Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 вересня 2015 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Рівненської області в складі: головуючого судді - Боймиструка С.В., суддів: Буцяка З.І., Гордійчук С.О.

секретар судового засідання Демчук Ю.Ю.

з участю ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського міського суду від 17 червня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1, ОСОБА_5, третя особа, яка не заявляє самомтійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_6 соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Рівненській області про витребування майна (документів) з чужого незаконного володіння,

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Рівненського міського суду від 17 червня 2015 року позов ОСОБА_4 до ОСОБА_1, ОСОБА_5, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_6 соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Рівненській області про витребування майна (документів) з чужого незаконного володіння було задоволено повністю. Витребувано з незаконного володіння ОСОБА_1, ОСОБА_5 трудову книжку померлого ОСОБА_7, акт розслідування нещасного випадку за участю ОСОБА_7 форми Н-5, що мав місце 03.09.2012 року, виданий комісією філії «Рівненська ДЕД» ДП «Рівненський облавтодор» та акт про нещасний випадок, повязаний з виробництвом за участю ОСОБА_7 форми Н-1, що мав місце 03.09.2012 року виданий комісією філії «Рівненська ДЕД» ДП «Рівненський облавтодор».

Не погодившись з вказаним рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій він покликався на його незаконність та необгрунтованість через порушення судом норм матеріального права.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вказував, що на даний час існує рішення Рівненського міського суду яке набрало законної сили про встановлення факту проживання однією сімєю ОСОБА_7 та ОСОБА_1, ОСОБА_5. А отже, ОСОБА_1 (батько померлого) має право на одержання від ОСОБА_6 соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Рівненській області виплат (одноразової допомоги, пенсії у звязку з втратою годувальника) та послуг, повязаних з похованням померлого ОСОБА_7.

Судом першої інстанції безпідставно прийнято оскаржуване рішення оскільки не

__________________________________________________________________________________________________________

Справа № 569/15995/14-ц Головуючий у 1-й інст. Сидорук Є.І.

Провадження №22-ц/787/1936/2015р. Доповідач Боймиструк С.В.

дивлячись на те, що позивачка та ОСОБА_7 до дня смерті останнього

пребували у шлюбі, однією сімєю не проживали і не були повязані спільним побутом, а отже не були сімєю в розумінні ст.3 СК України.

Просить скасувати рішення Рівненського міського суду від 17.06.2015 року і ухвалити нове рішення, яким відмовити в повному обсязі.

ОСОБА_1 та його представник адвокат ОСОБА_2 підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити в повному обсязі.

Представник позивачки ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_3 просив відхилити подану апеляційну скаргу, а рішення місцевого суду залишити без змін.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_6 соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Рівненській області завчасно був повідомлений про час і місце розгляду справи, однак до суду не зявився та причин неявки не повідомив, а тому колегія суддів вважає за можливе провести розгляд за їх відсутності.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з загальних засад цивільного законодавства, а саме вимог справедливості, добросовісності та розумності, при цьому посилався на норму ст.387 ЦК України.

Такий висновок місцевого суду не відповідає обставинам справи та вимогам закону.

Обставина, на яку посилався апелянт мотивуючи свою апеляційну скаргу на час розгляду цієї справи відпала. Рішення Рівненського міського суду від 31 січня 2015 року про встановлення факту проживання однією сімєю ОСОБА_7 та ОСОБА_1, ОСОБА_5 та ухвала судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Рівненської області від 6 березня 2015 року скасовані Ухвалою ВСС України від 22 липня 2015 року та справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. В зазначеній ухвалі касаційної інстанції зазначено про преюдиційність обставин встановлених рішенням Рівненського районного суду від 22 травня 2014 року, яким в задоволенні вимог ОСОБА_1 та ОСОБА_5 про визнання ОСОБА_7 членом сімї відмовлено.

Відповідно до ст.303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Відповідно до ч.1 ст.213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно розяснень даних в п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України „Про судове рішення у цивільній справі № 14 від 18 грудня 2009 року „рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Поряд з іншими питаннями передбаченими ст.214 ЦПК України, які вирішує суд під час ухвалення рішення, місцевий суд мав визначитись яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Висновок суду першої інстанції про застосування ст.387 ЦК України, як правової підстави для задоволення позову, є хибним.

Відповідно до ст.387 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Позивачка ОСОБА_4 не є власником витребуваного нею майна, а саме трудової книжки покійного чоловіка та акту розслідування нещасного випадку за участю ОСОБА_7 форми Н-5.

Відповідно до ст.269 ЦК України, особисті немайнові права належать кожній фізичній особі від народження або за законом, вони не мають економічного змісту та тісно пов'язані з фізичною особою.

Згідно ч.1 ст.303 ЦК України, особисті папери (документи, фотографії, щоденники, інші записи, особисті архівні матеріали тощо) фізичної особи є її власністю.

Відповідно до ст. 1219 ЦК України, не входять до складу спадщини права та обов'язки, що нерозривно пов'язані з особою спадкодавця, зокрема, особисті немайнові права;

Отже, право власності на трудову книжку її покійного чоловіка до позивачки ОСОБА_4 перейти не могло.

Не могло в неї виникнути і право власності на акт розслідування нещасного випадку за участю ОСОБА_7 форми Н-5, оскільки відповідно до ч.1 ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

ОСОБА_4 не навела правочин та відповідно доказів і норму права, яка передбачає можливість виникнення у неї права власності на цей акт розслідування нещасного випадку.

Крім того, трудова книжка та акт розслідування нещасного випадку не є майном у розумінні ст.387 ЦК України, якою позивачка обґрунтовувала свій позов.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції застосував норму матеріального права, яка не підлягала до застосування, що відповідно до ст.309 ЦПК України є самостійною підставою для скасування оскарженого рішення та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Відповідно до ч.1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Як дружина покійного ОСОБА_7, вважаючи свої права порушеними, ОСОБА_4 маючи намір отримати страхову виплату (одноразову допомогу в звязку з його смертю) звертаючись до суду з позовом мала б обрати спосіб захисту порушеного права, який гарантував би його кінцеву мету отримання страхової виплати.

Якщо кілька фізичних та юридичних осіб порушили, порушують чи перешкоджають їй в його реалізації, то саме до них має бути предявлено позов. Необхідності предявлення самостійних позовів до осіб, що порушили її права на конкретному етапі його реалізації необхідності немає, оскільки це ускладнює або робить неможливим його захист.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що місцевий суд порушив норми матеріального та процесуального права, не зясував обставини, які мають значення для справи, його висновки не відповідають обставинам справи, а тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 303, п.2 ч.1 ст. 307, 309, 313, 314, 316, 317, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Рівненського міського суду від 17 червня 2015 року скасувати і ОСОБА_4 в позові відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею чинності.

Головуючий:

Судді: