Провадження №2/554/52/2015
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2015 року м. Полтава

Октябрський районний суд м.Полтави у складі:

головуючого-судді: Чуванової А.М.

з участю секретарів: Ігнатенко С.Ю., Кучеренко В.В., Юркіної Ю.Є., Шевченко О.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому вказав, що у ЗАТ КБ «Приватбанк» (правонаступником якого є позивач по справі) з відповідачем був укладений договір №DNH4KP76230072 від 04.09.2006 року, за яким відповідач отримав кредит у розмірі 8074,30 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 25,08% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Посилаючись на те, що відповідач, всупереч норм закону та умов договору, зобовязання за вказаним договором не виконав, станом на 05.11.2014 року створилась заборгованість, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитом 2973,84 гривень, заборгованість по процентам за користування кредитом 18395,95 гривень, пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором 37185,92 гривень; штраф (фіксована частина) - 500 гривень, 2927,79 гривень - штраф (процентна складова), а всього: 61983,50 гривень.

Представник позивача ОСОБА_2 в судовому засіданні позов підтримав, просив його задовольнити повністю. Додатково пояснив, що остання проплата, а саме: за реалізацію моторолера відповідача, була проведена 14.07.2011 року. Строк позовної давності не сплинув, оскільки п.5.5. договору передбачено строк позовної давності у 5 років.

Відповідач ОСОБА_1 в судовому засіданні позов не визнав, пояснив, що він дійсно брав кредит на покупку моторолера, суми платив більші ніж треба, потім банк забрав моторолера на реалізацію, сказали, що вже все сплачено, проте через 9 місяців знову його стали чіпати. Останній платіж він зробив у 2007 році, в 2008 році банк забрав моторолера, в 2011 році він нічого не сплачував. Заяву він підписував, проте з умовами він не знайомий та не підписував їх. Просить застосувати строк позовної давності, та відмовити у задоволенні позову.

Представник відповідача ОСОБА_3 в судовому засіданні позов не визнав, пояснив, що немає висновку експерта щодо вартості переданого майна, щодо продажу майна. Просив застосувати строк позовної давності, оскільки в договорі відсутній 5-річний строк позовної давності; правила додані зовсім інші до заяви; останній платіж був у 2007 році. Наполягав на відмові у задоволенні позову.

Суд, заслухавши учасників процесу, дослідивши письмові матеріали справи, матеріали справи №554/6500/13-ц, кредитну справу, вважає позов таким, що не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст.ст.610,611 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання); у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ст.60 ЦПК України: кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу; докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі; доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що 04.09.2006 року відповідач підписав заяву про бажання отримати кредит у позивача на суму 8074,30 гривень на придбання моторолера В-08, вартістю 7211 гривень, де не було зазначено ні кредитного ліміту, який надає банк, ні базової процентної ставки за кредитом, ні щомісячної комісії.

Суд вважає, що позивач не обґрунтував позовні вимоги, фактично не зробив розрахунок заборгованості. Банком надана роздруківка, згідно якої 14.07.2011 року зарахована остання сума 1600 гривень. Тоді як відповідач заперечує існування заборгованості, вказує, що він сплатив борг, останній платіж він зробив 05.12.2007 року (а.с.104). Моторолер у нього забрали в 2008 році, проте до цього часу його ніхто не повідомив про реалізацію цього майна, його вартість, умови реалізації.

Відповідно до заяви позичальника товар є предметом застави та відповідно до п.2.3, 2.4, 2.5 Умов являється забезпеченням зобовязань (а.с.46).

Як стверджує представник позивача, моторолер був реалізований, кошти в сумі 1600 гривень були спрямовані на погашення кредиту 14.07.2011 року.

З вказаною сумою реалізації моторолера сторона відповідача не згодна. Будь-які докази, що саме за таку ціну реалізовано предмет застави в матеріалах справи та в кредитній справі відсутні. Надана представником позивача роздруківка про зарахування вище вказаної суми коштів на погашення кредиту достовірно не підтверджує зазначених обставин.

Тобто, Банк провів процедуру звернення стягнення на предмет застави в позасудовому порядку та мав при цьому діяти відповідно до вимог Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень».

Проте, як свідчать матеріали справи та встановлені судом обставини, Банком звернення стягнення на предмет застави в позасудовому порядку проведено без додержання вимог Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень». Зокрема: без направлення боржнику письмового повідомлення про порушення забезпеченого обтяженням зобов'язання, з істотним порушенням правил продажу заставного майна, процедури розподілу коштів від реалізації заставного майна.

Суд не приймає до уваги надані позивачем письмові докази, які у відповідності до ст.ст. 58, 60 ЦПК не є належними, оскільки вони не дали достатніх підстав для достовірного та беззаперечного встановлення того, що кредитний договір 04.09.2006 року був укладений між сторонами, та на даний час існує по ньому заборгованість.

Зокрема, суд зазначає: позивач у позові посилається на те, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання кредиту фізичним особам «Розстрочка» складає між ним і Банком Договір. У "Заяві позичальника" (а.с.46) зазначено, що позичальник ознайомився та згоден з Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (СТАНДАРТ), і "своїм підписом він підтверджує факт про надану йому повну інформацію про умови кредитування… ". Банк додав до позовної заяви зміст Умов, які не містять підпису відповідача. На підтвердження того, що при укладенні кредитного договору позичальник був ознайомлений саме з тим змістом Умов, текст яких міститься в матеріалах справи, - матеріали цивільної справи не містять і Банк будь-яких доказів з цього приводу суду також не надав ( ас. 47-50). Більше того, у справі №554/6500/13-ц за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 та ОСОБА_4 за цим же кредитним договором містяться зовсім інші Умови надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (СТАНДАРТ)(а.с.8-10).

Таким чином, суд вважає, що фактично визначена в законі письмова форма договору не була дотримана, а умови та правила надання банківських послуг не є кредитним договором.

Про необґрунтованість та безпідставність позовних вимог свідчить і той факт, що в матеріалах кредитної справи відсутні будь-які договори поруки в забезпечення зобовязань ОСОБА_1, але в матеріалах справи №554/6500/13-ц наявний договір поруки №DNH4KP76230072 від 25.09.2008 року з ОСОБА_4

Щодо доводів сторони відповідача про пропуск ПАТ КБ "ПриватБанк" позовної давності, суд виходить з наступного.

Статтею 256 ЦК України передбачено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 257 ЦК загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Частиною 1 ст. 259 ЦК України передбачається, що позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Згідно ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

За статтею 267 ЦК 2. Заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. 3. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. 4. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. 5. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

З доданої Банком до позовної заяви ксерокопії Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (СТАНДАРТ) вбачається, що вони містять загальні положення про умови надання названих споживчих кредитів, та не є домовленістю сторін про збільшення строку позовної давності в розумінні ст.259 ЦК України. Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 11.03.2015 року у справі №6-16цс15, яка має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права у відповідності до ст. 360-7 ЦПК України.

При вирішенні даної справи суд зазначає наступне.

Рішенням Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням 50 народних депутатів України щодо офіційного тлумачення окремих положень частини першої статті 4 Цивільного процесуального кодексу України від 01.12.2004 N 18-рп/2004 (справа про охоронюваний законом інтерес) визначено, що поняття "охоронюваний законом інтерес", що вживається в частині першій статті 4 Цивільного процесуального кодексу України та інших законах України у логічно-смисловому зв'язку з поняттям "права", треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об'єктивного і прямо не опосередкований у суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загально правовим засадам.

З урахуванням наведеного, оскільки прав та охоронюваних законом інтересів відповідача не порушено, бо суд відмовляє позивачу у позові по суті в зв'язку з безпідставністю та необґрунтованістю позовних вимог, питання порушення строку позовної давності (за даних обставин) не впливає на суть винесеного рішення і відповідно, строк позовної давності, як спосіб захисту саме порушеного права, при вирішенні даного спору застосуванню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.10,11,60,212-215,360-7 ЦПК України, ст.ст.207,259,256,257,266,267,526,610,611 ЦК України, суд,-

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Полтавської області через Октябрський районний суд м.Полтави шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які беруть участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: А.М.Чуванова