ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/7998/15-ц
провадження № 2/753/4591/15
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" червня 2015 р. м. Київ

Дарницький районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Домарєва О.В.,

при секретарі - Ткачі А.Г.,

за участю позивача ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3, представника третьої особи - органу опіки та піклування Дарницької районної в м.Києві державної адміністрації ОСОБА_4, розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3, неповнолітнього ОСОБА_5, треті особи: ОСОБА_6, ОСОБА_7, Орган опіки та піклування Дарницької районної в м.Києві державної адміністрації "Про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням", -

ВСТАНОВИВ:

24.04.2015 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом, яким просив визнати відповідачів ОСОБА_3, неповнолітнього ОСОБА_5 такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_1 з підстав, передбачених ст..ст.316,317,319,391 та ч. 2 ст.405 ЦК України.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_2 позовні вимоги підтримав повністю та на їх обґрунтування стверджував, що він, його батьки,а також доньки від шлюбу з відповідачкою ОСОБА_8 та ОСОБА_9 є власниками спірної квартири. У жовтні 2013 року шлюб між ним та відповідачкою було розірвано. З березня 2013 року відповідачка з дітьми в спірній квартирі не проживає, комунальні платежі не сплачує, особисті речі в квартирі не зберігає. Перешкод у користуванні квартирою він позивачці не чинив, але вона добровільно виїхала на інше місце проживання. Також на обґрунтування позову посилався на свої сумніви відносно фактичного батьківства малолітнього сина ОСОБА_5. Просив визнати відповідачів втратившими право користування спірним житлом, оскільки вони не є його співвласниками та не проживають у спірній квартирі без поважних причин понад строку, передбаченого законом.

Відповідачка ОСОБА_3 у судовому засіданні позовні вимоги не визнала та суду пояснила, що дійсно після розірвання шлюбу у березні 2013 року вона після сварки з відповідачем та побиття її останнім разом з дітьми, які народились у шлюбі з відповідачем, залишила спірне житло та мешкає на орендованій квартирі. Також посилалась на порушення порядку приватизації спірної квартири, стверджуючи, що вона також мала бути співвласницею спірної квартири, оскільки на час приватизації постійно мешкала разом з дітьми за адресою знаходження спірного житла. Просила у задоволенні позову відмовити, оскільки іншого житла вона не має.

Представник третьої особи Органу опіки та піклування Дарницької в м.Києві державної адміністрації ОСОБА_4 просила суд відмовити в частині позовних вимог, що стосуються інтересів дитини -ОСОБА_5, а решту вимог позову - вирішити згідно вимог законодавства України.

Треті особи: ОСОБА_6, ОСОБА_7 у судове засідання не з'явились, але ними були подані заяви, в яких позовні вимоги позову підтримали повністю та просили суд справу слухати у їх відсутність.

Судом встановлені наступні обставини.

Позивач ОСОБА_2 та треті особи: ОСОБА_6 ОСОБА_7 (доньки позивача: ОСОБА_8 та ОСОБА_9.) є співвласниками двохкімнатної квартири АДРЕСА_1, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 14.11.2006 року.

17.01.1998 року між позивачем у справі - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено шлюб, прізвище чоловіка після реєстрації шлюбу - «ОСОБА_2», про що складено відповідний актовий запис за № 18./ а.с.7/

Від шлюбу сторін народились доньки - ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_2 / а.с.5,6/

ІНФОРМАЦІЯ_3 від шлюбу народився син ОСОБА_5, про що відділом реєстрації актів цивільного стану Дарницького районного управління юстиції у м. Києві складено відповідний актовий запис № 2076. / а.с.4/

02.10.2013 року на підставі рішення Дарницького районного суду м. Києва, шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було розірвано./ а.с.11/.

У судовому засіданні встановлено, що з березня 2013 року після побиття позивачем відповідачка ОСОБА_3 з дітьми не проживає в спірній квартирі, її особистих речей не має, комунальні послуги не сплачує, кореспонденцію не отримує.

В довідці Форми № 3 від 20.04.2015 року, яка видана ЖЕД-221 вбачається, що ОСОБА_3 та малолітній ОСОБА_5 зареєстровані в АДРЕСА_1.

Факт не проживання відповідача ОСОБА_3 в квартирі АДРЕСА_1 підтверджується актами ЖЕД-221 від 18.06.2014 року та від 22.04.2015 року (а.с. 8, 9).

Судом досліджено лист від 15.04.2013 року за № 47/3745, який у судовому засіданні просила залучити до матеріалів справи ОСОБА_3, в якому йдеться про те, що ОСОБА_2 спричинив ОСОБА_3 тілесні ушкодження, дане звернення було внесено до бази кримінальних проваджень, наразі триває досудове розслідування.

Згідно зі ст. 3 ЦПК України, кожна особа може звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних, або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно зі ст. 386 ЦК власник, який має підстави передбачити можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання йому майнової та моральної шкоди.

Відповідно до статті 387 Цивільного кодексу України власник має право витребувати своє майно від особи, незаконно, без відповідної правової підстави того, що заволодів ним.

Згідно до ст. 391 Цивільного кодексу України - власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно положень ч.2 ст.405 ЦК України - член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом

Аналіз наведених обставин та вимог закону дозволяє суду зробити висновок про те, що відповідачка ОСОБА_3 відсутня за місцем проживання - в квартирі АДРЕСА_1 понад строки, передбачені ст.405 ЦК України без поважних на те причин.

При цьому, суд не приймає до уваги посилання відповідачки на обґрунтування своєї позиціїї на наявність кримінального провадження по факту її побиття позивачем у березні 2013 року, оскільки крім довідки про наявність такого провадження відповідачкою не надано суду відомості що до закінчення такого провадження та наявності судового вироку відносно позивача з цього приводу.

Також суд не приймає до уваги посилання відповідачки на порушення порядку приватизації спірної квартири, оскільки на день розгляду цієї справи відповідачкою у суді порушення такого порядку оскаржене не було.

Також суд враховує ту обставину, що відповідачка з часу залишення спірного житла на час розгляду справи по суті не вчинила жодних дій, які б свідчили про намір користуватись спірним житлом

Аналіз наведених обставин та вимог закону дозволяє суду зробити висновок про те, що позовні вимоги позивача в частині, що стосуються визнання ОСОБА_3 такою, що втратила право користування спірною квартирою, є законними та обґрунтованими, а тому підлягають повному задоволенню.

Разом з тим, суд зазначає, що відповідачка ОСОБА_3 формально має можливість відновити своє право на спірне житло, оскільки двоє її малолітніх дітей, відносно яких вона не позбавлена батьківським прав, є співвласниками спірної квартири. Але таке відновлення можливе лише за умови зверння до суду з відповідним позовом, чого на день розгляду цієї справи позивачкою зроблено не було.

Обговорюючи законність та обґрунтованість позовних вимог щодо визнання малолітнього ОСОБА_5 таким, що втратив право користування спірною квартирою, суд приходить до наступних висновків.

Статтями 47, 48 Конституції України, визначено, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Кожен має право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім'ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло.

Відповідно до ст. 176 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані передати у користування дитини майно, яке має забезпечити її виховання та розвиток.

Відповідно до ст. 8 ЗУ «Про охорону дитинства» право на достатній життєвий рівень має кожна дитина на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно ст. 18 ЗУ «Про охорону дитинства», діти - члени сім'ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем.

Як зазначено в ч. 2 ст. 27 Конвенції «Про права дитини» Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Зважаючи на вимоги закону та докази, які були досліджені в ході судового розгляду справи, суд приходить до висновку про те, що, навіть при доведеності факта не проживання у спірному житлі понад 1 рік, виключно в інтересах малолітнього ОСОБА_5 слід відмовити в задоволенні позову в цій частині, оскільки задоволення такого позову грубо порушить гарантоване Конституцією та вищеназваними Законами України право неповнолітньої дитини на забезпечення житлом.

При цьому, суд не приймає до уваги посилання позивача на його сумніви відносно батьківства вказаної дитини, оскільки на день слухання справи такі сумніви у судовому порядку підтверджені не були.

А в цілому позовні вимоги задовольняються судом частково.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 47, 48 Конституції України, ст.ст. 3, 10, 11, 57, 58, 59, 60, 209, 212-218 Цивільного процесуального кодексу України, 386, 387, 391, 405 Цивільного кодексу України, ст. 176 Сімейного Кодексу України, ст. ст. 71, 72 Житлового кодексу України, ст.ст. 8, 18 ЗУ «Про охорону дитинства», ч. 2 ст. 27 Конвенції «Про права дитини» ,суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3, неповнолітнього ОСОБА_5 треті особи: ОСОБА_6, ОСОБА_7, Орган опіки та піклування Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації "Про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням" - задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_3 втратившею право користування квартирою АДРЕСА_1.

В іншій частині в задоволенні позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів через Дарницький районний суд м. Києва з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя О.В.Домарєв