АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 210/5776/14-ц Головуючий в першій
Провадження 22-ц/774/1327/К/15 інстанції Літвіненко Н.А.
Категорія № 54 (І) Доповідач - Барильська А.П.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 вересня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Барильської А.П.,

суддів: Ляховської І.Є., Соколан Н.О.,

при секретарі: Масловій К.В.

за участю: позивача ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_3

представника відповідача Поліщук Оксани Сергіївни

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3, який діє в інтересах ОСОБА_2, на рішення Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу від 13 травня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Державного вищого навчального закладу «Криворізький національний університет» Міністерства освіти і науки України про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Державного вищого навчального закладу «Криворізький національний університет» Міністерства освіти і науки України про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позову ОСОБА_2 зазначив, що 01.09.1989 року відповідно до наказу № 606-к від 11.09.1989 року він був прийнятий на посаду викладача кафедри історії Криворізького гірничорудного інституту, правонаступником якого є Державний вищий навчальний заклад «Криворізький національний університет» Міністерства освіти і науки України, де працював на посадах викладача та старшого викладача історії та українознавства на умовах контракту.

Наказом відповідача № 77-к від 29.08.2014 року позивач був звільнений у зв'язку з закінченням строку трудового договору за п. 2 ст. 36 КЗпП України (закінчення строку контракту). 01.09.2014 року з ним був укладений черговий строковий трудовий договір (контракт з науково-педагогічним працівником) про його найм до Державного вищого навчального закладу «Криворізького національного університету» терміном на один рік з 01.09.2014 року та видано наказ № 100 кд від 01.09.2014 року про призначення ОСОБА_2 на посаду старшого викладача кафедри історії та українознавства за контрактом.

Наказом № 125 кз від 02.10.2014 року позивача було звільнено з посади старшого викладача кафедри історії та українознавства Державного вищого навчального закладу «Криворізький національний університет» у зв'язку із поданням прокурора міста Кривого Рогу «Про усунення порушень Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції», причин та умов, що їм сприяли» та набранням законної сили судового рішення, на підставі п. 7-1 ст. 36 КЗпП України, про що було внесено відповідний запис до його трудової книжки.

Позивач ОСОБА_2 вважає своє звільнення незаконним, так як із зазначеним вище наказом № 125 кз він був ознайомлений в день свого звільнення 02.10.2014 року тобто через місяць після поновлення контракту з відповідачем. В цей же день роботодавець видав позивачу трудову книжку з записом про звільнення за пунктом 7-1 статті 36 КЗпП України, та набрання законної сили судовим рішенням, відповідно до якого, працівника притягнуто до відповідальності за корупційне правопорушення. На думку позивача, передумовою винесення наказу про його звільнення від 02.10.2014 року став вирок Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу від 14.02.2014 року, яким було затверджено угоду від 30.01.2014 року у кримінальному провадженні № 0000046 між прокурором прокуратури м. Кривого Рогу Гриша С.М. та підозрюваним ОСОБА_2 про визнання винуватості за ч. 1 ст. 368 КК України. На підставі цього рішення суду позивача вже було визнано винним та йому призначено узгоджене сторонами покарання - штраф на користь держави в розмірі 13 000 гривень, які він сплатив у березні 2014 року, тобто виконав всі покладені на нього зобов'язання. Після вироку суду ОСОБА_2 працював більше шести місяців у відповідача без претензій та стягнень з боку навчального закладу, з ним було укладено новий контракт на роботу в університеті відповідно до ст. 21 КЗпП України .

При зверненні до суду з позовом ОСОБА_2 також посилався на те, що він не є суб'єктом відповідальності за корупційне правопорушення, передбачене ст. 4 Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції», а тому, відповідно до ст. 7 цього ж Закону відносно нього на теперішній час немає жодних обмежень щодо займання викладацькою або науковою діяльністю, отже, він не міг бути звільнений на підставі п. 7-1 ст. 36 КЗпП України.

На підставі наведеного позивач просив суд визнати незаконним та скасувати наказ Державного вищого навчального закладу «Криворізький національний університет» МОН України № 125кз від 02.10.2014 року про звільнення його з посади старшого викладача кафедри історії та українознавства за п.7-1 ст. 36 КЗпП України, поновити його на посаді старшого викладача кафедри історії та українознавства Державного вищого навчального закладу «Криворізький національний університет» МОН України, стягнути з Державного вищого навчального закладу «Криворізький національний університет» МОН України на його користь заробітну плати за час вимушеного прогулу в сумі 16 131, 15 грн., моральну шкоду в сумі 30 000 грн., витрати на правову допомогу в сумі 4560 грн. та судовий збір в сумі 243,60 грн.

Рішенням Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу від 13 травня 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі представник позивача, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Зокрема, апелянт посилається на те, що судом під час розгляду справи не досліджено докази, зокрема, матеріали кримінального провадження, де позивач був обвинувачуваним, посадову інструкцію позивача, його професійну характеристику, інформаційну довідку з Єдиного державного реєстру осіб, які вчинили корупційні правопорушення, згідно якої ОСОБА_2 до реєстру не внесений, не дано їм належної правової оцінки, не наведено мотивів, з яких виходив суд, відхиляючи їх.

Крім того, судом не взято до уваги, що позивачем у повній мірі виконано покарання, покладене на нього вироком Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу від 14.02.2014 року, яким було затверджено угоду від 30.01.2014 року у кримінальному провадженні № 0000046 між прокурором та підозрюваним ОСОБА_2 про визнання винуватості за ч. 1 ст. 368 КК України, позивачем у березні 2014 року сплачено штраф на користь держави в розмірі 13 000 гривень, після чого продовжував шість місяців працювати у навчальному закладі, не маючи доган.

Також апелянт посилається на те, що судом першої інстанції залишено поза увагою те, що посада старшого викладача, яку займав позивач ОСОБА_2, не підпадає під дію ЗУ «Про державну службу», тобто складові цивільно-правової відповідальності позивача не були доведені при розгляді кримінального провадження по його обвинуваченню у скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст.368 КК України. Тому вирок Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу від 14.02.2014 року є обов'язковим для суду лише в частині вирішення питання, чи мав місце злочин та чи вчинений він позивачем.

На думку апелянта, судом першої інстанції при ухваленні рішення не було взято до уваги, що затвердження мирових угод між прокурором та підозрюваним про визнання винуватості не допускається у справах про злочини у сфері службової діяльності та професійної діяльності, пов'язаної з наданням публічних послуг, тому вона не може бути преюдиціальним доказом вини ОСОБА_2 у скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст.368 КК України.

Судом першої інстанції, на думку апелянта, не взято до уваги, що до службових обов'язків позивача не входить виконання організаційно - розпорядчих або адміністративно-господарських обов`язків, у зв'язку з чим, на момент видачі оспорюваного наказу він не був суб'єктом відповідальності за корупційне правопорушення, тому не міг бути звільнений за п.7-1 ст.36 КЗпП України та відповідно до ст..7 ЗУ «Про засади запобігання і протидії корупції» відносно нього немає обмежень щодо займання викладацькою або науковою діяльністю.

Також представник позивача зауважив, що копія оскаржуваного рішення була завірена підписом судді Масалітіної, в той час, як рішення у даній справі ухвалила суддя Літвіненко Н.А.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона підлягає відхиленню з наступних підстав.

Судом встановлено, що наказом № 606-к від 11.09.1989 року позивача ОСОБА_2 було прийнято на посаду викладача кафедри історії Криворізького гірничорудного інституту, правонаступником якого є Державний вищий навчальний заклад «Криворізький національний університет» Міністерства освіти і науки України.

У період з 11.09.1989 року по 29.08.2014 року позивач працював у відповідача на посаді викладача, старшого викладача кафедри історії та українознавства.

Вироком Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 14.02.2014 року ОСОБА_2 затверджено угоду від 30.01.2014 року між прокурором та ОСОБА_2 про визнання винуватості, визнано ОСОБА_2 винним у кримінальному правопорушенні, передбаченому частиною 1 ст. 368 КК України та призначено узгоджене покарання за ч.1 ст. 368 КК України у вигляді штрафу в розмірі 13000 грн., які ОСОБА_2 сплатив в березні 2014 року.

Вирок суду не оскаржений та набрав чинності.

Згідно наказу № 77-к від 29.08.2014 року ОСОБА_2 було звільнено з займаної посади у зв'язку з закінченням строку трудового договору за п. 2 ст. 36 КЗпП України (закінчення строку контракту) та 01.09.2014 року укладено черговий строковий трудовий договір (контракт з науково-педагогічним працівником) про його найм до Державного вищого навчального закладу «Криворізького національного університету» терміном на один рік з 01.09.2014 року.

Наказом № 100 кд від 01.09.2014 року ОСОБА_2 призначено на посаду старшого викладача кафедри історії та українознавства за контрактом.

Відповідно до Наказу № 125 кд від 02 жовтня 2014 року ОСОБА_2 звільнено з посади старшого викладача кафедри історії та українознавства за п. 7-1 ст. 36 КзПП України, з набранням законної сили судовим рішенням, відповідно до якого працівника притягнуто до відповідальності за корупційне правопорушення.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог , суд першої інстанції виходив з того, що вироком Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу від 14.02.2014 року, який набрав законної сили, затверджено угоду від 30.01.2014 року у кримінальному провадженні № 0000046 між прокурором прокуратури м. Кривого Рогу Гриша С.М. та підозрюваним ОСОБА_2 про визнання його винуватості за ч. 1 ст. 368 КК України. При звільненні ОСОБА_2 відповідачем не допущено порушень вимог законодавства про працю.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до п.7-1 ст. 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є набрання законної сили судовим рішенням, відповідно до якого працівника притягнуто до відповідальності за корупційне правопорушення.

Частиною 2 ст. 36 КЗпП України у випадках, передбачених пунктами 7 і 7-1 частини першої цієї статті, особа підлягає звільненню з посади у триденний строк з дня отримання підприємством копії відповідного судового рішення, яке набрало законної сили.

Згідно до ч.2 ст. 22 Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції», передбачено, що особи, яких притягнуто до кримінальної або адміністративної відповідальності за корупційне правопорушення, пов'язане з порушенням обмежень, передбачених цим Законом, підлягають звільненню з роботи (служби) у триденний строк з дня отримання органом державної влади, органом місцевого самоврядування, підприємством, установою, організацією копії відповідного судового рішення, яке набрало законної сили, якщо інше не передбачено законом. Крім того ст. 1 вказаного закону передбачено, що корупційне правопорушення - умисне діяння, що містить ознаки корупції, вчинене особою, зазначеною у частині першій статті 4 цього Закону, за яке законом установлено кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність.

Відповідно до вимог ч.ч. 2, 4 ст. 21 ЗУ «Про засади запобігання і протидії корупції», відомості про осіб, яких притягнуто до кримінальної, адміністративної або цивільно-правової відповідальності за вчинення корупційних правопорушень вносяться до Єдиного реєстру осіб, які вчинили корупційні правопорушення, протягом трьох робочих днів з дня надходження з Державної судової адміністрації України до Міністарства юстиції України електронної копії рішення суду, яке набрало законної сили, з Єдиного державного реєстру судових рішень. Міністерство юстиції України забезпечує оприлюднення на своєму офіційному веб-сайті відомостей з Єдиного державного реєстру осіб, які вчинили корупційні правопорушення, протягом трьох робочих днів після їх внесення до реєстру. Відкритими для безоплатного цілодобового доступу є такі відомості про особу, яку притягнуто до відповідальності за вчинення корупційного правопорушення: прізвище, ім`я, по батькові; місце роботи, посада на час вчинення корупційного правопорушення; склад корупційного правопорушення; вид покарання (стягнення); спосіб вчинення дисциплінарного проступку; вид дисциплінарного стягнення. Зазначені відомості не належать до конфіденційної інформації про особу та не можуть бути обмежені в доступі.

Як вбачається з матеріалів справи вироком Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 14.02.2014 року ОСОБА_2 визнано винним у кримінальному правопорушенні, передбаченому частиною 1 ст. 368 КК України та затверджено угоду про визнання винуватості між прокурором та ОСОБА_2 та призначено узгоджене покарання за скоєний злочин в розмірі 13000 грн., які ОСОБА_2 сплатив в березні 2014 року. Вироком суду встановлено, що ОСОБА_2 17.01.2014 року приблизно в 13.00 год. всупереч своїм посадовим обов'язкам та інтересам служби, грубо порушив вимоги своєї посадової інструкції, маючи корисливий мотив, направлений на збагачення шляхом отримання неправомірної вигоди, будучи службовою особою, знаходячись в учбовій аудиторії №313, яка розташована на 3-му поверсі 4-го учбового корпусу «Криворізького Національного Університету» в Центрально-Міському районі по вул. Пушкіна, надавши раніше згоду на отримання неправомірної вигоди, отримав від ОСОБА_7 неправомірну вигоду у розмірі 250 грн. за позитивне складання іспиту з навчальної дисципліни «Історії української культури». Дії ОСОБА_2 кваліфіковані за ч.І ст. 368 КК України за ознаками прийняття службовою особою пропозиції чи обіцянки надати їй або третій особі неправомірну вигоду за вчинення в інтересах того, хто пропонує або обіцяє неправомірну вигод чи в інтересах третьої особи будь-якої дії з використанням наданої їй влади службового становища.Вирок суду не оскаржений та набрав чинності.

30.09.2014 року ректорат університету отримав подання прокурора м. Кривого Рогу про усунення порушень Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції», причин та умов, що їм сприяли за вих. №61-4827 вих 14 від 29.09.2014 року разом з завіреною копією вироку Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 14.02.2014 року відносно ОСОБА_2 (а.с. 43)

Наказом №125 кд. 02.10.2014 року ОСОБА_2 звільнено з займаної посади за п. 7-1 ст. 36 КзпП України. Підставою для вказаного вище наказу «Про звільнення ОСОБА_2.» був вирок суду, який набрав законної сили, відповідно до якого ОСОБА_2 притягнуто до відповідальності за корупційне правопорушення.

Відповідно до ч.4 ст. 61 ЦПК України, вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили обов`язковий для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Державного вищого навчального закладу „Криворізький національний університет МОН України про визнання незаконним та скасування наказу Державного вищого навчального закладу „Криворізький національний університет МОН України № 125кз від 02.10.2014 року про звільнення ОСОБА_2 з посади старшого викладача кафедри історії та українознавства Державного вищого навчального закладу „Криворізький національний університет МОН України за п.7-1 КЗпП України, поновлення ОСОБА_2 на посаді старшого викладача кафедри історії та українознавства Державного вищого навчального закладу „Криворізький національний університет МОН України, стягнення з Державного вищого навчального закладу „Криворізький національний університет МОН України на користь ОСОБА_2 заробітної плати за час вимушеного прогулу в сумі 16 131, 15 грн., моральної шкоди в сумі 30 000 грн., витрат на правову допомогу в сумі 4560 грн. та судового збору в сумі 243,60 грн., оскільки відповідач звільнив позивача з дотриманням вимог законодавства про працю.

Посилання представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 в апеляційній скарзі на те, що судом не досліджено докази, зокрема: матеріали кримінального провадження, посадова інструкція позивача та його характеристика, спростовується матеріалами справи, в якій знаходиться копія вироку Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від14.04.2014 року, копія характеристики ОСОБА_2., копія посадової інструкції та відомості з Єдиного державного реєстру осіб, які вчинили корупційні правопорушення, які дослідженні судом першої інстанції. Із досліджених у засіданні колегії суддів матеріалів кримінального провадження вбачається, що вина ОСОБА_2 у скоєнні корупційного діяння, передбаченого ч.1 ст. 368 КК України встановлена вироком суду, який не оскаржений сторонами та набрав законної сили. Факт не внесення вироку до Єдиного державного реєстру осіб, які вчинили корупційні діяння не є підставою для скасування законного та обґрунтованого рішення суду.

Доводи апеляційної скарги, що судом не взято до уваги повне виконання позивачем покарання, покладеного на нього вироком суду, після чого він продовжував працювати у навчальному закладі протягом шести місяців, колегія суддів до уваги не бере, оскільки даний факт підтверджує визнання позивачем вини в скоєнні корупційного діяння.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що затвердження мирових угод між прокурором та підозрюваним про визнання винуватості не допускається у справах про злочини у сфері службової діяльності та професійної діяльності, пов'язаної з наданням публічних послуг, що не може бути доказом вини ОСОБА_2 у скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст.368 КК України, не беруться до уваги колегією суддів, оскільки даний вирок ОСОБА_2, яким встановлено його вину не оскаржено, даний вирок набрав законної сили.

Порушення судом норм процесуального права на які посилається ОСОБА_2, а саме: що копія оскаржуваного рішення була завірена підписом судді Масалітіної в той час, які рішення ухвалено суддею Літвіненко Н.А., не є підставою для скасування законного та обґрунтованого рішення, оскільки оригінал рішення суду підписано судом, який ухвалив рішення по справі..

Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують фактичних обставин справи, встановлених судом і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи і не містять передбачених законом підстав для скасування або зміни оскаржуваного рішення суду.

Висновки суду першої інстанції є правильними, оскільки ґрунтуються вони на обставинах, які встановлені в судовому засіданні, наданих сторонами доказах, у відповідності з нормами матеріального і процесуального законодавства, рішення суду відповідає вимогам ст.ст.213, 214 ЦПК України, підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги немає, тому відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, який діє в інтересах ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу від 13 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: А.П. Барильська

Судді: І.Є. Ляховська

Н.О. Соколан