У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2015 року м. Київ
Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Ситнік О.М., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Диканського районного суду Полтавської області від 23 грудня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 05 лютого 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності на нерухоме майно,

в с т а н о в и в:

У листопаді 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, у якому зазначав, що 21 квітня 2008 року між ним та ОСОБА_3 укладений договір позики, згідно з умовами якого остання отримала у позику грошові кошти у розмірі 20 тис. грн строком до 21 травня 2008 року. Договором було передбачено у разі неповернення грошових коштів звернення стягнення на земельну ділянку площею 3,88 га, кадастровий номер НОМЕР_1, що належить відповідачці на праві власності. ОСОБА_3 грошові кошти у передбачений договором строк йому не повернула.

Рішенням третейського суду при Полтавській торгово-промисловій палаті від 12 червня 2008 року визнано за ОСОБА_2 право власності на спірну земельну ділянку, на підставі якого позивачу виданий виконавчий лист, яким зобов'язано відділ земельних ресурсів Диканського району Полтавської області зареєструвати за ним право власності на вказану земельну ділянку. Реєстрація права власності на цю земельну ділянку за позивачем проведена не була, оскільки виконавчий лист було втрачено.

ОСОБА_2 просив визнати за ним право власності на земельну ділянку площею 3,88 га, кадастровий номер НОМЕР_1, що знаходиться на території Водянобалківської сільської ради Диканського району.

Рішенням Диканського районного суду Полтавської області

від 23 грудня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 05 лютого 2015 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалу суду апеляційної інстанції та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про перевагу одних доказів над іншими.

Судами першої та апеляційної інстанцій, відповідно до ст. 212 ЦПК України, повно, всебічно досліджено і оцінено обставини у справі, надані сторонами докази, правильно визначено юридичну природу спірних правовідносин та закон, який їх регулює.

Суди обґрунтовано відмовили у задоволенні позову відповідно до

п. 15 розділу X Перехідних положень Земельного кодексу України із змінами, внесеними до нього Законом України від 19 грудня 2006 року

№ 490-V «Про внесення змін до Земельного кодексу України щодо заборони продажу земель сільськогосподарського призначення до прийняття відповідних законодавчих актів», що набрав законної чинності 13 січня

2007 року, оскільки укладення договору позики та винесення вказаного рішення Третейського суду відбулося у період дії заборони на відчуження земельних ділянок сільськогосподарського призначення.

Доводи касаційної скарги на правильність висновків судів не впливають та їх не спростовують.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи, суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі.

На підставі наведеного та керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Відмовити ОСОБА_2 у відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності на нерухоме майно.

Додані до касаційної скарги матеріали повернути особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ О.М. Ситнік