У х в а л а

іменем україни

21 жовтня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Юровської Г.В.,

суддів: Леванчука А.О., Мазур Л.М.,

Нагорняка В.А., Писаної Т.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до державного підприємства «Іллічівський морський торговельний порт», треті особи: профспілка робітників морського транспорту Іллічівського морського торговельного порту, спілка професіоналів докерів-механізаторів Іллічівського морського торговельного порту, незалежна профспілка працівників Іллічівського морського торговельного порту, про визнання незаконним та скасування наказу,

за касаційною скаргою державного підприємства «Іллічівський морський торговельний порт» на рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 28 жовтня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 19 січня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним позовом, який уточнив в процесі розгляду справи, та остаточно просив визнати незаконним та скасувати наказ директора державного підприємства «Іллічівський морський торговельний порт» (далі - ДП «Іллічівський морський торговельний порт») від 03 липня 2014 року № 322-О в частині постійного переміщення ОСОБА_3 слюсарем-сантехніком 5 розряду з оплатою за штатним розписом із 32-годинним робочим тижнем.

На обґрунтування позовних вимог посилався на те, що наказом директора ДП «Іллічівський морський торговельний порт» від 19 лютого 2014 року № 110 «Про зміни в організації виробництва і праці служби побуту» з 01 червня 2014 року створено структурний підрозділ «Відділ побуту» та ліквідовано структурний підрозділ «Служба побуту», у якому він працював, а наказом від 03 липня 2014 року № 322-О його без згоди примусово переведено на неповний робочий час з 32-годинним робочим тижнем.

У зв'язку із цим у липні 2014 року йому була виплачена заробітна плата за 80 % робочого часу, незважаючи на те що він працював повний робочий час та перебував на робочому місці.

Посилаючись на те, що відповідач в односторонньому порядку в порушення вимог ст. ст. 21, 24, 32 КЗпП України допустив не тільки зміну суттєвих умов праці та переведення позивача, а й зміну суттєвих умов трудового договору, просив суд задовольнити позов.

Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 28 жовтня 2014 року позов задоволено.

Визнано незаконним та скасовано наказ директора Іллічівського морського торговельного порту від 03 липня 2014 року № 322-О в частині постійного переміщення ОСОБА_3 слюсарем-сантехніком 5 розряду з оплатою за штатним розписом з 32-годинним робочим тижнем.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 19 січня 2015 року апеляційну скаргу ДП «Іллічівський морський торговельний порт» відхилено, рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 28 жовтня 2014 року залишено без змін.

У касаційній скарзі ДП «Іллічівський морський торговельний порт», посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду і ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Суд першої інстанції, з висновком якого погодився і апеляційний суд, ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, виходив із того, що роботодавцем було допущено порушення вимог трудового законодавства та конституційних положень, оскільки переміщення позивача відбулося без його згоди, а використання примусової праці заборонено законом, у зв'язку із чим дійшов висновку про наявність підстав для визнання наказу незаконним та його скасування.

Згідно зі ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення суду <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/T041618.html> повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/T041618.html> посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/T041618.html>, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Колегія суддів суду касаційної інстанції вважає, що зазначеним вимогам рішення судів попередніх інстанцій не відповідають з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено та підтверджується матеріалами справи, що наказом директора ДП «Іллічівський морський торговельний порт» від 19 лютого 2014 року № 110 «Про зміни в організації виробництва і праці служби побуту» з 01 червня 2014 року створено структурний підрозділ «Відділ побуту» та ліквідовано структурний підрозділ «Служба побуту», з яким 25 лютого 2014 року ознайомлено ОСОБА_3 (а. с. 72).

26 травня 2014 року ОСОБА_3 вручено повідомлення про зміну істотних умов праці, проте останній не погодився з роботою на нових умовах.

Наказом директора ДП «Іллічівський морський торговельний порт» від 03 липня 2014 року № 322-О ОСОБА_3 постійно переміщено слюсарем-сантехніком 5 розряду з оплатою за штатним розписом та з 32-годинним робочим тижнем. Режим роботи - денний з п'ятиденним робочим тижнем (а. с. 26).

Відповідно до ч. 3 ст. 32 КЗпП України у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Про зміну істотних умов праці - систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших - працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці.

Отже, зі змісту зазначеної норми вбачається, що зміна істотних умов праці може бути визнана законною тільки в тому випадку, якщо буде доведена наявність змін в організації виробництва і праці.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 11 вересня 2013 року у справі № 6-59цс13, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Як зазначалося вище, відповідно до вимог ч. 3 ст. 32 КЗпП України ОСОБА_3 був належним чином повідомлений як з наказом директора ДП «Іллічівський морський торговельний порт» від 19 лютого 2014 року, яким ліквідовано структурний підрозділ «Служба побуту», так і з повідомленням від 14 травня 2014 року № 188/18.1-10 про зміну істотних умов праці (а. с. 69-72).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 56 КЗпП України за угодою між працівником і власником або уповноваженим ним органом може встановлюватись як при прийнятті на роботу, так і згодом неповний робочий день або неповний робочий тиждень. Оплата праці в цих випадках провадиться пропорційно відпрацьованому часу або залежно від виробітку.

Заперечуючи проти позову в суді першої інстанції, а також обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, ДП «Іллічівський морський торговельний порт» посилалося на те, що у них відбулися зміни в організації виробництва на виконання Закону України від 04 березня 2013 року «Про морські порти України», який набрав чинності 13 червня 2013 року, та відповідних розпоряджень Кабінету Міністрів України і Міністерства інфраструктури України, які передбачали проведення реорганізації державних підприємств морського транспорту, у тому числі ДП «Іллічівський морський торговельний порт», встановлення неповного робочого часу відбулося відповідно до ч. 3 ст. 32, ст. 56 КЗпП України, а оплата роботи проводиться відповідно до розміру виконаної роботи, що не є зменшенням встановленої заробітної плати; при цьому встановлення неповного робочого дня у порядку зміни істотних умов праці не потребує погодження з профспілковим органом, хоча новий штатний розпис відділу побуту було складено та затверджено на виконання протоколу від 13 березня 2014 року спільної наради з профспілками, а переміщення не потребує згоди працівника, якщо воно здійснюється згідно зі ст. 32 КЗпП України.

У порушення вимог ст. ст. 212-214 ЦПК України суд першої інстанції зазначених обставин не врахував, належним чином не перевірив доводів відповідача, викладених у відзиві на позовну заяву (а. с. 57-63), не навів мотивів відхилення зазначених доводів, взявши до уваги лише позицію позивача, і дійшов передчасного висновку про порушення відповідачем чинного законодавства при переміщенні ОСОБА_3 та зміні істотних умов.

Апеляційний суд у порушення ст. ст. 303, 315 ЦПК України також належним чином не перевірив як доводів апеляційної скарги, так і законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, не навів мотивів відхилення доводів відповідача.

Ураховуючи те, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судом не встановлені, судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій не відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для їх скасування із передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Зважаючи на вищевикладене та керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу державного підприємства «Іллічівський морський торговельний порт» задовольнити частково.

Рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 28 жовтня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 19 січня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Г.В. Юровська

Судді: А.О. Леванчук

Л.М. Мазур

В.А. Нагорняк

Т.О. Писана