Справа № 1016/1559/12 Головуючий у І інстанції Устимчук М.Ю.
Провадження № 22-ц/780/4472/15 Доповідач у 2 інстанції Таргоній Д. О.
Категорія 26 28.10.2015
УХВАЛА

Іменем України

28 жовтня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого - судді Таргоній Д.О.,

суддів: Верланова С.М., Приходька К.П.,

за участю секретаря Петленко О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Макарівського районного суду Київської області від 05 травня 2015 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором

в с т а н о в и л а :

У червні 2012 року позивач ПАТ «Альфа-Банк» звернувся до суду із позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором. Заявлені позовні вимоги мотивував тим, що 01 серпня 2007 року між ним та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 490044614 (далі - кредитний договір), відповідно до умов якого ПАТ «Альфа-Банк» надало ОСОБА_2 кредит на загальну суму 56 450, 00 дол. США.

У порушення умов договору відповідач свої зобов'язання належним чином не виконав, у результаті чого станом на 01 квітня 2012 року утворилась заборгованість за кредитом ? 46 208,41 дол. США, що за курсом Національного банку України (далі ? НБУ) станом на 01 квітня 2012 року складає 369 052 грн 71 коп., за відсотками - 20 247, 58 дол. США, що за курсом НБУ станом на 01 квітня 2012 року складає 161 711 грн 38 коп.

Станом на 01 квітня 2012 року розмір неустойки (пеня) становить - 400 767, 29 дол. США, що за курсом НБУ станом на 01 квітня 2012 року становить 3 200 808 грн 12 коп.

Заочним рішенням Макарівського районного суду Київської області від 01 жовтня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 22 квітня 2014 року, позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Альфа-Банк» заборгованість у сумі 3 731 572 грн 21 коп., з яких: заборгованість за кредитом - 369 052 грн 71 коп., за відсотками - 161 711 грн 38 коп., пеня - 3 200 808 грн 12 коп.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 грудня 2014 року заочне рішення Макарівського районного суду Київської області від 01 жовтня 2013 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 22 квітня 2014 року скасовано. Справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

В ході нового розгляду справи у суді першої інстанції позивачем подано заяву про збільшення позовних вимог. Посилаючись на розрахунок заборгованості ОСОБА_2 станом на 18.03.2015 року позивач просив стягнути з відповідача:

- заборгованість за кредитом - 46 208,41 доларів США, що по курсу НБУ станом на 18.03.2015 року становить 1 076 507,49 грн.;

- заборгованість по відсотках - 20 247,58 доларів США, що по курсу НБУ станом на 18.03.2015 року становить 471 703,56 грн.;

- заборгованість по пені - 1 119 156,28 доларів США, що по курсу НБУ станом на 18.03.2015 року становить 26 072 745,47 грн.

Також просив стягнути з відповідача понесені судові витрати в розмірі 3 654,00 грн.

Рішенням Макарівського районного суду Київської області від 05 травня 2015 року позов ПАТ «Альфа-Банк» до ОСОБА_2 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» заборгованість за кредитним договором - 2 624 718,54 гривень, з яких: заборгованість за кредитом - 1 076 507,49 грн., по відсотках - 471 703,56 грн. та пеня - 1 076 507,49 грн., а також стягнуто судові витрати в розмірі 3 219,00 грн.

Відповідач ОСОБА_2, не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення Макарівського районного суду Київської області від 05 травня 2015 року та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

В обгрунтування апеляційної скарги відповідач, зокрема, зазначає, що судом першої інстанції неправомірно проігноровано приписи Закону України «Про захист прав споживачів», які встановлюють, що продавець не може включати в умови договору непропорційно великі розміри неустойки та не застосував наслідки нікчемного правочину за даним фактом. В рішені суду також не враховано базові принципи цивільного законодавства щодо розумності та справедливості умов договору, які були порушені в результаті встановлення збільшеного строку давності, до 50 років, у спорах про сплату неустойки та так само не застосовано наслідків нікчемності даного пункту договору. Суд першої інстанції, на думку апелянта, не звернув уваги на доводи відповідача щодо застосування норм ч. 2 ст. 192, ч. 3 ст. 533 ЦК України, Декрету Кабінету Міністрів України «про систему валютного регулювання та валютного контролю», що мало наслідком протиправне стягнення пені в іноземній валюті. Суд першої інстанції також не взяв до уваги доводи відповідача щодо порушення його прав шляхом односторонньої зміни договору та всупереч ч. 10 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» неправомірно дійшов висновку, що тільки відправлення, а не отримання вимоги про дострокове повернення боргу, є достатнім фактом для того, щоб вважати правомірним дострокове стягнення боргу.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до відхилення з таких підстав.

Так, судом першої інстанції встановлено, що 01 серпня 2007 року між сторонами був укладений кредитний договір, за яким відповідачу надано кредит на загальну суму 56 450 дол. США з номінальною процентною ставкою ? 12,00 % річних, з 01 вересня 2008 року ? 14,5 % річних, реальна процентна ставка 18,57 % річних із остаточним строком погашення до 01 серпня 2012 року (т. 1 а. с. 9 ? 10).

Згідно п. 2.8 кредитного договору, платежі з повернення кредиту та сплати процентів за його користування здійснюються щомісячно рівними частинами відповідно до графіку платежів та розрахунку сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки, з урахуванням вартості всіх супутніх послуг, який є додатком № 1 до договору та його невід'ємною частиною в порядку та на умовах, визначених цим договором. У разі сплати у валюті кредиту - 1 числа кожного місяця рівними частинами в сумі 1256 доларів США, у разі погашення кредиту у національній валюті таке погашення має здійснюватись не пізніше 31 числа кожного місяця у сумі, розрахованій у порядку та на умовах, визначених цим договором.

Відповідно до п. 6 кредитного договору, банк має право вимагати від позичальника дострокового виконання зобов'язань з повернення кредиту за договором в разі затримання сплати частину кредиту та/або процентів за його користування щонайменше на один календарний місяць. Змінити розмір процентів за користування кредитом в разі зміни кон'юнктури ринку, облікової ставки НБУ, індексу інфляції (споживчих цін), загальновизнаних внутрішньодержавних та/або міжнародних грошових та/або фондових індексів тощо. Сторони домовились, що такі обставини вважаються подіями, що не залежать від волі сторін договору та мають безпосередній вплив на вартість кредитних ресурсів банку. Зміна розміру процентів за користування кредитом здійснюється за правилом, відповідно до якого процентна ставка підвищується в разі підвищення вартості кредитних ресурсів. Про зміну розміру процентної ставки по кредиту та внесення у зв'язку з цим змін в додаток № 1 до цього договору банк повідомляє позичальника за 7 днів до моменту настання таких змін шляхом направлення рекомендованого листа на адресу позичальника. У зв'язку зі зміною процентної ставки в разі настання події, незалежної від волі сторін, позичальник цим надає свою згоду на внесення змін до додатку № 1 до цього договору та викладення додатку № 1 у новій редакції. Сторони погоджуються, що оновлений додаток № 1 набуває чинності з дати зміни розміру процентної ставки. Оновлений розрахунок сукупної вартості кредиту та графік платежів по кредиту, який скасовує попередній і стає невід'ємною частиною цього договору, позичальник отримує в банку самостійно. Банк не має права змінювати процентну ставку за кредитом у зв'язку зі зміною кредитної політики банку.

Відповідно до п. 3.4 кредитного договору, в разі невиконання чи несвоєчасного виконання зобов'язання в частині повернення кредиту та/або сплати процентів, комісій згідно з умовами цього договору позичальник зобов'язаний сплатити банку пеню в розмірі 1 % від простроченої суми за кожний день прострочення.

Відповідно до ст. ст. 1050, 1054 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки встановлені договором або законом.

Заперечуючи проти позову, відповідач ОСОБА_3, посилаючись на положення ч.ч. 1, 2 ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів», звертав увагу суду на несправедливість умов п. 3.4 спірного кредитного договору, яким встановлено пеню у розмірі 1% за кожен день прострочення виконання зобов'язань, що становить 365% річних. На думку відповідача, даний пункт договору є нікчемним, оскільки непсраведливим та поурушє принцип добросовісності.

Дійсно, згідно з ч. 5 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах.

Відповідно до ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими.

Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.

Несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п'ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов'язань за договором.

Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним.

У разі, коли зміна положення або визнання його недійсним зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення також підлягають зміні або договір може бути визнаним недійсним у цілому.

Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Якщо до положення вносяться зміни, такі зміни вважаються чинними з моменту їх внесення.

Як вказано у рішенні Конституційного Суду України у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_4 щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" N 7-рп/2013 від 11.07.2013 року, вимога про нарахування та сплату неустойки за договором споживчого кредиту, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у пункті 6 статті 3, частині третій статті 509 та частинах першій, другій статті 627 Кодексу засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов'язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

Конституційний Суд України вважає, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту щодо сплати споживачем пені за прострочення у поверненні кредиту.

Як зауважував Конституційний Суд України, межі дії принципу свободи договору визначаються законодавством з урахуванням критеріїв справедливості, добросовісності, пропорційності і розумності. При цьому держава має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і правами та охоронюваними законом інтересами споживачів їх кредитних послуг (абзац третій підпункту 3.2 пункту 3 мотивувальної частини Рішення від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 у справі про захист прав споживачів кредитних послуг).

У наведених "Керівних принципах для захисту інтересів споживачів" визначено, що споживачі мають бути захищені від таких зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав у контрактах та незаконні умови кредитування продавцями.

Захист від цих зловживань базується на положеннях законодавства, зокрема частини третьої статті 551 Кодексу, відповідно до якої розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. За практикою судів загальної юрисдикції України істотними обставинами в розумінні вказаних положень Кодексу вважаються, зокрема, ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, а й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов'язання).

З огляду на вказане, законодавчо визначеним способом захисту споживача від зазначених зловживань, є застосування ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України.

Як вбчається з мотивувальної частини рішення Макарівського районного суду Київської області від 05 травня 2015 року, суд першої інстанції, посилаючись на положення ч. 3 ст. 551 ЦК України, з урахуванням того, що розмір неустойки, нарахований позивачем, значно перевищує розмір збитків, зменшив розмір пені до розміру заборгованості по кредиту, визначивши її в сумі 1 076 507,49 грн.

Колегія суддів апеляційного суду вважає такий висновок обгрунтованим, зважаючи на те, що відповідачем не було надано суду доказів щодо існування інших обставин, які б могли мати істотне значення при зменшенні розміру пені.

Колегія оцінює як необгрунтовані доводи апелянта щодо незастосування судом наслідків нікчемності правочину по п. 3.4 кредитного договору, а також в частині визначення сторонами строку давності 50 років, за відсутності відповідних правових підстав. Із зустрічними вимогами про визнання окремих пунктів кредитного договору недійсними відповідач до суду не звертався.

Необгрунтованими є також доводи відповідача щодо неправомірного визначення судом розміру пені в іноземній валюті, оскільки як вбачається із рішення суду першої інстанції, розмір пені судом зменшено та визначено в гривні в сумі 1 076 507,49 грн.

Також не можна погодитися із доводами апеляційної скарги, що позивач не звертався з попереднім повідомленням щодо необхідності дострокового повернення всієї суми кредиту відповідачу і вимоги позивача є передчасними.

Відповідно до ч. 10 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», якщо кредитодавець на основі умов договору про надання споживчого кредиту вимагає здійснення внесків, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі внески або повернення споживчого кредиту можуть бути здійснені споживачем протягом тридцяти календарних днів, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - шістдесяти календарних днів з дня одержання повідомлення про таку вимогу від кредитодавця.

Відповідно до п. 10 кредитного договору, у разі набуття кредитором на підставах, передбачених цим договором, права вимагати від позичальника дострокового повернення кредиту, кредитор направляє на адресу позичальника рекомендованим листом письмову вимогу про дострокове повернення кредиту, сплату нарахованих процентів за користування кредитом, нарахованої неустойки та інших платежів та нарахувань за цим договором та/або про усунення порушення та виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцяти денний термін з письмовим попередженням про звернення стягнення на предмет застави у разі невиконання цієї вимоги. Документом, що підтверджує відправлення кредитором листа про вимогу про усунення порушення та виконання порушеного зобов'язання та про дострокове повернення кредиту, є квитанція поштового відправлення про відправлення відповідного рекомендованого листа позичальнику за адресою його проживання (реєстрації), зазначеною в частині № 1 цього договору. Лист, що містить вимогу про усунення порушення та виконання порушеного зобов'язання і дострокове повернення кредиту, та будь-яке повідомлення кредитора, відправлене поштою, вважається отриманим позичальником після спливу семи календарних днів з моменту відправлення кредитором такого повідомлення. На позичальника покладається обов'язок щодо контролю за належним обслуговуванням поштової скриньки позичальника та своєчасним отриманням кореспонденції позичальника.

11 квітня 2012 року банк направив на адресу ОСОБА_2 вимогу про досудове врегулювання спору та повернення 467223,28 грн. у строк до 30 днів, а позовна заява пред'явлена 05 червня 2012 року (т. 1 а. с. 35 - 37, 43).

Таким чином, з урахуванням вимог ч. 10 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та кредитного договору, з умовами якого погодився ОСОБА_2, позивачем порядку дострокового повернення кредиту порушено не було.

Інші доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на доказах та законі і не спростовують висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду першої інстанції без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Макарівського районного суду Київської області від 05 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: