УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Гвоздика П.О.,

суддів: Горелкіної Н.А., Євграфової Є.П.,

Євтушенко О.І., Іваненко Ю.Г.,

розглянувши в судовому засіданні справу за заявою ОСОБА_4 про видачу судового наказу про стягнення з Управління пенсійного фонду України в м. Жданівці Донецької області нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу Краснолиманського міського суду Донецької області від 22 січня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 30 квітня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення з Управління пенсійного фонду України в м. Жданівці Донецької області нарахованої, але не виплаченої заробітної плати.

Ухвалою Краснолиманського міського суду Донецької області від 22 січня 2015 року, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 30 квітня 2015 року, у прийнятті заяви відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить судові рішення скасувати та передати справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, посилаючись на порушення судами норм процесуального права.

Колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи у прийнятті заяви про видачу судового наказу, місцевий суд, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, виходив із того, що заява підлягає розгляду в порядку адміністративного, а не цивільного судочинства, оскільки заявник є державним службовцем.

Однак повністю погодитися з таким висновком судів не можна.

За змістом ст. ст. 95, 96 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, в тому числі заявлено вимогу про стягнення нарахованої, але не виплаченої працівникові суми заробітної плати;

Згідно з ч. ч. 1,3 ст. 15 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_1772/ed_2007_03_12/pravo1/T041618.html?pravo=1> суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин; інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Відповідно до п. п. 1,2 ч. 2 ст. 17 КАС України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_1449/ed_2006_12_01/pravo1/T052747.html?pravo=1> юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема, спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності; спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Пунктами 1, 15 ст. 3 КАС України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_1433/ed_2006_12_01/pravo1/T052747.html?pravo=1> визначено, що справа адміністративної юрисдикції - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень; публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, дипломатична служба, інша державна служба, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Оскільки спір стосується стягнення заробітної плати працівнику, який перебував на публічній службі, то така справа належать до підвідомчості адміністративних судів.

При цьому, ч. 3 ст. 100 ЦПК України визначений виключний перелік підстав за наявності яких суддя відмовляє у прийнятті заяви про видачу судового наказу, однак такого мотиву, як те, що заява не підлягає розгляду в судах у порядку цивільного судочинства нею не передбачено.

Поряд із цим, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо, заява не підлягає розгляду в судах у порядку цивільного судочинства (п. 1 ч. 2 ст. 122 ЦПК України).

З огляду на наведене постановлені у справі ухвали судів підлягають скасуванню як такі, що постановлені з порушенням норм процесуального права, а справа направленню до місцевого суду для вирішення питання про відкриття наказного провадження.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Ухвалу Краснолиманського міського суду Донецької області від 22 січня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 30 квітня 2015 року скасувати, питання передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий П.О. Гвоздик
Судді: Н.А. Горелкіна
Є.П. Євграфова
О.І. Євтушенко
Ю.Г. Іваненко