УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Червинської М.Є.,

суддів: Леванчука А.О., Мазур Л.М.,

Нагорняка В.А., Писаної Т.О.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» до ОСОБА_3 про стягнення боргу за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» на рішення Березанського міського суду Київської області від 27 квітня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 15 липня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2015 року публічне акціонерне товариство «Родовід Банк» (далі - ПАТ «Родовід Банк») звернулось до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що між банком та ОСОБА_3 4 серпня 2008 року був укладений кредитний договір, відповідно до умов якого позивач відкрив відповідачу не відновлювальну кредитну лінію на загальну суму 18 712,97 дол. США, терміном до 4 серпня 2015 року включно з процентною ставкою у розмірі 7,70% річних, зі щомісячною платою за обслуговування кредиту у розмірі 0,3000% від суми виданого кредиту. За порушення строків повернення кредитних коштів чи сплати процентів відповідач зобов'язаний сплатити банку за кожен день прострочення пеню у розмірі 1,6% від суми простроченої заборгованості. Банк виконав узяті на себе зобов'язання, однак ОСОБА_3 належним чином не виконував свої обов'язки за кредитним договором, у результаті чого утворилась заборгованість, яка станом на 2 лютого 2015 року становить 3 523 878 грн 81 коп. і складається з 16 692,22 дол. США по тілу кредиту та відсотках та 3 254 168 грн 97 коп. пені, 3% річних, плати за обслуговування кредиту. З урахуванням викладеного позивач просив суд задовольнити позов та стягнути зазначену суму заборгованості за кредитним договором з відповідача.

Рішенням Березанського міського суду Київської області від 27 квітня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 15 липня 2015 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Родовід Банк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 504 638 грн 29 коп. Вирішено питання про судові витрати. У задоволенні решти позову відмовлено.

У касаційній скарзі ПАТ «Родовід Банк» просить скасувати судові рішення, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Заслухавши доповідь судді судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені в скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Суд першої інстанції, вирішуючи питання щодо стягнення з відповідача неустойки на користь позивача, застосував до спірних правовідносин положення ч. 3 ст. 551 ЦК України, зменшивши розмір неустойки до суми пені за прострочення виконання зобов'язань за договором.

Апеляційний суд погодився з такими висновками місцевого суду зазначивши, що рішення є законним та обґрунтованим.

Проте повністю з такими висновками апеляційного суду погодитись не можна.

Судом установлено, що 4 серпня 2008 року між ПАТ «Родовід Банк» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого банк відкрив відповідачу не відновлювальну кредитну лінію на загальну суму 18 712,97 дол. США терміном до 4 серпня 2015 року включно з процентною ставкою у розмірі 7,70%; річних, зі щомісячною платою за обслуговування кредиту у розмірі 0,3000% від суми виданого кредиту. За порушення строків повернення кредиту чи сплати процентів відповідач зобов'язаний сплатити банку за кожен день прострочення пеню у розмірі 1,6% від суми простроченої заборгованості (а.с. 6-9).

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного судочинства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідач порушував взяті на себе зобов'язання за кредитним договором, своєчасно не повертав тіло кредиту та не сплачував проценти за користування ним.

Умовами кредитного договору було передбачено, що в разі несвоєчасного погашення позичальником заборгованості за кредитом та процентів за його користування, позичальник зобов'язаний сплатити банку пеню від суми простроченого платежу за кожний день прострочки в розмірі 1,6 %.

Згідно із частиною третьою статті 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Зменшення розміру неустойки за рішенням суду можливе за наявності кількох умов: якщо розмір неустойки значно перевищує розмір заподіяних невиконанням зобов'язання збитків; за наявності інших обставин, що мають істотне значення.

При цьому питання зменшення розміру неустойки вирішується в конкретній ситуації на підставі певних доказів і розрахунків.

Однак, зменшуючи розмір неустойки, апеляційний суд всупереч вимогам статей 212, 214 ЦПК України не встановив фактичних обставин справи, не навів розрахунків зменшення розміру неустойки та не вмотивував свого висновку, щодо зменшення саме до такої суми. Апеляційний суд не перевірив і не мотивував чи перевищує стягнута неустойка розмір збитків у відповідності до ст. 551 ЦК.

Крім того, відмовляючи у задоволенні позову про стягнення 3 % річних апеляційний суд погодився з висновками місцевого суду, що оскільки кредитним договором встановлено інший розмір процентів (1,6 % від простроченої суми), як відповідальність за порушення грошового зобов'язання, ніж передбачений ч. 2 ст. 625 ЦК України, тому нарахування додатково 3% річних є безпідставним.

Обов'язок позичальника сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу, якщо він своєчасно не повернув суму позики, встановлена частиною першою статті 1050 ЦК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Стягнення з боржника, який порушив грошове зобов'язання, сум індексації грошового боргу та процентів не перешкоджає стягненню у передбачених законом або договором випадках неустойки (пені) за прострочення виконання грошового зобов'язання, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання

Відмовляючи у стягненні 3% річних, апеляційний суд наведених норм права та висновків, викладених у постановах Верховного Суду України у справах № 6-49цс12, 6-100цс14, не врахував, безпідставно відмовив у позові в цій частині.

З огляду на викладене погодитись із постановленою апеляційним судом ухвалою в частині вирішення вимог про стягнення пені та 3% річних неможливо.

Порушення апеляційним судом при розгляді справи норм процесуального права (ст. ст. 10, 60, 179 ЦПК України) унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для її правильного вирішення в цій частині, тому постановлена ним ухвала не може вважатись законною і обґрунтованою та в силу ст. 338 ЦПК України підлягає скасуванню з передачею справи в цій частині на новий розгляд до цього суду.

Оскільки боржник має перед кредитором грошове зобов'язання, яке має складові: сума кредиту, проценти за його користування, пеня тощо, і всі вони пов'язані, а розмір пені та відсотків залежить від загальної суми боргу за кредитним договором, судове рішення апеляційного суду підлягає скасуванню в повному обсязі.

За таких обставин ухвалене у справі судове рішення апеляційного суду підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, відповідно до ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Київської області від 15 липня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до цього суду.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.Є. Червинська
Судді:А.О. Леванчук
Л.М. Мазур
В.А. Нагорняк
Т.О. Писана