УХВАЛА

ІМЕНЕМ України

01 квітня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Євтушенко О.І.,

суддів: Євграфової Є.П., Завгородньої І.М.,

Іваненко Ю.Г., Ситнік О.М.,

розглянувши в судовому засіданні справу за заявою ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про перегляд у зв'язку з нововиявленими обставинами рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 29 листопада 2011 року в справі за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про визначення порядку користування земельною ділянкою, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14 жовтня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Волинської області від 19 листопада 2014 року,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 29 листопада 2011 року задоволено позов ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_6 та визначено порядок користування земельною ділянкою по АДРЕСА_1. Виділено в користування ОСОБА_6 земельну ділянку площею 555 кв. м, ОСОБА_4 - 986 кв. м, ОСОБА_3 та ОСОБА_5 - 514 кв. м.

ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 звернулися до суду із заявою про перегляд у зв'язку з нововиявленими обставинами рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 29 листопада 2011 року, зазначаючи наступне.

Па підставі рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18 липня 2005 року ОСОБА_3 та ОСОБА_5 є співвласниками по 125/1000 частини будинку з надвірними будівлями і спорудами по АДРЕСА_1; ОСОБА_4 на підставі договору дарування від 17 січня 2008 року є співвласником 48/100 частини цього будинку; ОСОБА_6 відповідно до договору купівлі-продажу від 15 жовтня 2007 року є власником 216/800 частини цього ж будинку.

З метою виготовлення технічної документації із землеустрою по АДРЕСА_1 заявники звернулися до КП «Луцькмістобуд», на що отримали відповідь, що у зв'язку з невідповідністю площ поділеної для користування земельної ділянки у схемі розподілу висновку судової будівельно-технічної експертизи від 29 липня 2011 року № 7051 площам, вказаним у рішенні Луцького міськрайонного суду Волинської області від 29 листопада 2011 року, неможливо виконати технічну документацію із землеустрою на земельну ділянку по АДРЕСА_1.

Вищенаведені обставини та факти, на думку заявників, свідчать про те, що їм станом на день ухвалення судом рішення від 29 листопада 2011 року та до моменту отримання відповіді КП «Луцьмістобуд» 05 червня 2013 року не було і не могло бути відомо про неможливість виготовлення технічної документації із землеустрою на земельну ділянку по АДРЕСА_1 у зв'язку з неточними даними щодо площ та схеми поділу порядку користування земельними ділянками між співвласниками.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14 жовтня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Волинської області від 19 листопада 2014 року, заяву задоволено.

Скасовано рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 29 листопада 2011 року в справі за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про визначення порядку користування земельною ділянкою.

Визначено між ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 порядок користування земельною ділянкою по АДРЕСА_1 відповідно до варіанта № 1 висновку судової земельно-технічної експертизи від 19 березня 2014 року № 40129/9 С, позначеному на схемі рис. 2 додатка до висновку, відповідно до якого:

- виділено у користування ОСОБА_4 частину земельної ділянки площею 986 кв. м, позначену на схемі жовтим кольором;

- виділено у користування ОСОБА_3, ОСОБА_5 земельну ділянку площею 514 кв. м, позначену на схемі зеленим кольором;

- виділено у користування ОСОБА_6 земельну ділянку площею 555 кв. м, позначену на схемі синім кольором.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_6 просить зазначені судові рішення скасувати, посилаючись на порушення судами норм матеріального і процесуального права, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Суд, задовольняючи заяву, скасовуючи рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 29 листопада 2011 року та ухвалюючи нове рішення з посиланням на ст. ст. 12, 120, 125 ЗК України зазначав наступне.

ОСОБА_3, ОСОБА_5 на підставі рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18 липня 2005 року є співвласниками по 125/1000 частини, ОСОБА_4 на підставі договору дарування від 17 січня 2008 року є співвласником 48/100 частини, ОСОБА_6 відповідно до договору купівлі-продажу від 15 жовтня 2007 року є власником 216/800 частини будинку з надвірними будівлями і спорудами по АДРЕСА_1.

Оскільки наступні зміни у розмірі часток у спільній власності на будинок, які сталися у зв'язку з перебудовою будинку і господарських споруд, прибудовою не спричиняють змін встановленого порядку користування земельною ділянкою, зокрема її площі, суд при визначенні порядку користування спірною земельною ділянкою враховував частки співвласників у будинку: ОСОБА_3, ОСОБА_5 на підставі рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18 липня 2005 року - по 125/1000 частини, ОСОБА_4 на підставі договору дарування від 17 січня 2008 року - 48/100 частини, ОСОБА_6 відповідно до договору купівлі-продажу від 15 жовтня 2007 року - 216/800 частини будинку з надвірними будівлями і спорудами по АДРЕСА_1.

Межі землекористування біля будинку по АДРЕСА_1 неодноразово змінювалися, чого не заперечували сторони, що підтверджено висновком експертизи від 19 березня 2014 року та технічною документацію із землеустрою по АДРЕСА_1, складеною КП «Луцькмістобуд» у 2009 році.

Суд критично віднісся до акта погодження в натурі зовнішніх меж спірної земельної ділянки від 16 березня 2009 року, з якого вбачається, що позивачі погодилися з таким порядком користування земельною ділянкою, при цьому ОСОБА_6 користується земельною ділянкою площею 0,129 га, оскільки позивачі ствердили, що на цьому акті є підпис попереднього власника ОСОБА_7, який на час складання вказаного акта уже не був співвласником будинку по АДРЕСА_1. ОСОБА_3 заперечив свій підпис. Дані твердження суд оцінив у сукупності з іншими доказами у справі.

Зокрема, про відсутність згоди щодо існуючого порядку користування спірною земельною ділянкою, крім тверджень позивачів, свідчить і звернення відповідача ОСОБА_6 з первинним позовом до суду про виділення в його володіння і користування 216/800 частини земельної ділянки відповідно до його частини у спільній частковій власності у будинку.

Суд не взяв до уваги й ту обставину, що ОСОБА_6 на спірній земельній ділянці збудував новий будинок, оскільки правовстановлюючі або дозвільні документи на новобудову в матеріалах цивільної та інвентаризаційної справ відсутні.

Відповідно до п. 4 ст. 120 ЗК України при переході права власності на будівлю та споруду до кількох осіб право на земельну ділянку визначається пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено у договорі відчуження будівлі і споруди.

Згідно з висновком судової земельно-технічної експертизи від 19 березня 2014 року № 40129/9С запропоновано 2 варіанти поділу земельної ділянки відповідно до ідеальних частин у будинку.

Позивачі просили встановити порядок користування земельною ділянкою за першим варіантом, запропонованим експертом.

Оскільки у двох варіантах землекористування ОСОБА_6 не змінюється, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити і визначити порядок землекористування саме за першим варіантом поділу, встановленим у висновку експертизи.

Проте з висновком суду погодитися не можна з таких підстав.

Відповідно до ст. 363 ЦПК України рішення, ухвала суду чи судовий наказ переглядаються у зв'язку з нововиявленими обставинами судом, який ухвалив рішення, постановив ухвалу або видав судовий наказ.

Ухвала суду апеляційної чи касаційної інстанції, якою було відхилено скаргу на рішення суду першої чи апеляційної інстанції, в разі перегляду рішення чи ухвали у зв'язку з нововиявленими обставинами втрачає законну силу.

Частиною 2 ст. 365 ЦПК України передбачено, що розгляд заяви здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для провадження у суді тієї інстанції, яка здійснює перегляд. Розглянувши заяву, суд може скасувати судове рішення, що переглядається, і прийняти нове судове рішення або залишити заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами без задоволення.

Відповідно до ч. 2 ст. 361 ЦПК України підставами для перегляду рішення, ухвали суду чи судового наказу у зв'язку з нововиявленими обставинами є, зокрема: істотні для справи обставини, що не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи; встановлені вироком суду, що набрав законної сили, завідомо неправдиві показання свідка, завідомо неправильний висновок експерта, завідомо неправильний переклад, фальшивість документів або речових доказів, що потягли за собою ухвалення незаконного або необґрунтованого рішення.

Необхідними умовами нововиявлених обставин, визначених п. п. 1, 2 ч. 2 ст. 361 ЦПК України, є те, що вони існували на час розгляду справи; ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; вони входять до предмета доказування у справі та є істотними, тобто можуть вплинути на висновки суду про права та обов'язки осіб, які беруть участь у справі.

Питання про те, які обставини можна вважати істотними, є оціночним і вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням того, чи ці обставини могли спростувати факти, покладені в основу судового рішення, та вплинути на висновки суду під час його ухвалення таким чином, що якби вказана обставина була відома особам, які беруть участь у справі, то зміст судового рішення був би іншим.

Нововиявлені обставини мають підтверджуватися фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення.

Між тим, задовольняючи заяву про перегляд та скасовуючи рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 29 листопада 2011 року, суд першої інстанції на порушення наведених вимог процесуального закону не визначився чи відповідають обставини, на які посилались заявники, звертаючись із заявою про перегляд, визначеним законом критеріям, тобто чи є вони нововиявленими та істотними.

Апеляційний суд на порушення судом першої інстанції норм процесуального права уваги не звернув і помилково залишив рішення суду першої інстанції без змін.

Оскільки допущені судами порушення норм процесуального права призвели до неправильного вирішення справи, ухвалені у справі судові рішення за наслідками вирішення заяви про перегляд рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14 жовтня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Волинської області від 19 листопада 2014 року скасувати, справу за заявою ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про перегляд у зв'язку з нововиявленими обставинами рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 29 листопада 2011 року передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.І. Євтушенко

Судді: Є.П. Євграфова

І.М. Завгородня

Ю.Г. Іваненко

О.М. Ситнік