Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів cудової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна О.П.,

суддів: Гончара В.П., Дербенцевої Т.П.,

Остапчука Д.О., Савченко В.О.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» в особі Філії «Центральне регіональне управління» Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, які діють в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх ОСОБА_5, ОСОБА_6, треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Авдієнко В.В., Оболонський районний відділ Державної міграційної служби України в м. Києві, служба у справах дітей Оболонської районної у м. Києві державної адміністрації про звернення стягнення на предмет іпотеки, виселення та зняття з реєстраційного обліку, за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 26 листопада 2014 року та рішення апеляційного суду м. Києва від 12 лютого 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2013 року публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит» (далі - ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит») звернулося до суду із позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, які діють в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх ОСОБА_5, ОСОБА_6, треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Авдієнко В.В., Оболонський районний відділ Державної міграційної служби України в м. Києві, служба у справах дітей Оболонської районної у м. Києві державної адміністрації про звернення стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 44,60 кв.м, жилою площею 29,70 кв.м шляхом визнання права власності на зазначене майно за публічним акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит» за ціною визначеною на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності на момент проведення державної реєстрації права власності на зазначене майно, на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 46-06-І/03 від 14 липня 2006 року у розмірі 1 855 535,85 грн.; виселити без надання іншого житла відповідачів зі зняттям з реєстраційного обліку з житлового приміщення та стягнути судовий збір.

Вимоги мотивовано тим, що 14 липня 2006 року між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_3 укладений кредитний договір № 46-06-І/03, згідно якого відповідачу надано кредит у сумі 64 000,00 дол. США, строком до 13 липня 2021 року, зі сплатою 11,6 % річних за користування кредитом. Виконання зобов'язань за указаним кредитним договором забезпечено іпотекою за договором від 14 липня 2006 року, предметом якого є квартира АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу від 14 липня 2006 року.

Посилаючись на те, що внаслідок порушення позичальником строку та порядку погашення кредиту утворилася заборгованість, яка станом на 19 серпня 2014 року становить 1 855 535,85 грн., із яких: 386 099,79 грн. -заборгованість за кредитом; 82 307,76 грн. - прострочена заборгованість за кредитом; 4 225,98 грн. - строкова заборгованість по процентам; 252 826,82 грн. - прострочена заборгованість по процентам; 33 774,00 грн. - прострочена заборгованість по комісії; 1 096 301,10 грн. - пеня, позивач просив задовольнити позов.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 26 листопада 2014 року позов задоволено частково.

Звернуто стягнення на квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 44,60 кв.м, жилою площею 29,70 кв.м та належить ОСОБА_3 шляхом проведення прилюдних торгів згідно Закону України «Про виконавче провадження» за початковою ціною встановленою на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, визначеною на підставі оцінки проведеної суб'єктом оціночної діяльності, незалежним експертом на стадії оцінки майна, під час проведення виконавчих дій. Вирішено питання про розподіл судових витрат. В задоволенні решти вимог відмовлено.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 12 лютого 2015 року скасовано рішення суду першої інстанції від 26 листопада 2014 року, у задоволенні позову ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в особі Філії «Центральне регіональне управління» ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, які діють в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх ОСОБА_5, ОСОБА_6, треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Авдієнко В.В., Оболонський районний відділ Державної міграційної служби України в м. Києві, служба у справах дітей Оболонської районної у м. Києві державної адміністрації про звернення стягнення на предмет іпотеки, виселення та знаття з реєстраційного обліку відмовлено.

У касаційній скарзі публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит» в особі Філії «Центральне регіональне управління» Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» в особі представника, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

У справі встановлено, що рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 26 листопада 2014 року звернуто стягнення на квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 44,60 кв.м, жилою площею 29,70 кв.м, що належить ОСОБА_3, шляхом проведення прилюдних торгів згідно Закону України «Про виконавче провадження» за початковою ціною встановленою на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, визначеною на підставі оцінки проведеної суб'єктом оціночної діяльності, незалежним експертом на стадії оцінки майна, під час проведення виконавчих дій. Вирішено питання про розподіл судових витрат. В задоволенні решти вимог відмовлено.

Задовольняючи позовні вимоги в частині звернення стягнення на предмет іпотеки, суд першої інстанції не звернув уваги на заяву позивача про зміну предмета позову, в якій ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» просив звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на це майно та виніс рішення, яким звернув стягнення на предмет іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів згідно Закону України «Про виконавче провадження» за початковою ціною встановленою на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, визначеною на підставі оцінки проведеної суб'єктом оціночної діяльності, незалежним експертом на стадії оцінки майна, під час проведення виконавчих дій.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у позові, апеляційний суд виходив з того, що позичальник ОСОБА_3 одержав кредит в іноземній валюті, у забезпечення виконання зобов'язання передав в іпотеку квартиру, яка використовується як місце постійного проживання позивальника, іншого житла у нього немає, враховуючи Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» у контексті обставин даної справи та заявлених вимог, на час дії цього Закону такий позов не може бути задоволений.

Проте з такими висновками судів погодитись не можна.

Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до ч.1 ст. 3 Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» цей Закон набирає чинності з дня його опублікування та втрачає чинність з дня набрання чинності законом, який врегульовує питання особливостей погашення основної суми заборгованості, вираженої в іноземній валюті, порядок погашення (урахування) курсової різниці, що виникає у бухгалтерському та/або податковому обліку кредиторів та позичальників, а також порядок списання пені та штрафів, які нараховуються (були нараховані) на таку основну суму заборгованості.

Чинність вказаного Закону на час ухвалення рішення уразі задоволення позову, є підставою для визначення порядку його виконання, зокрема вказівка на те, що рішення не підлягає примусовому виконанню на період чинності вказаного Закону.

Суд апеляційної інстанції, вирішуючи вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки, не врахував того, що Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» встановлено лише заборону примусового стягнення нерухомого житлового приміщення.

За визначенням ст. 1 Закону України «Про іпотеку», іпотекою є вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом.

Відповідно до п. 43 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ» від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо мешканці добровільно не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки, протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк.

Відмовляючи у позові в частині виселення із житлового приміщення суд першої інстанції виходив з того, що матеріали справи не містять доказів отримання відповідачами письмової вимоги про виселення, яка є обов'язковою умовою при задоволенні позову про виселення, але як вбачається з матеріалів цивільної справи, відповідачі отримали вимогу про виселення 17 липня 2013 року.

Ураховуючи, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, належним чином не встановлені, судами порушено норми матеріального та процесуального права, судові рішення не відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості. Зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для скасування судових рішень із передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, -

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» задовольнити частково.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 26 листопада 2014 року та рішення апеляційного суду м. Києва від 12 лютого 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.П. Касьян

Судді: В.П. Гончар

Т.П. Дербенцева

Д.О. Остапчук

В.О. Савченко