Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/1421/15 Головуючий у суді І-ї інстанції Регеша В. О.
Доповідач Головань А. М.
РІШЕННЯ

Іменем України

25.06.2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області в складі:

головуючого: Голованя А.М.

суддів: Фомічова С.Є., Єгорової С.М.

при секретарі: Дімановій Н.І.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кіровограді цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 27 квітня 2015 року, у справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором і

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2015 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 20 вересня 2004 року між ним та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір, за яким останньому надано кошти у розмірі 65 501 грн., терміном до 17 вересня 2009 року, а відповідач зобов'язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та порядку, встановлені кредитним договором.

Позичальник зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконував, унаслідок чого виникла заборгованість, яка за розрахунком банку, станом на 02 лютого 2015 року склала 67866,82 грн., у тому числі: заборгованість за кредитом в сумі 14 514,09 грн., заборгованість за відсотками в сумі 6 617,99 грн., заборгованість по комісії в сумі 6 713,74 грн., пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань в сумі 40 021,00 грн.

Від цієї нарахованої суми віднімається сума у розмірі 37918,64 грн., що стягнена з відповідача на користь банку за рішенням суду від 18.06.2013 року, яке не виконано, а тому заборгованість за кредитним договором складає різницю між цими сумами і становить 29948,18 грн.

У зв'язку з цим позивач, просив суд стягнути з відповідача на його користь вказану суму кредитної заборгованості, а також понесені ним судові витрати.

Рішенням Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 27 квітня 2015 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» суму заборгованості за кредитним договором в розмірі 29948,18 грн. Вирішено питання розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати судове рішення та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.

Заслухавши доповідача, пояснення представника відповідача, який підтримав доводи скарги, заперечення представника позивача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, в межах визначених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що відповідач не виконував належним чином умов кредитного договору, позовна давність до спірних правовідносин застосована бути не може, оскільки позивач вже звертався до суду з позовом у 2013 році і перервав її перебіг, відтак, має сплатити розраховану позивачем суму кредитної заборгованості.

Проте повністю погодитись із таким висновком суду не можна.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам судове рішення не відповідає.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Судом установлено, що 20 вересня 2004 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір, за яким йому надано кошти у розмірі 65501 грн. на термін до 17.09.2009 року, відповідач зобов'язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку встановлених кредитним договором.

Заочним рішенням Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 18 червня 2013 року із ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» стягнуто заборгованість за вказаним кредитним договором в розмірі 37 918 грн.

Але, позичальник рішення суду не виконав, унаслідок чого виникла заборгованість з пені, розмір якої за розрахунком банку, станом на 02 лютого 2015 року, складає 29 948,18 грн., яку суд першої інстанції у повному обсязі стягнув із позичальника на користь банку.

Ухвалою цього ж суду від 20 травня 2015 року вищезгадане заочне рішення від 18 червня 2013 року скасовано, а справу призначено до розгляду в загальному порядку.

Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки.

Згідно з ч. 1 ст. 258 ЦК України, для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.

Згідно ч. 2 ст. 258 ЦК України встановлена спеціальна позовна давність в один рік до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

За правилами ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Тобто пеня - це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення й до тих пір поки зобов'язання не буде виконано. Її розмір збільшується залежно від продовження правопорушення.

Правова природа пені така, що позовна давність до вимог про її стягнення обчислюється по кожному дню (місяцю), за яким нараховується пеня, окремо. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права.

Стаття 266 ЦК України передбачає, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою.

З матеріалів справи вбачається, що судом стягнута неустойка, яка розрахована банком за період більше року, з лютого 2013 року по лютий 2015 року (а.с. 5-7).

Проте, ухвалюючи рішення суд першої інстанції залишив поза увагою письмову заяву відповідача про застосування позовної давності (а.с. 35,36).

Представником ПАТ КБ «ПриватБанк» надано розрахунок заборгованості по пені за період з 13.03.2014 року по 02.02.2015 року в розмірі 13 658,38 грн.

Заперечуючи проти позову представник відповідач надав суду власний розрахунок, згідно якого розмір заборгованості з пені складає 6 062,19 грн.

Дослідивши зазначені розрахунки суд вважає обґрунтованими розрахунки надані ПАТ КБ «ПриватБанк», оскільки представник відповідача, вказавши суму заборгованості 27 845,82 грн., при розмірі пені 0,15% за кожен день прострочення, виходив не із суми пені розрахованої за формулою ( 27 845,82 х 0,15) : 100 = 41,768 грн., а із суми 0,114434877 грн., що є очевидно неправильно.

При цьому, суд роз'яснив представнику відповідача про його право заявити клопотання про призначення судово-бухгалтерської експертизи, яким він не скористався.

За таких обставин рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу п.п.2,4 ч.1 ст. 309 ЦПК України є підставою для його зміни, шляхом зменшення розміру заборгованості по пені за кредитним договором з 29 948 грн. до 13 658,38 грн. та розміру судового збору з 299,48 грн. до 136,58 грн.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 27 квітня 2015 року змінити шляхом зменшення розміру заборгованості по пені за кредитним договором з 29 948 грн. до 13 658,38 грн. та розміру судового збору з 299,48 грн. до 136,58 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: