АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження 22-ц/796/1366/2015 Доповідач - Слободянюк С.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді - Слободянюк С.В.,

суддів - Корчевного Г.В., Лапчевської О.Ф.

при секретарі - Шалапуді Н.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Житлово-будівельного кооперативу «Восток» на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 28 жовтня 2014 року за позовом скаргою Житлово-будівельного кооперативу «Восток» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, -

В С Т А Н О В И Л А:

30 липня 2014 року Житлово-будівельний кооператив (далі ЖБК) «Восток» звернулись в суд з наведеним позовом, уточнивши позовні вимоги (а.с.85), просили суд стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за житлово-комунальні послуги за період 01 січня 2001 року до 01 червня 2014 року в сумі 25 892,59 грн. з урахування індексу інфляції (9314,94 грн.) та 3% річних (2954,15 грн.), а також - стягнути судові витрати в сумі 2192,40 грн. (а.с.94).

Рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 28 жовтня 2014 року (а.с.122-126) позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ЖБК «Восток» заборгованість за житлового комунальні послуги з період з 01 серпня 2011 року до 01 червня 2914 роу в сумі 1845,25 грн., інфляційні витрати в сумі 185,45 грн., 3% річних від суми боргу 55,36 грн.; витрати на правову допомогу у розмірі 46,91 грн.; судовий збір - 243,60 грн., а всього стягнуто - 2376,57 грн.

В решті позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції позивач - ЖБК «Восток» подали апеляційну скаргу, в якій з посиланням на порушення судом норм матеріального та процесуального права, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення, ухвалення нового рішення про задоволення позову у повному обсязі.

Апелянт посилається на те, що відповідачами здійснюється оплата за житлово-комунальні послуги з перевищенням місячних нарахувань; безпідставно відмовлено у стягненні судових витрат, пов*язаних з наданням юридичних послуг. Між позивачем і ТОВ «Київський центр права» укладено договір про надання юридичних послуг, оплата за такі послуги позивачем здійснена відповідно до наданих квитанцій.

В судовому засіданні представники ЖБК «Восток» - Зозуля Н.О., Воловик К.С. підтримали апеляційну скаргу, відповідачка ОСОБА_2, її представник ОСОБА_9 та відповідач ОСОБА_4 скаргу не визнали.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку про відхилення скарги з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, що відповідачці ОСОБА_2 на праві власності належить АДРЕСА_1, що не заперечується сторонами і підтверджено реєстраційним посвідченням від 20 квітня 1994 року (а.с.112-114).

Згідно довідки Форми №3 від 27 липня 2014 року ЖБК «Восток» у вказаній квартирі зареєстрована як ОСОБА_2, так і ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 (а.с.11).

Згідно зі ст. 322 ЦК України тягар утримання майна покладається на власника, а саме: власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 151, 162 Житлового кодексу Української РСР громадяни, які мають у приватній власності жилий будинок (квартиру), зобов'язані забезпечувати його схоронність, провадити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати в порядку придомову територію. Плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами.

Згідно зі ч.2 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Одним із обов'язків споживача є здійснення оплати за житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом (ч.3 ст.20 Закону).

Відповідно до п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 572 від 08 жовтня 1992 р. «Про механізм впровадження Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» власник та наймач (орендар) квартири, житлового приміщення у гуртожитку зобов'язаний: укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем відповідно до типового договору; оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Згідно наданої довідки про заборгованість за житлово-комунальні послуги (а.с.94-97), позивачем нараховано борг, починаючи з 2001 року до червня 2014 року.

Матеріали справи містять копію чинного рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 28 лютого 2014 року (а.с.106), за позовом ОСОБА_2 до ЖБК «Восток» про визнання недійсним борг за житлово-комунальні послуги у розмірі 15 950,70 грн.

Як було встановлено вказаним рішенням, заборгованість виникла у 2005 році, яким чином виникла заборгованість позивачка пояснити не могла, копій квитанцій не надано. Водночас, цим же рішенням було встановлено, що представником ЖБК «Восток» не було надано суду доказів на підтвердження того, яким чином та коли саме виникла заборгованість у позивачки.

У наданих запереченнях на позовну заяву представником відповідачки ОСОБА_2 ставилось питання про застосування строку позовної давності (а.с.60).

Відповідно до ст.257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

За ч.3. ч.4 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення, сплив позовної давності.

Як вбачається з позовної заяви, ЖБК «Восток» звернулось до суду з позовом до відповідачів про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги 30 липня 2014 року.

Матеріали справи містять копію ухвали цього ж суду від 04 липня 2014 року, якою відмовлено у прийняття заяви від позивача про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги (а.с.12,13). З позовом позивач звернувся в суд 30 липня 2014 року.

Застосувавши строк позовної давності, суд першої інстанції правильно зазначав, що звернення до суду із заявою про видачу судового наказу не є поважною причиною пропуску позовної давності, оскільки за правилами ч.5 ст.261 ЦК України сума заборгованості має бути обрахована в межах загального строку позовної давності до звернення ЖБК «Восток» в суд з 01 серпня 2011 року по 01 червня 2014 року з урахуванням позовних вимог в частині стягнення суму боргу по 01 червня 2014 року.

Колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції, що стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги підлягає саме з відповідачки ОСОБА_2, яка є єдиним власником квартири.

Також, є правильним висновок щодо стягнення заборгованості в межах строку позовної давності за період з 01 серпня 2011 року по 01 червня 2014 року у розмірі - 1845,24 грн., урахування інфляційних витрат у розмірі - 185,45 грн. та 3% річних від суми боргу у розмірі - 55,36 грн., а всього - 2086,06 грн.

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що відповідачкою ОСОБА_2 визнався факт наявності боргу, спростовується матеріалами справи, зокрема, вищенаведеним рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 28 лютого 2014 року, предметом розгляду якого було оспорювання ОСОБА_2 наявність боргу за житлово-комунальні послуги.

Не заслуговують на увагу і доводи апеляційної скарги щодо стягнення у солідарному порядку з відповідачів заборгованості за житлово-комунальні послуги з тих підстав, що, як було встановлено судом, лише відповідачка ОСОБА_2 є власником квартири, а тому вона несе відповідальність за виниклу заборгованість.

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги стосовного того, що судом першої інстанції не стягнуто витрат на правову допомогу у повному обсязі з таких підстав.

Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов*язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

За матеріалами справи вбачається, між ТОВом «Київський центр права» та ЖБК «Восток» 12 червня 2014 року укладено договір про надання юридичних послуг строк дії зазначено один рік, однак строк дії договору у п.3.2 проставлено до 01 червня 2014 року. Виправлень до договору не вносилось.

Відповідно до цього договору виконавцем юридичних послуг є ТОВ «Київський центр права», ЖБК «Восток» виступає замовником таких послуг (а.с.18-19).

Однак, участь у справі приймали представники ЖБК «Восток», які діяли на підставі довіреностей, виданих ЖБК «Восток» на ім*я Зозулі Н.О. довіреність від 28 липня 2014 року та на ім*я Воловика К.С. довіреність від 10 червня 2014 року (а.с.33,163,171). Відповідно до цих довіреностей саме ЖБК «Восток», уповноважував вказаних осіб представляти його інтереси в суді.

Суду не було надано даних на підтвердження того, що відповідно до вищенаведеного договору про надання юридичних послуг ТОВом «Київський центр права» надались довіреності на будь-яких осіб щодо участі у судових засіданнях в інтересах ЖБК «Восток», тому не вбачалось підстав для стягання судових витрат, пов*язанних з наданням правової допомоги в судових засідання.

Зозуля Н.О. та Воловик К.С. діяли виключно як представник ЖБК «Восток» за довіреностями вказаної юридичної особи.

Позовна заява подана Зозулею Н.О. в інтересах ЖБК «Восток». Стягнення з відповідачки суми за складання позовної заяви пропорційно від задоволених вимог останньої не оскаржувалось.

Відповідно до квитанції про оплату за складання позовної заяви в сумі 568,40 грн., суд дійшов обгрунтованого висновку, стягнувши суму у розмірі 46,91 грн., що становить 8% від заявленої суми позивачем.

Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, то судові витрати присуджуються пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Правильним є висновок суду про відмову у стягненні судових витрат за подачу заяви до суду про видачу судового наказу, оскільки, як зазначав суд першої інстанції, така заява не є предметом розгляду у даній справі.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку про те, що судом першої інстанції дана належна оцінка доводам сторін у сукупності з наданими сторонами доказами, висновки суду відповідають обставинам справи, доводи, викладені у апеляційній скарзі, не спростовують їх, тому відсутні підстави для скасування оскаржуваного рішення.

Керуючись ст.ст.303,307,308, 313 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Житлово-будівельного кооперативу «Восток» відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 28 жовтня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: