Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
№ 22-ц778/1964/15 Головуючий у 1 інстанції: Марченко Н.В.
Суддя-доповідач: Стрелець Л.Г.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2015 р. м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізькій області у складі:

головуючого Стрелець Л.Г.

суддів Боєвої В.В.

Каракуші К.В.

при секретарі: Мосіній О. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 05 лютого 2015 року по справі за позовом ОСОБА_3 до Першої державної нотаріальної контори, Реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції про виключення майна з під арешту, -

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2014 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до Першої державної нотаріальної контори, Реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції про виключення майна з під арешту.

В обґрунтування позову зазначала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її чоловік ОСОБА_4.

Після його смерті відкрилась спадщина на спадкове майно, а саме: житловий будинок АДРЕСА_1.

При оформленні спадщини в нотаріальній конторі, було виявлено наявність обтяження (арешту) на зазначений житловий будинок, що накладений 03.11.2000 року Першою державною нотаріальної конторою на підставі ухвали Заводського районного суду м. Запоріжжя від 02.11.2000 року.

На її звернення до Першої Запорізької державної нотаріальної контори з заявою про зняття обтяження, отримала відмову у знятті заборони на відчуження нерухомого майна та рекомендацію звернутися до Державної реєстраційної служби.

При зверненні до Реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції також отримано відмову у знятті заборони на відчуження у зв'язку з тим, що система державної реєстрації речових прав на нерухоме майно запроваджена лише з 01.01.2013 року, у Державному реєстрі відсутні відомості про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, реєстрація яких була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення.

Зазначає, що за матеріалами справи № 2-1409/2000, що перебуває в архівному відділі Заводського районного суду м. Запоріжжя за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання рішення виконкому Заводської РДА недійсним, визнання права власності на право на спадщину недійсним, визнання права власності на 1/2 частину домоволодіння, наявна тільки ухвала Заводського районного суду м. Запоріжжя від 17.09.2002 року про припинення провадження у справі.

Інших будь-яких матеріалів, зокрема ухвали Заводського районного суду м. Запоріжжя від 02.11.2000 року про заборону на відчуження нерухомого майна зазначена справа не має.

На сьогоднішній день повністю виключена можливість зняття арешту на нерухоме майно, адже власник будинку помер, а вона як спадкоємець нерухомого майна не має можливості вчинити дії щодо звільнення майна з під арешту.

Посилаючись на зазначені обставини просила суд виключити житловий будинок АДРЕСА_1 що належить на праві власності померлому ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 з під арешту, зобов'язати відповідачів виконати відповідні дії, щодо виключення спірного будинку з під арешту.

Рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 05 лютого 2015 року у задоволені позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 зазначає, що рішення ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, тому просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Відповідно ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер чоловік позивачки ОСОБА_4 (а.с.6). Після його смерті відкрилась спадщина, яку позивачка прийняла за законом: а саме житловий будинок АДРЕСА_1.

При оформленні спадщини в нотаріальній конторі було виявлено наявність обтяження ( арешт) на спадкове майно-житловий будинок АДРЕСА_1, що накладений 03.11.2000 року Першою державною нотаріальною конторою на підставі ухвали б/н Заводського районного суду м. Запоріжжя від 02.11.2000 року. Зазначений арешт було накладено в порядку забезпечення позову по справі за позовом ОСОБА_3 До ОСОБА_4 про визнання рішення виконкому Заводської райдержадміністрації недійсним, визнання права власності на право на спадщину недійсним, визнання права власності на ? частину домоволодіння. Ухвалою Заводського районного суду м. Запоріжжя від 17.09.2002 року провадження по вказаній справі закрито у зв'язку з відмовою позивача від позову, проте заходи забезпечення позову застосовані відповідно до ухвали цього ж суду від 02.11.2000 року зняті не були.

В пункті 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року „Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" роз'яснено, що заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті. Зважаючи на це, суд при задоволенні позову не вправі скасовувати вжиті заходи до виконання рішення або зміни способу його виконання, за винятком випадків, коли потреба в забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінились обставини, що зумовили його застосування.

З викладеного вбачається, що заходи забезпечення позову скасовуються судом, який їх застосував за заявою сторони у цивільній справі у зв'язку з тим, що потреба у їх існуванні відпала.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач послалась на постанову Пленуму Верховного Суду УРСР від 27.08.1976 року № 6 „Про Судову практику в справах про виключення майна з опису", яка не може бути застосована у даному випадку, оскільки стосується правовідносин, що виникають при опису майна та накладенні арешту у кримінальних справах.

Відмовляючи у задоволенні зазначених вимог, суд, враховуючи фактичні обставини справи, правильно послався на те, що обраний позивачкою спосіб захисту не передбачений законом.

Висновок суду є обґрунтованим та таким, що погоджується з вимогами матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів.

Захист цивільних прав -це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

У разі порушення цивільного права у потерпілої особи виникає право на застосування конкретного способу захисту, який залежить від виду порушення, тобто особа має право обирати той спосіб захисту, який відповідає характеру порушення її права чи інтересу.

За вимогами ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Виходячи з принципу диспозитивності та змагальності цивільного процесу, суд не має право обирати спосіб захисту на власний розсуд.

Під способом захисту суб"єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення( визнання) порушених, оспорюваних прав.

Загальний перелік таких способів захисту надається у ст. 16 ЦК України.

Власник порушеного права, як правило, може скористатися не любим, а конкретним способом захисту свого права, який визначається законом, що регулює конкретні правовідносини.

Таким чином, наведені в апеляційній скарзі доводи та зміст оскаржуваного рішення не дають підстав для висновку, що судом при розгляді справи допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які передбачені ст. 309 ЦПК України як підстави для скасування рішення.

Керуючись ст.ст. 307,308,314,317 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 05 лютого 2015 року в цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте вона може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: