У х в а л а

іменем україни

21 жовтня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.

суддів: Журавель В.І., Хопти С.Ф., Черненко В.А., Штелик С.П.

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми заборгованості за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 12 вересня 2014 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 14 квітня 2015 року, -

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2012 року ОСОБА_1 звернулась до суду з указаним позовом, в якому просила стягнути на її користь з відповідача кошти у розмірі 79 тис. доларів США та 3% річних у розмірі 72 долари США.

Свої вимоги позивач мотивувала тим, що у серпні 2010 року між нею та ОСОБА_2 була досягнута усна домовленість, за умовами якої відповідач мав продати, а вона придбати квартиру АДРЕСА_1. Вказувала, що у зв'язку з відсутністю у неї на той час грошових коштів у повному обсязі для розрахунку за вказану квартиру та наявність кредитних зобов'язань у відповідача, забезпеченням яких була іпотека спірної квартири, вони домовились про розстрочку оплати квартири. Зазначала, що 29 жовтня 2010 року відповідач зареєстрував її у квартирі АДРЕСА_1, на підтвердження реальності їх намірів щодо укладення договору купівлі - продажу. З цього часу вона тричі здійснювала виплати грошових коштів відповідачу в якості попередньої оплати за квартиру, у тому числі й останній платіж у сумі 79 тис. доларів США, що підтверджується розпискою від 15 серпня 2012 року. Однак у серпні 2012 року ОСОБА_2 відмовився від укладання з позивачем договору купівлі - продажу квартири і почав ускладнювати її проживання у спірній квартирі. В подальшому їй стало відомо, що 26 вересня 2012 року відповідач продав цю квартиру іншій особі, а тому вона 27 вересня 2012 року надіслала відповідачу лист з вимогою про повернення їй одержаних грошових коштів. Однак відповідач її вимоги залишив без задоволення.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 12 вересня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 14 квітня 2015 року, позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 грошові кошти у розмірі 79 тис. доларів США та 3 % річних у розмірі 72 долари США.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить судові рішення скасувати, справу передати на новий розгляд.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов, виходив із того, що договір купівлі - продажу між сторонами укладений не був, а тому сума передана позивачем відповідачу є авансом. Оскільки ОСОБА_2 набув грошові кошти без достатньої правової підстави, з нього підлягають стягненню кошти на підставі ст. 1212 ЦК України.

Апеляційний суд погодився з висновком суду першої інстанції.

Проте повністю погодитись з висновком апеляційного суду не можна, оскільки суд його дійшов з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Судами установлено, що ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_3 в рахунок попередньої оплати за квартиру АДРЕСА_1: 3 лютого 2012 року - 68 064 доларів США, 28 березня 2012 року - 69 900 доларів США та 15 серпня 2012 року - 79 тис. доларів США, що підтверджується розписками.

26 вересня 2012 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 укладено договір купівлі - продажу квартири АДРЕСА_1, за яким остання придбала вказану квартиру за 170 тис. доларів США.

27 вересня 2012 року ОСОБА_3 було направлено на адресу ОСОБА_2 лист з вимогою повернути отримані ним кошти, у зв'язку з невиконанням домовленостей щодо укладення договору купівлі - продажу квартири АДРЕСА_1.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 12 вересня 2014 року, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 14 квітня 2015 року, на користь позивача стягнуто грошові кошти у розмірі 79 тис. доларів США., 3% річних у розмірі 72 долара США.

Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня.

Гривня є законним платіжним засобом на території України (ч. 1 ст. 192 ЦК України).

Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (ч. 2 ст. 192 ЦК України).

Такими випадками є ст. 193, ч. 4 ст. 654 ЦК України, Закони України "Про зовнішньоекономічну діяльність" та "Про систему валютного регулювання і валютного контролю".

Відповідно до ч. 1 ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях.

Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України.

Разом із тим ч. 2 ст. 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов'язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.

У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов'язанням, визначається в гривні за офіційним курсом Національного банку України.

Згідно з ч. 3 ст. 533 ЦК України використання іноземної валюти як засобу платежу при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається лише у випадку, передбаченому законом (ч. 2 ст. 192 ЦК України).

Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій обчислена сума зобов'язання), валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобов'язання і фактичного його виконання є національна валюта України - гривня.

Відтак, у національній валюті України підлягають стягненню і інші складові грошового зобов'язання, передбачені, зокрема, у ст. 1048 ЦК України, та при застосуванні ст. 625 ЦК України.

Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові № 6-79 цс 14 від 2 липня 2014 року, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення, вищевказаного не врахував та стягнув з ОСОБА_2 суму заборгвоансоті та 3 % річних у доларах США.

Апеляційний суд на порушення судом першої інстанції норм матеріального права уваги не звернув та дійшов передчасного висновку про залишення рішення суду без змін.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 304 ЦПК України справа розглядається апеляційним судом за правилами, встановленими для розгляду справи судом першої інстанції, з винятками і доповненнями, встановленими главою ЦПК України про апеляційне провадження.

Апеляційний суд розглянув справу 14 квітня 2015 року за участі ОСОБА_5, повноваження якого на представництво інтересів ОСОБА_2 закінчились 19 березня 2015 року, та без участі ОСОБА_2

Згідно з правилами ст. 74 ЦПК України судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик, які разом із розпискою надсилаються поштою рекомендованим листом із повідомленням або через кур'єрів за адресою, зазначеною стороною. Особи, які беруть участь у справі, можуть бути повідомлені або викликані в суд телеграмою, факсом чи за допомогою інших засобів зв'язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 169 ЦПК України суд відкладає розгляд справи у разі неявки в судове засідання однієї із сторін або будь - кого з інших осіб, які беруть участь у справі, про яких нема відомостей, що їм вручені судові повістки.

З матеріалів справи вбачається, що розгляд справи у суді апеляційної інстанції проведено з порушенням наведених вимог закону, без участі ОСОБА_2 й за відсутності даних про те, що його у встановленому законом порядку було повідомлено про час і місце розгляду справи, що позбавило останнього можливості надати пояснення щодо обставин, викладених в апеляційній скарзі.

З урахуванням викладеного, судове рішення не можна визнати законним та обґрунтованим, а тому ухвала апеляційного суду підлягає скасуванню, а справа передачі на новий розгляд до суду апеляційної інстанції з підстав, передбачених ч. 2 ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу апеляційного суду м. Києва від 14 квітня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: Д.Д. Луспеник

Судді: В.І. Журавель

С.Ф. Хопта

В.А. Черненко

С.П. Штелик