МАЛИНОВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Справа № 2-2436/2010
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2010 року м. Одеса

Малиновський районний суд міста Одеси в складі:

головуючого судді - Жуган Л.В.

при секретарі - Повалій М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу, -

ВСТАНОВИВ:

До Малиновського районного суду м. Одеси 29.10.2009 року звернувся ОСОБА_2 із позовом до ОСОБА_3 про стягнення боргу. Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначив, що 13.03.2009р., в присутності двох свідків, позичив ОСОБА_3 грошову суму у розмірі 13805 грн. 42коп., яку ОСОБА_3 зобов'язався повернути у строк до 01.06.2009 року, про що була складена відповідна розписка. Передача цієї суми ОСОБА_3 була здійснена в присутності свідків - ОСОБА_5, ОСОБА_6 Відповідач у зазначений у розписці строк борг не повернув, в зв'язку з цим позивач просить стягнути на його користь суму боргу, з урахуванням індексу інфляції на підставі облікової ставки НБУ, моральну шкоду та судові витрати.

Представник позивача за довіреністю від 15.09.2009 р. ОСОБА_7 у судовому засіданні підтримав позовні вимоги, просили задовольнити їх в повному обсязі.

Відповідач у судовому засіданні 23.04.2010 р. факт складання ним розписки від 13.03.2009 р. в присутності свідків, позовні вимоги не визнав, в судове засідання призначене на 02.06.2010 р. не зявився, про час та місце розгляду справи належним чином повідомлявся, що підтверджується розпискою наявною в матеріалах справи, причин неявки суду не сповістив.

Суд, вислухавши пояснення учасників судового процесу, показання свідків ОСОБА_5, ОСОБА_6, дослідивши матеріали справи, надавши оцінку зібраним доказам, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_3 13.03.2009 р. склав розписку про взяття в борг у ОСОБА_2 грошової суми у розмірі 13805 грн. 42 коп., яку зобов'язався повернути в повному обсязі у строк до 01.06.2009 року. Розписка власноручно написана ОСОБА_3 в присутності свідків ОСОБА_5, ОСОБА_6 в оригіналі долучена до матеріалів справи підтверджує наведені обставини.

Допитані в якості свідків ОСОБА_5, ОСОБА_6 в судовому засіданні показали суду, що дійсно ОСОБА_3 по власній волі, без будь-якого примусу в їхній присутності склав боргову розписку від 13.03.2009 р. про повернення грошових коштів ОСОБА_2, яку вони підписували.

Згідно ст. 1047 ЦК України договір позики укладається в письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

Відповідно до ст. 61 ЦПК України обставини, визнанні сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Суд виходячи з презумпції правомірності правочинів закріпленої статтею 204 ЦК України, вважає, що між сторонами був укладений договір позики, тому між сторонами виникли зобов'язальні правовідносини.

Відповідно до ч.1 ст. 1050 ЦК України зазначено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Частиною 1, якої встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання та частиною 2, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення…

Позивач просить стягнути з відповідача суму боргу з урахуванням індексу інфляції - на підставі облікової ставки НБУ, в розмірі, яки діяв в період з 01.01.2009 р. по 04.2009 р., - за час прострочення в розмірі 626 грн.38 коп.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», індекс споживчих цін (індекс інфляції) обчислюється спеціально уповноваженим органом виконавчої влади в галузі статистики і публікується в офіційних періодичних виданнях.

Застосування облікової ставки НБУ при нарахуванні суми інфляції по заборгованості не передбачено законодавством, в зв'язку чим позовні вимоги про стягнення з відповідача суми інфляції в розмірі 626 грн. 38 коп., розраховані із застосуванням облікової ставки НБУ не підлягають задоволенню.

Позовні вимоги про стягнення моральної шкоди не підлягають задоволенню, з урахуванням вимог стаття 23 ЦК України, якою встановлено виключний перелік підстав для відшкодування моральної шкоди. Системний аналіз статей 23, 625, 1050, 1167 ЦК України свідчить про те, що порушення договірного зобов'язання не може бути підставою для відшкодування моральної шкоди, оскільки законодавством передбачений спеціальний порядок відповідальності та порядок відшкодування збитків за порушення грошового зобов'язання. Право на відшкодування моральної шкоди, завданої порушенням договірних зобов'язань, виникає лише у випадках, передбачених законом або договором.

Згідно складеної ОСОБА_3 розписки не встановлено умови відшкодування моральної шкоди.

В судовому засіданні, судом роз'яснено представнику позивача положення ст. 60 ЦПК України про обов'язки доказування і подання доказів. При цьому представник позивача просив проводити розгляд справи за поданими доказами.

Так, згідно ст. 79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Відповідно до ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

У матеріалах справи відсутні документи, які свідчать про те, що ФОП ОСОБА_8, яка згідно прибуткового ордеру та квитанції до нього прийняла від ОСОБА_2 800 (вісімсот) гривень за надання юридичних послуг є фахівцем у галузі права і за законом має право на надання такої допомоги. В зв'язку з чим вимоги позивач про стягненню витрат за надання юридичної допомоги в розмірі 800 (вісімсот) гривень не підлягають задоволенню.

Судом встановлено, що при подачі позову, позивач сплатив судовий збір у розмірі 51 гривень, та витрати з ІТЗ у розмірі 120 гривень, що підтверджується квитанціями, наявними в матеріалах справи, тому судові витрати про стягнення 171 гривні з відповідача підлягають задоволенню.

У відповідності до п. А ч.1 ст.3 Декрету Кабінету Міністрів України „Про державне мито " із позовних заяв майнового характеру судовий збір справляється в розмірі 1 відсотку від ціни позову, але не менше 3 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і не більше 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

До позовної заяви позивачем додана квитанція про сплату судового збору в розмірі 51 грн., з урахуванням предмету позову, стягнутої на користь позивач а суми розмір судового збору складає - 138 грн. 05 коп., в зв'язку з чим суд вважає, що з відповідача підлягає стягненню в дохід держави сума судового збору в розмірі 87 грн. 05 коп.

Керуючись ст.ст. 11, 60, 209, 212-215, 218 ЦПК України, ст.ст. 610, 611, 612, 625, 1049, 1050 ЦК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 заборгованість в сумі 13805 (тринадцять тисяч вісімсот п'ять) гривень 42 копійки.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судові витрати загальному розмірі 171 (сто сімдесят одна) гривня.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір у розмірі 87 гривень 05 копійок.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього протягом 20 днів апеляційної скарги або в порядку ч. 4 ст. 295 ЦПК України.

Суддя Л.В. Жуган