Виноградівський районний суд Закарпатської області
___________________________________________________________________________________________________
Справа № 299/951/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14.09.2015 року м.Виноградів

Виноградівський районний суд Закарпатської області у особі головуючого- судді А.А.Надопта, при секретарі С.С.Онисько, за участю позивачів ОСОБА_1, ОСОБА_2 та їх представників ОСОБА_3, відповідача ОСОБА_4 та його представника ОСОБА_5, відповідача ОСОБА_6 та його представника ОСОБА_7, розглянувши у відкритому судому засіданні в залі суду м.Виноградів цивільну справу за позовомПоповича Еміліана Золтановича, ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_6 про солідарне відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої порушенням майнових прав,

В С Т А Н О В И В :

Позовні вимоги мотивовані тим, що 03.08.2013р. ОСОБА_4 на підставі нотаріальної довіреності продав позивачам ОСОБА_2 та ОСОБА_1 автомобіль марки «FORD TRANSIT CONNECT», випуску 2005p., шасі (кузов, рама) №WF0UXXTTPU5CO9434, номерний знак НОМЕР_1, що належав на праві приватної власності Дадьо €.1. У якості оплати вартості вказаного автомобіля ОСОБА_4 отримав від позивачів грошові кошти в розмірі 8 000,00 (вісім тисяч) доларів США та 2 металопластикових вікна вартістю 7 800, 00 грн. (сім тисяч вісімсот грн.. 00 коп.), про що 09,04.2014р. видав відповідну розписку. Оформлення угоди було відкладено через певні об'єктивні причини, в день продажу автомобіля, тобто 03.08.13 p. ОСОБА_4 видав позивачам довіреність, а тому після отримання довіреності позивачі вважали автомобіль своєю власністю, повноцінно користувались ним, проводили його технічне обслуговування та ремонт.

Обгрунтовуючи свої вимоги позивачі вказують, що 31.03.2014р. відповідач ОСОБА_6 попросив у ОСОБА_1 вищезазначений автомобіль, щоб з'їздити у своїх справах до м.Ужгород, пояснивши, що його автомобілі знаходяться в ремонті. ОСОБА_1 дозволив ОСОБА_6 скористатись автомобілем, та останній обіцяв до вечора його повернути, однак в обумовлений час ОСОБА_6 LB. автомобіль не повернув, у зв'язку з чим ОСОБА_2 вимушена була 01.04,14 р. звернутись з заявою до правоохоронних органів, під час перевірки правоохоронними органами позивачам стало відомо, що ОСОБА_4, не попередивши їх ще 01.04.2014 р. видав нотаріальну довіреність на розпорядження проданого їм автомобіля ОСОБА_6. В подальшому 08.04.2014р. ОСОБА_4 скасував, видану ОСОБА_6 довіреність на розпорядження автомобілем, однак ОСОБА_6 встиг перепродати 05.04.2014 р. спірний автомобіль третій особі - ОСОБА_8

ОСОБА_9, обгрунтовуючи свої вимоги позивачі також вказують, що оскільки ОСОБА_8 є добросовісним набувачем спірного автомобілю і це майно не може бути витребуване з його володіння, що фактично порушує право позивачів на володіння та розпоряджання придбаного ними спірного автомобіля, а відтак вважають, що такими спільними діями відповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_6 їм завдано матеріальну шкоду у розмірі 194.120, 00 грн., що складається з 8 000, 00 (вісім тисяч) доларів США по курсу НБУ станом на 25.03.2015р. та 7 800,00 грн., (вартість металопластикових вікон), отримана від них ОСОБА_4 у якості оплати вартості спірного автомобіля.

Крім того, діями відповідачів позивачам завдано і моральну шкоду, яка полягає в тому, що вони вимушені були звертатись до правоохоронних органів для поновлення свого порушеного цивільного права, через незаконне позбавлення права користування автомобілем вимушені були змінювати звичний для них порядок життя, оскільки ОСОБА_2 є приватним підприємцем і автомобіль потрібен їй був для використання у підприємницькій ДІЯЛЬНОСТІ, а відтак, вважаючи, що порушенні їх права позивачі просять суд стягнути З ОСОБА_4 та ОСОБА_6 солідарно на їх користь матеріальну шкоду у сумі 194.120, 00 грн. та моральну шкоду у сумі 30.000, 00 грн., а також судові витрати по справі.

В судовому засіданні позивачі, яких підтримала і їх представник, позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили такі задоволити повністю з підстав, наведених в позовній заві.

ОСОБА_10ОСОБА_4, якого підтримав і його представник, позовні вимоги не визнали в їх задоволенні просили відмовити, в заперечення вимог вказали, що позовні вимоги не ґрунтуються на вимогах закону, оскільки між сторонами була укладена усна домовленість про надання транспортного засобу в позику, а відтак позивачами обраний не вірний спосіб захисту (письмове заперечення долучене до матеріалів справи).

ОСОБА_11ОСОБА_6, якого підтримав і його представник, в судовому засіданні 14.08.2015р. позовні вимоги не визнали в їх задоволенні просили відмовити, оскільки позивачі належних та достовірних доказів своїх вимог суду не надали, зокрема, позивачі не є власниками спірного автомобіля.

Отже, заслухавши сторони та їх представників, дослідивши матеріали справи у їх сукупності та взаємозв»язку, суд приходить до наступного.

Згідно із ст.15 ЦПК України загальні суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Частиною 1 ст.3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод, чи інтересів.

При здійсненні правосуддя (ст.4 ЦПК) у цивільних справах суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом.

Завданнями цивільного судочинства (ст.1 ЦПК) є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ для захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Статтею 6 Європейської Конвенції з прав людини встановлено право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при вирішенні спору щодо його цивільних прав і обов»язків.

З урахуванням наведеного надзвичайно важливого значення набуває необхідність належного з»ясування судом питання щодо того, про захист яких саме прав позивачів йдеться.

Оцінка зібраних по справі доказів має здійснюватися за правилами, передбаченими ст.212 ЦПК України з врахуванням положень ст.ст.57-66 ЦПК України. У відповідності до вимог ст.ст.10,11,60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до вимог цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

З матеріалів справи вбачається, що 03.08.2013р. /а.с.7/ ОСОБА_4 на підставі нотаріальної довіреності уповноважив позивачів ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розпоряджатись належним ОСОБА_9 автомобілем марки «FORD TRANSIT CONNECT», випуску 2005p., шасі №WF0UXXTTPU5CO9434, номерний знак НОМЕР_1, що належав на праві приватної власності ОСОБА_9.

В подальшому, 31.03.2014р. відповідач ОСОБА_6 попросив на один день у відповідача ОСОБА_1 вищезазначений автомобіль, однак в обумовлений час ОСОБА_6 LB. автомобіль не повернув, у зв'язку з чим ОСОБА_2 вимушена була 01.04,14 р. звернутись з заявою до правоохоронних органів. Під час перевірки правоохоронними органами було з»ясовано, що відповідач ОСОБА_4, не попередивши позивачів, ще 01.04.2014р. видав нотаріальну довіреність на розпорядження спірним автомобілем відповідачу ОСОБА_6. В подальшому 08.04.2014р. ОСОБА_4 скасував, видану ОСОБА_6 довіреність на розпорядження автомобілем, однак ОСОБА_6 встиг перепродати 05.04.2014 р. спірний автомобіль третій особі - ОСОБА_8

Обгрунтовуючи свої вимоги позивачі, вважаючи, що між ними та відповідачем ОСОБА_4 було укладено договір купівлі-продажу спірного автомобіля, який він в подальшому передоручив відповідачу ОСОБА_6, який в свою чергу його продав ОСОБА_8, вказують, що вони не можуть витребувати його від ОСОБА_8 як добросовісного набувача, а відтак просять суд солідарно стягнути з відповідачів матеріальну та моральну шкоду, завдану порушення відповідачами їх майнових прав, проте суд не може погодитись з такими доводами позивачів, з огляду на наступне.

Частиною 2 ст.16 ЦК України встановлено способи захисту цивільних прав та інтересів судом, до яких, зокрема належать: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов»язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування морально (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконним рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Отже, застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб»єктивного права, за захистом якого звернулась особа, так і від характеру його порушення, а відтак, з цією метою суд повинен з»ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб.

Між тим застосування такого способу захисту як відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, на що посилаються позивачі, визначається положенням ст.22 ЦК України і проводиться як у договірних зобов»язаннях (ст.611 ЦК), так і в позадоговірних зобов»язаннях.

Загальні положення щодо підстав відповідальності за майнову шкоду визначені в ст.1166 ЦК України, згідно ч.1 якої, зокрема, зазначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим права фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з вимогами ст.55 Конституції України та ст.ст.15,16 ЦК України кожна особа має право на захист судом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Разом з тим, виходячи з положень ст.ст.16,391,386 ЦК України, суд приходить до переконання, що лише власник має право звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право.

Так, з матеріалів справи встановлено, що 03.08.2013р. /а.с.7/ ОСОБА_4 на підставі нотаріальної довіреності уповноважив позивачів ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розпоряджатись належним ОСОБА_9 автомобілем марки «FORD TRANSIT CONNECT», номерний знак НОМЕР_1, що саме ОСОБА_9 є належним та законним власником спірного автомобіля.

Між тим, з пояснень відповідачів вбачається, що 01.04.2014р. до ОСОБА_4 звернувся ОСОБА_6, який повідомив, що купив даний автомобіль у Позивачів, однак вони не можуть йому дати нотаріально посвідчене доручення на розпорядження цим автомобілем, оскільки доручення від 03.08.2013 року, посвідчене приватним нотаріусом Виноградівського районного нотаріального округу ОСОБА_12 за реєстром №3964 не передбачає право передоручення таких повноважень.

Оскільки на руках у ОСОБА_6 були оригінал доручення від ОСОБА_9 на ОСОБА_4, посвідчене 16.01.2013 року приватним нотаріусом Виноградівського районного нотаріального округу ОСОБА_13 за реєстром №110; оригінал доручення від ОСОБА_14 на Позивачів, посвідчене 03.08.2013 року приватним нотаріусом Виноградівського районного нотаріального округу ОСОБА_12 за реєстром №3964; оригінал техпаспорту на даний автомобіль;

ОСОБА_4 мав правові підстави звернутися до приватного нотаріуса ОСОБА_13, який 01.04.2014р. посвідчив доручення за реєстром №868 від ОСОБА_4 на ім»я ОСОБА_6

Суд погоджується з позицією відповідачів, що позовні вимоги про солідарний обов»язок відповідачів щодо відшкодування матеріальної та моральної шкоди не ґрунтується на вимогах чинного цивільного законодавства і зазначена шкода має бути відшкодована особою яка її завдала, з огляду на наступне.

За приписами ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, особа на власний розсуд розпоряджається своїми правами щодо предмета спору і зобовязана належно довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ст.ст.10,11,57-61); про задоволення позову рішення може бути прийняте за умови обґрунтованості та доведеності позовних вимог (ст.ст. 212-215).

Норми глави 82 ЦК поширюються на випадки відшкодування недоговірної шкоди. Шкода, завдана при виконанні договорів, відшкодовується за нормами глави 51 ЦК України.

Як на підставу своїх позовних вимог позивачі стверджують, що за усною домовленістю між фізичними особами ОСОБА_1 та ОСОБА_6 31.03.2014р. автомобіль марки «FORD TRANSIT CONNECT», реєстраційний номер НОМЕР_2, був переданий особисто позивачем ОСОБА_1 в безоплатне користування ОСОБА_6 для поїздки в Ужгород і мав бути повернутий ОСОБА_1 у вечері того-ж дня, а відтак, виходячи з змісту позовної заяви суд вважає, що 31.03.2014р. між ОСОБА_1 та ОСОБА_6 було досягнута усна домовленість про безоплатне використання транспортного засобу для поїздки останього до м.Ужгород строком на 1 день.

Аналізуючи зміст усних домовленостей, які наводяться позивачами в позові, суд приходить до висновку, що між сторонами був укладений договір позички до положень якого застосовуються норми глав 60 та 58 ЦК України.

Хоча, сторонами не було дотримано вимог ч.4 ст.828 ЦК України про письмову форму даного договору, але дії обох сторін свідчать про його укладення, зокрема, ОСОБА_1 своїми діями по передачі автотранспрту та правовстановлюючих документів на нього ОСОБА_6 підтвердив факт виникнення між сторонами відносин позики згідно ст.827 ЦК України, оскільки передав річ (авто) в користування ОСОБА_6 на строк один день. ОСОБА_6 своїми діями по прийняттю авто та правовстановлюючих документів на нього також підтвердив факт виникнення між сторонами відносин позички згідно ст.827 ЦК України та взяв на себе зобов»язання згідно ст.833 ЦК України.

Так, згідно ст.836 ЦК України у разі неповернення речі у встановлений строк позичкодавцю, останній має право вимагати її примусового повернення та відшкодування завданих збитків.

Отже суд приходить до переконання, що передбачені ст.1166 ЦК України підстави відповідальності особи за завдану майнову шкоду застосовуються в разі виникнення між сторонами спору в деліктних зобов»язаннях, а підстави, умови, порядок, межі та розмір відповідальності за шкоду завдану особою, що випливають з договірних зобов»язань відшкодовуються за нормами глави 51 ЦК України.

Таким чином суд вважає, що позов безпідставний і не підлягає до задоволення, оскільки в судовому засіданні не встановлено фактів порушення відповідачами прав позивачів як власників.

ОСОБА_11 до вимог ст.ст.16,22,23,386,611,827,1166 ЦК України та керуючись ст.ст.3,10,11,60,88,212-215 ЦПК України, суд-

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_6 про солідарне відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої порушенням майнових прав відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Закарпатської області протягом 10-ти днів з дня його винесення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Повне рішення суду виготовлене 15.09.2015р.

ГоловуючийОСОБА_15