Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/1444/15 Головуючий у суді І-ї інстанції Іванова Н. Ю.
Доповідач Головань А. М.
УХВАЛА

Іменем України

24.06.2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого - Голованя А.М.

суддів - Гайсюка О.В., Письменного О.А.

при секретарі - Дімановій Н.І.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кіровограді апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 20 квітня 2015 року, за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа приватний нотаріус Бабіч Лідія Юріївна, про визнання договору довічного утримання недійсним та визнання права на спадкування за заповітом і

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2013 року ОСОБА_2 звернулася в суд з зазначеним позовом, обгрунтовуючи його тим, що 15 жовтня 2012 року ОСОБА_5 склала заповіт, посвідчений приватним нотаріусом, яким заповідала належне їй майно.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 померла і позивач в строки передбачені законом звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, де дізналась, що спадкодавець ОСОБА_5, ще до складання заповіту, а саме 26 травня 2010 року, уклала договір довічного утримання з ОСОБА_3, відповідно якого, остання отримала у власність будинок АДРЕСА_1.

Вважає, що ОСОБА_3 не виконувала належним чином свої зобов'язання за договором довічного утримання, а тому ОСОБА_5 заповіла своє майно їй.

Оскільки вона не може оформити свої спадкові права на спірний будинок, просила визнати договір довічного утримання недійсним та визнати за нею право на спадкування.

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 19 грудня 2013 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Кіровоградської області від 05 лютого 2014 року, у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання договору довічного утримання недійсним та його розірвання, визнання права на спадкування за заповітом -відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02 липня 2014 року зазначені рішення районного суду та ухвалу апеляційного суду скасовано, в частині позову ОСОБА_2 про визнання договору довічного утримання недійсним та визнання права спадкування за заповітом, справу у цій частині передано на новий розгляд до суду першої інстанції. В решті судові рішення залишено без змін.

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 20 квітня 2015 року ОСОБА_2 в задоволенні позовних вимог про визнання договору довічного утримання недійсним, визнання права на спадкування за заповітом - відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 витрати на правову допомогу в сумі 2481,28 грн.

В апеляційній скархі ОСОБА_2 ставиться питання про скасування рішення суду через порушення норм матеріального та процесуального права з ухваленням нового рішення про задоволення позову.

Третя особа нотаріус Бабіч Лідія Юріївна, яка належним чином була повідомленою про час та місце розгляду справи в судове засідання апеляційного суду не прибула.

Заслухавши доповідача, пояснення позивача ОСОБА_2 та її представника, які підтримали доводи скарги, заперечення проти скарги представника ОСОБА_3, перевіривши законність і обгрунтованість рішення суду, в межах визначених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Вирішуючи спір суд першої інстанції виходив з того, що невиконання відповідачем обов'язків за договором довічного утримання не може бути підставою для визнання цього правочину недійсним. Також не може бути визнаним за позивачем право на спірне майно в порядку спадкування, яке на час смерті спадкодавця їй не належало, оскільки за договором довічного утримання було передано нею іншій особі.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Судом першої інстанції установлено, що 26 травня 2010 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 укладено договір довічного утримання, згідно з яким відчужувач передала у власність відповідачу будинок АДРЕСА_1.

15 жовтня 2012 року ОСОБА_5 склала заповіт, яким усе своє майно заповідала ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть.

ОСОБА_2 звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, де і дізналася про наявність договору довічного утримання.

ОСОБА_3 зареєструвала право власності на будинок АДРЕСА_1.

Відповідно до ст. 744 ЦК України, за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов'язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою ст. 203 ЦК України.

Згідно ст. 203 ЦК України: 1. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, 2. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. 4. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. 5. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. 6. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Як правильно зазначив суд першої інстанції, обставини на які посилається позивач, а саме невиконання відповідачем умов договору довічного утримання, в частині обов'язків останнього утримувати ОСОБА_5, не є підставою для визнання спірного договору недійсним у розумінні ст. ст. 203, 215 ЦК України.

Невиконання або неналежне виконання договору довічного утримання не може бути причиною для визнання його недійсним, у цьому разі сторона вправі вимагати розірвання договору або застосування інших встановлених наслідків, а не визнання угоди недійсною.

Також, не може бути підставою для визнання договору довічного утримання недійсним і складання заповіту на спадкоємця відмінного від особи, котрій спадкодавець раніше відчужив майно за договором довічного утримання

Крім цього, ОСОБА_2 просить визнати за нею право на спадкування за заповітом на будинок АДРЕСА_1.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять всі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті.

Колегія суддів погоджується з висновком суду, який зазначив, що на час відкриття спадщини спірний,будинок був власністю відповідача і не входив до складу спадщини, тому позовна вимога про визнання права на спадкування за заповітом задоволенню не підлягає.

Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Згідно розрахункових квитанцій відповідачем була здійснена оплата правових послуг згідно договору від 08.08.2014 року у розмірі 4 000 грн.

Але, враховуючи положення Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», суд стягнув з відповідача на користь позивача тільки доведену частину цих витрат, а саме: за участь у судових засіданнях в сумі 1981,28 грн., виходячи із розрахунку (1218 грн. мінімальна заробітна плата х 40 %= 487,20 грн. х 4 години 04 хвилин); за вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням - 500 грн., а всього 2481,28 грн.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги, які зводяться до того, що суд в порушення закону не дослідив психічне здоров'я ОСОБА_3, яка перебувала на стаціонарному лікуванні в психіатричній лікарні з приводу гострого поліморфного розладу та не врахував покази свідків, за якими відповідач не здійснювала належного догляду ОСОБА_5 не спростовують висновків суду і не дають підстав вважати, що судом при вирішенні позову порушені або неправильно застосовані норми матеріального чи процесуального права.

Рішення суду відповідає вимогам закону та матеріалам справи і підстав для його зміни чи скасування немає.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 20 квітня 2015 року залишити без змін

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскарженою шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: