АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого - судді Гаращенка Д.Р.

суддів Борисової О.В., Волошиної В.М.

при секретарях Івановій А.А., П'ятничук В.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргоюОСОБА_1 на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 08 липня 2015 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Міський житловий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, -

ВСТАНОВИЛА:

Справа № 756/16098/14-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/10912/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Луценко О.М.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Гаращенко Д.Р.
У листопаді 2014 року представник ТОВ «Міський житловий центр» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 в якому просив стягнути з відповідача 3 102,15 грн. заборгованості за надання комунальних послуг та 243,60 грн. витрат на сплату судового збору.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що ТОВ «Міський житловий центр» надає комунальні послуги в будинку АДРЕСА_1. ОСОБА_1 є мешканцем квартири НОМЕР_1 у вказаному будинку. Незважаючи на те, що відповідач отримує комунальні послуги в повному обсязі, він їх не оплачував в період з 01.11.2011 року по 01.11.2014 рік, в результаті чого виник вказаний борг.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 08 липня 2015 року позов задоволено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на його незаконність, не правильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив його скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог посилався на те, що суд першої інстанції ухвалив рішення про стягнення з нього заборгованості, наявність якої не було доведено позивачем. На думку апелянта, обов'язки як по сплаті комунальних послуг, так і їх надання виникають після підписання договору на надання житлово-комунальних послуг, який не був підписаний сторонами.

Також, судом першої інстанції було грубо порушено норми процесуального права, оскільки було проігноровано його клопотання про витребування у позивача документів, які б мали вирішальне значення для правильного вирішення справи.

Крім того, апелянт наголошує на тому, що платіжне доручення, яким позивач підтверджував сплату судового збору, сумнівним, з якого не можна зробити однозначний висновок про те, що судовий збір був сплачений.

ОСОБА_1 у судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити в повному обсязі.

Представник ТОВ «Міський житловий центр» заперечував проти апеляційної скарги та просив її відхилити.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступного.

Судом встановлено, що рішенням Обухівської міської ради Київської області від 06.09.2011 року №911 ТОВ «Міський житловий центр» визнано виконавцем послуг з управління багатоквартирними жилими будинкам та іншими спорудами; зі збирання, сортування і вивезення твердих побутових відходів; з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій; з ремонту приміщень, будинків, споруд на території Обухівської міської ради. (а.с.23)

З рішення Обухівської міської ради Київської області від 18.05.2012 року №534 та додатків до нього вбачається, що ТОВ «Міський житловий центр» є виконавцем вказаних комунальних послуг, в тому числі, в будинку АДРЕСА_1. (а.с.24-29)

ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1, що було встановлено в суді першої інстанції та не заперечувалося ним під час апеляційного розгляду справи.

З розрахунку про нарахування та сплату комунальних послуг абонента ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 вбачається, що заборгованість, станом на 01.11.2014 року складає 3 102,15 грн. (а.с.4)

Враховуючи виниклу заборгованість по сплаті за виконання житлово-комунальних послуг, ТОВ «Міський житловий центр» звернувся до суду з вказаним позовом.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з висновками якого погоджується і колегія суддів, керувався ст.ст. 525, 523, 530 ЦК України, положеннями Закону України «Про житлово-комунальні послуги», Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №572 від 08.10.1992 року, та виходив з того, що власник квартири зобов'язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги.

Оскільки встановлено, що ОСОБА_1 є мешканцем квартири АДРЕСА_1, житлово-комунальні послуги якому надає ТОВ «Міський житловий центр», та станом на 01.11.2014 року існує заборгованість з їх оплати, то позовні вимоги є законними та обґрунтованими.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що відповідач не повинен сплачувати кошти за надані йому комунальні послуги, оскільки між сторонами не був укладений договір, виходячи з наступного.

Згідно ч.3 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ч.5 ст.20 цього Закону плата за користування житлом (квартирна плата) обчислюється виходячи з загальної площі квартири, плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться, крім квартирної плати, за затвердженими тарифами. Наймач зобов'язаний самостійно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги у строки, встановлені законом або договором.

Як правильно встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 являється власником квартири у будинку, в якому ТОВ «Міський житловий центр» є виконавцем послуг з управління будинком та іншими спорудами; зі збирання, сортування і вивезення твердих побутових відходів; з утримання будинку, споруд та прибудинкових територій; з ремонту приміщень, будинку, споруд.

Відповідно до п.1 ч.3 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов'язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору.

Згідно п.3 ч.2 ст.21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», виконавець зобов'язаний, підготувати та укласти із споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором.

Тобто, законодавцем покладено обов'язок по укладанню договору на надання житлово-комунальних послуг, як на споживача, так і на виконавця.

Враховуючи викладене, колегія суддів не може прийняти до уваги вказані доводи апелянта, оскільки відсутність укладеного між сторонами договору про надання житлово-комунальних послуги, не є підставою від звільнення споживача від оплати за отриманні ним послуги.

Не заслуговують на увагу і доводи апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, що призвели до ухвалення незаконного рішення, оскільки як вже було зазначено, суд першої інстанції ухвалив законне рішення, обґрунтовано стягнув з відповідача суму заборгованості за надані йому послуги

Не бере до уваги судова колегія і посилання апелянта на сумніви про сплату позивачем судового збору, оскільки дане питання вирішувалося судом першої інстанції на стадії відкриття провадження по справі та не впливає на правильність вирішення справи по суті. Ухвала ж Оболонського районного суду м. Києва від 17 грудня 2014 року про відкриття провадження по даній справі набрала законної та не оскаржувалася в апеляційному порядку.

Інших доводів про незаконність та необґрунтованість рішення суду першої інстанції апеляційна скарга не містить.

Враховуючи викладене, рішення Оболонського районного суду м. Києва від 08 липня 2015 року колегія суддів вважає обґрунтованим та таким, що ухвалене з додержанням вимог закону. Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, на законність рішення суду першої інстанції не впливають.

Керуючись ст.ст. 218, 303-305, п. 1 ч. 1 ст. 307, ст.ст. 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 08 липня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена протягом 20 днів з дня набрання нею законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді