району Одеської області водій ОСОБА_2, керуючи автобусом марки БАЗ А079.19, д.н.з НОМЕР_2, який належить ПП «Діамант», здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_1, внаслідок чого остання отрималала тілесні ушкодження у вигляді закритих переломів тазу, ребер зліва, рваної рани лівої руки та численних ушкоджень. Крім того, через численні розриви їй була видалена селезінка. Згідно з висновком судово-медичної експертизи від 24 лютого 2013 № 74 року тілесні ушкодження, завдані ОСОБА_1, належать до тяжких тілесних ушкоджень. Вироком Біляївського районного суду Одеської області від 25 лютого 2014 року ОСОБА_2 було визнано винним у вчинені вказаного злочину, призначено покарання, та на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням, строком на два роки. Цивільний позов потерпілої ОСОБА_1 задоволено частково, стягнуто з ПП «Діамант» на її користь матеріальну шкоду у розмірі 33 982 грн 35 коп., а також моральну шкоду в сумі 50 000 грн. Також задоволено цивільний позов прокурора та стягнуто із засудженого витрати за проведення експертиз у кримінальному провадженні. Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 24 червня 2014 року вирок Біляївського районного суду Одеської області від 25 лютого 2014 року скасовано в частині цивільного позову, справу в цій частині направлено на новий судовий розгляд, в іншій частині вирок залишено без змін. Відповідно до ч. 1 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використання, зберігання хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Згідно зі ст. 1188 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Згідно зі ст. 3 Закону України від 01 липня 2004 року № 1961-ІV «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-ІV) обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Відповіднодо ст. 21 Закону № 1961-ІV на території України забороняється експлуатація транспортного засобу (за винятком транспортних засобів, щодо яких не встановлено коригуючий коефіцієнт в залежності від виду типу транспортного засобу) без поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, чинного на території України, або поліса (сертифіката) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, укладеного в іншій країні з уповноваженою організацією із страхування цивільно-правової відповідальності, з якою МТСБУ уклало угоду про взаємне визнання договорів такого страхування. Відповідно до ст. 33 Закону № 1961-ІV у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди зобов'язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Оскільки відповідно до ст. 3 Закону № 1961-ІV обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється як з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих унаслідок дорожньо-транспортної пригоди, так і захисту майнових інтересів страхувальників, враховуючи положення ст. 1194 ЦК України, питання про відшкодування шкоди самою особою, відповідальність якої застрахована, вирішується залежно від висловленої нею згоди на таке відшкодування та виконання чи невиконання нею передбаченого ст. 33 Закону № 1961-IV обов'язку щодо письмового надання страховику, з яким укладено відповідний договір (у передбачених випадках Моторному (транспортному) страховому бюро України), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого зразка. У разі відсутності такої згоди завдана потерпілому шкода підлягає відшкодуванню страховиком у межах передбаченого договором страхування страхового відшкодування. Наявність такої згоди у вигляді відповідної заяви цієї особи та виконання нею передбаченого ст. 33 Закону № 1961-IV обов'язку з'ясовується судом першої інстанції, у зв'язку з чим до участі у справі може бути залучений страховик. Таким чином, враховуючи вимоги ч. 4 ст. 10 ЦПК України та ст. 21 Закону обов'язковому зясуванню підлягав факт наявності чи відсутності полісу у власника транспортного засобу на момент настання ДТП та можливості притягнення до участі у справі у якості співвідповідача страховика. Судом апеляційної інстанції встановлено, що згідно з копією полісу від 12 серпня 2011 року № АА/5218544 ПП «Діамант» в ПрАТ «НФСК «Добробут» застрахувало свою цивільно-правову відповідальність як власник наземного транспортного засобу - автобуса марки БАЗ А 079.19 № НОМЕР_1 на строк з 12 серпня 2011 року по 11 серпня 2012 року. Відповідно до ст. 33 ЦПК України суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред'явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача. У разі відсутностізгоди на це позивача суд залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача. З матеріалів справи вбачається, що ухвалою Біляївського районного суду Одеської області від 23 грудня 2014 року у задоволенні клопотання представника відповідача про залучення до участі у справі у якості співвідповідача страхової компанії ПрАТ «Добробут» відмовлено, що суперечить вимогам ст. 33 ЦПК України. Вирішуючи спір по суті та задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції на зазначені вимоги закону уваги не звернув та ухвалив помилкове рішення, оскільки покладення на ПП «Діамант» обов'язку з відшкодування матеріальної шкоди є передчасним, враховуючи, що його цивільно-правова відповідальність застрахована. Крім того, ДТП мало місце 07 жовтня 2011 року, тобто у період дії зазначеного страхового поліса, а ПП «Діамант» - володілець джерела підвищеної небезпеки не надало згоди на повне відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ДТП. У свою чергу, суд апеляційної інстанції на стадії розгляду справи позбавлений права залучити до участі у справі сторону, зокрема співвідповідача, внаслідок чого ухвалив рішення на підставі заявлених позовних вимог у суді першої інстанції. Враховуючи, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судами належним чином не встановлені, судами порушено норми матеріального та процесуального права, судові рішення не відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості. Зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для скасування судових рішень із передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції. Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у х в а л и л а: Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково. Заочне рішення Біляївського районного суду Одеської області від 23 грудня 2014 року та рішення апеляційного суду Одеської області від 11 червня 2015 року скасувати, а справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції. Ухвала оскарженню не підлягає. Головуючий М.В. Дем'яносов Судді: В.М. Коротун А.В. Маляренко О.В. Попович О.В. Cтупак