Ухвала іменем україни
21 жовтня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоЮровської Г.В.,
суддів: Леванчука А.О., Мазур Л.М.,Нагорняка В.А., Писаної Т.О.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 05 лютого 2015 року та ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 15 квітня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2013 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулось до суду з позовом, в якому зазначало, що 06 березня 2006 року між банком та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 2 тис. грн зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 36,00 % на рік, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

У зв'язку з неналежним виконанням ОСОБА_1 зобов'язань за кредитним договором станом на 31 серпня 2013 року утворилась заборгованість у розмірі 21 896 грн 50 коп., з яких: заборгованість за кредитом - 4 876 грн 13 коп.; заборгованість за процентами за користування кредитом - 15 501 грн 49 коп.; штраф (фіксована частина) - 500 грн.; штраф (процентна складова) - 1 018 грн 88 коп.

Зменшивши позовні вимоги, ПАТ КБ «ПриватБанк» просило суд стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість у розмірі 14 195 грн 65 коп., з яких: заборгованість за кредитом - 4 876 грн 13 коп.; заборгованість за процентами за користування кредитом - 8 176 грн 35 коп.; штраф (фіксована частина) - 500 грн; штраф (процентна складова) - 652 грн 14 коп., а також судові витрати.

Справа розглядалася судами неодноразово.

Рішенням Сарненського районного суду Рівненської області від 05 лютого 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Рівненської області від 15 квітня 2015 року, позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість у розмірі 14 195 грн 65 коп., з яких: заборгованість за кредитом - 4 876 грн 13 коп.; заборгованість за процентами за користування кредитом - 8 176 грн 35 коп.; штраф (фіксована частина) - 500 грн.; штраф (процентна складова) - 652 грн 14 коп.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду в частині стягнення на користь банку заборгованості у розмірі 9 328 грн 49 коп., з яких: заборгованість за процентами за користування кредитом - 8 176 грн 35 коп.; штраф (фіксована частина) - 500 грн; штраф (процентна складова) - 652 грн 14 коп., ухвалити в цій частині нове рішення, яким в цій частині у позові ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовити, обґрунтовуючи свої вимоги порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 3 ст. 335 ЦПК України суд не обмежений доводами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов, виходив із того, що строк дії картки було встановлено до січня 2013 року, а ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовною заявою 03 жовтня 2013 року, а тому позивачем не було пропущено передбачений ст. 257 ЦК України строк позовної давності.

З такими висновками суду першої інстанції погодився і апеляційний суд.

Однак апеляційний суд, залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, порушив норми процесуального права.

Відповідно до ч. 4 ст. 338 ЦПК України висновки і мотиви, з яких скасовані рішення, є обов'язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді справи.

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ, скасовуючи 13 листопада 2014 року заочне рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 07 листопада 2013 року та ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 29 вересня 2014 року та передаючи справу на новий розгляд до суду першої інстанції, зазначав, що суди попередніх інстанцій не встановили строк дії картки, що має суттєве значення для вирішення спору.

Відповідно до умов п. п. 3.1.1, 3.1.3 розділу II Умов строк дії картки зазначений на лицьовій стороні картки (місяць і рік). Карта дійсна до останнього календарного дня указаного місяця. За закінченням строку дії відповідна картка продовжується банком на новий строк, якщо раніше (до початку місяця закінчення строку дії) не надійшло письмової заяви держателя про закриття картрахунка, а також за умови наявності грошових коштів на картрахунку для оплати послуг із виконання розрахункових операцій за картрахунком (у передостанній день місяця закінчення строку дії) і при дотриманні інших умов продовження, передбачених договором.

Зі змісту п. 5.4 Правил вбачається, що строк погашення кредиту у повному обсязі здійснюється не пізніше останнього дня місяця, вказаного на платіжній картці у полі «Моnth».

Відповідно до п. 9.4 Умов у разі наявності перевитрати платіжного ліміту по картці та непогашення його клієнтом протягом шести місяців картка закривається.

За висновками Верховного Суду України про застосування ст. 257 ЦК України до правовідносин, у яких використовуються платіжні картки як спосіб надання/отримання кредитних коштів, викладеними у постанові від 19 березня 2014 року у справі № 6-14цс14, яка відповідно до положень ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України, за таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту у повному обсязі - зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору.

У запереченнях на апеляційну скаргу представник ПАТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на п. 3.1.3 розділу III Умов, зазначав про те, що по закінченню строку дії відповідної картки дана картка продовжується банком на новий строк шляхом надання клієнту картки з новим строком дії, за умови що клієнт до початку місяця завершення строку дії картки не подасть до банку письмову заяву про закриття карткового рахунку, а тому посилаючись на інформацію по кредитній картці НОМЕР_1, яку надав сам позивач, вказував про те, що строк дії картки було пролонговано до січня 2013 року

(а. с. 57, 59).

Однак таке твердження позивача суперечить правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 22 жовтня 2014 року у справі № 6-127цс14, згідно з якою автоматичне неодноразове продовження дії картки не змінює терміну виконання кредитного зобов'язання, отже, продовження дії картки для настання кінцевого терміну повернення заборгованості значення немає.

Однак на порушення вимог ч. 4 ст. 338 ЦПК України апеляційний суд вказівок Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ до уваги не взяв, а саме: не встановив строк дії картки, що має значення для правильного вирішення справи.

Порушення апеляційним судом при розгляді справи норм процесуального права (ст. ст. 10 <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_1766/ed_2015_06_18/pravo1/T041618.html?pravo=1>, 60 <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_1822/ed_2015_06_18/pravo1/T041618.html?pravo=1>, 179 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_1951/ed_2015_06_18/pravo1/T041618.html?pravo=1>) унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для її правильного вирішення, тому постановлена у справі ухвала апеляційного суду не може вважатись законною і обґрунтованиою та в силу ст. 338 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_2130/ed_2015_06_18/pravo1/T041618.html?pravo=1> підлягає скасуванню із передачею справи на новий розгляд до апеляційного суду.

Керуючись ст. ст. 336 <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_2128/ed_2015_06_18/pravo1/T041618.html?pravo=1>, 338 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_2130/ed_2015_06_18/pravo1/T041618.html?pravo=1>, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 15 квітня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Г.В. Юровська
Судді: А.О. Леванчук Л.М. Мазур В.А. Нагорняк Т.О. Писана