АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа 666/1255/15-ц Головуючий в І інстанції Єпішин Ю.М.
Провадження №22-ц/791/2346/15 Доповідач: Стародубець М.П.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2015 року жовтня місяця «01» дня колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справах апеляційного суду Херсонської області в складі:

Головуючого:Стародубця М.П.
Суддів:Воронцової Л.П.,
Ігнатенко П.Я.
при секретарі:Цулукіані І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5, діючого від імені ОСОБА_6, на рішення Дніпровського районного суду м. Херсона від 29 квітня 2015 року за заявою ОСОБА_6, заінтересована особа: Управління Державної міграційної служби України в Херсонській області, про встановлення факту, що має юридичне значення, -

В С Т А Н О В И Л А:

В березні 2015 року ОСОБА_6 звернулася до суду з вищевказаною заявою, зазначаючи, що вона народилася 03 серпня 1964 року в с. Сорочинка Урицького району Кустанайської області Казахської РСР, однак одразу ж після народження переїхала разом з батьками до України, на території якої постійно проживає по теперішній час, однак паспорт громадянина України не отримувала у зв'язку з втратою нею паспорту громадянина СРСР зразка 1974 року.

Її неодноразові звернення до відповідних органів з приводу отримання паспорта громадянина України залишені без задоволення.

Посилаючись на те, що для отримання паспорта громадянина України їй необхідно підтвердити факт свого постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України 24 серпня 1991 року, просила суд встановити зазначений факт в порядку ст.256 ЦПК України.

Рішенням суду від 29 квітня 2015 року в задоволенні заяви відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5, діючий від імені ОСОБА_6, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, та хибне тлумачення норм матеріального права щодо питання набуття громадянства України, просить рішення місцевого суду скасувати та ухвалити нове про задоволення порушеного заявником питання.

Письмові заперечення на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходили.

Заслухавши доповідача, і осіб, які з'явилися в судове засідання, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, є уродженкою с. Сорочинка Урицького району Кустанайської області Казахської РСР.

За інформацією, наданою Миколаївським РС УДМС, 20 липня 1985 року Миколаївським РС МВС в Миколаївській області вказаній фізичній особі було видано паспорт громадянина СРСР зразка 1974 року серії НОМЕР_1.

23 вересня 2014 року ОСОБА_6 звернулася до Дніпровського РВ ум. Херсоні УДМС України в Херсонській області з заявою про втрату паспорта, в якій повідомила, що цей документ був втрачений нею 01 серпня 2007 року.

В ході проведення перевірки особу ОСОБА_6 було встановлено, однак визначити її належність до громадянства України не виявилося за можливе, в зв'язку з чим останній рекомендовано звернутися до компетентного органу з приводу набуття громадянства України.

Відповідно до ч. 2 ст. 256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені юридичні факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

У заяві фізичної особи про встановлення факту, що має юридичне значення, повинно бути зазначено причини неможливості одержання документів, що посвідчують цей факт, і до заяви додається довідка про неможливість відновлення втрачених документів (ч. 2 ст. 258 ЦПК України).

Згідно з пп. 1,2 ч.1 ст.3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» (13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав.

Відтак, встановлення факту проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року або на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» (13 листопада 1991 року) є підставою для оформлення належності до громадянства України.

Юридичне значення має лише факт постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) або набрання чинності зазначеним вище Законом України.

Відповідно до п. 8 Порядку встановлення належності до громадянства України та п.1 ч.1 ст.3 Закону України «Про громадянство України» особа, яка за станом на 24 серпня 1991 року постійно проживала на території України і перебувала у громадянстві колишнього СРСР, але не має у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт її постійного проживання на території України на зазначену дату, подає: заяву про встановлення належності до громадянства України; копію паспорта громадянина колишнього СРСР. У разі відсутності паспорта громадянина колишнього СРСР подається довідка органу внутрішніх справ про те, що за станом на 24 серпня 1991 року особа перебувала у громадянстві колишнього СРСР; рішення суду, яким підтверджується факт постійного проживання особи на території України за станом на 24 серпня 1991 року.

Розглядаючи заяву, місцевий суд виходив з того, що ОСОБА_6 не було надано достатньо належних та допустимих доказів, які б підтверджували факт її постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року.

Разом з тим, як вбачається з архівної довідки №М-699/19.01.03-01, виданої 09 червня 2015 року архівним відділом Миколаївської міської ради, копія якої долучена до апеляційної скарги, в період з 10 грудня 1990 року по 16 травня 1994 року ОСОБА_6 перебувала у трудових відносинах з Миколаївським Райагроременергомонтаж /а.с.71/.

Таким чином, оскільки матеріалами справи підтверджується факт постійного проживання ОСОБА_6 на території України станом на 24 серпня 1991 року, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення пред'явлених заявником вимог за правилами ст.309 ЦПК України.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 303, 307, 309ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5, діючого від імені ОСОБА_6, задовольнити.

Рішення Дніпровського районного суду м. Херсона від 29 квітня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким заяву ОСОБА_6 задовольнити.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_6 на території України станом на 24 серпня 1991 року.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили негайно після його проголошення і може бути оскаржене протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: