УХВАЛА

іменем україни

1 квітня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Журавель В.І., Лесько А.О.,

Хопти С.Ф., Черненко В.А.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом Державного авіаційного підприємства «Україна» до ОСОБА_3 про визнання правочину дійсним та стягнення суми заборгованості за договором на виконання рейсу на замовлення; за зустрічним позовом ОСОБА_3 до Державного авіаційного підприємства «Україна» про визнання договору та додатку до нього недійсними за касаційною скаргою Державного авіаційного підприємства «Україна» на рішення Печенізького районного суду Харківської області від 17 вересня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 11 листопада 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2014 року Державне авіаційне підприємство «Україна» (далі - ДАП «Україна») звернулось до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 1 вересня 2010 року між підприємством та ОСОБА_3 було укладено договір про виконання авіарейсу на замовлення за маршрутом Київ - Пекін - Гонконг - Шанхай - Новосибірськ - Київ, загальна вартість якого становить 2 379 480 грн. Зазначало, що в період з 20 вересня 2010 року по 28 грудня 2011 року відповідач сплатив 1 680 170 грн, тобто фактично визнав дійсність договору. Оскільки відповідач виконав умови договору не в повному обсязі, позивач просив визнати зазначений договір дійсним та стягнути на його користь з відповідача 699 310 грн боргу й 98 833 грн 48 грн штрафних санкцій.

У квітні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду із зустрічним позовом, посилаючись на те, що він не підписував власноруч договір від 1 вересня 2010 року та додаток до нього, зокрема його підпис на цих угодах є відтиском, що нанесений рельєфним кліше-факсиміле. Оскільки спірний договір та додаток до нього складений з порушенням встановленої законом форми, ОСОБА_3 просив визнати їх недійсними.

Рішенням Печенізького районного суду Харківської області від 17 вересня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 11 листопада 2014 року, у задоволенні позову ДАП «Україна» відмовлено. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 відмовлено.

У касаційній скарзі ДАП «Україна», посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права й порушення норм процесуального права, просить скасувати вказані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позов у повному обсязі.

Отже, судові рішення в частині вирішення зустрічного позову не оскаржуються, тому в касаційному порядку не переглядаються (ч. 2 ст. 335 ЦПК України).

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову ДАП «Україна», суд першої інстанції виходив із того, що спірний договір, додаток до нього та акт здачі-прийняття робіт не містять власноручного підпису ОСОБА_3, тому не відповідають вимогам ч. 2 ст. 207 ЦК України щодо письмової форми цих документів, тому є неукладеними.

Апеляційний суд погодився з такими висновками та зазначив також, що ДАП «Україна» не надано доказів на підтвердження того, що ОСОБА_3 будь-коли приймав умови спірного договору, власноруч підписував його та виконував, а додані документи з використанням кліше-факсиміле є неналежним доказом.

Проте повністю погодитись із такими висновками апеляційного суду не можна, оскільки суд їх дійшов із порушенням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним положенням закону судове рішення апеляційного суду не відповідає.

Судами встановлено, що 1 вересня 2010 року було укладено договір № 1241 на виконання рейсу на замовлення, сторонами якого зазначені ДАП «Україна» та ОСОБА_3

Згідно з п. 1.1 цього договору виконавець, ДАП «Україна», зобов'язався здійснити авіарейс маршрутом «Київ - Пекін - Гонконг - Шанхай - Новосибірськ - Київ» з вильотом з вильотом 1 вересня 2010 року та поверненням 5 вересня 2010 року. Вартість зазначеного рейсу згідно з умовами спірного договору становить 2 379 480 грн. Замовник - ОСОБА_3

Згідно з висновком судово-технічної експертизи від 7 серпня 2014 року № 7675 у договорі від 1 вересня 2010 року, додатку 1 до цього договору та акті № 1 здачі-прийняття робіт підпис від імені ОСОБА_3 виконано не пишучим приладом, а являє собою відтиск, що нанесений рельєфним кліше-факсиміле.

Вирішуючи спір, суд виходив із того, що спірний договір та додаток до нього не містять власноручного підпису ОСОБА_3, тому всі викладені у цих угодах умови щодо здійснення авіарейсу є такими, що не узгоджені з ним, тобто, договір є неукладеним і він не породжує настання визначених у ньому правових наслідків.

При цьому суд не врахував наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 207 ЦК України використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

Суд не вказав, якими нормативно-правовими актами передбачено чи обмежено спеціальне застосування факсиміле, чи передбачено інші умови відтворення підпису в договорі.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти правочини між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, передбачених ч. 1 ст. 206 цього Кодексу.

У ст. 202 ЦК України зазначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

У ч. 1 ст. 638 ЦК України зазначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно прибуткових касових ордерів від 20 вересня 2010 року № 190, від 20 січня 2011 року № 6, від 1 лютого 2011 року № 11, від 1 березня 2011 року № 22, від 18 квітня 2011 року № 41 ОСОБА_3 було частково проведено розрахунок за виконання рейсу у розмірі відповідно 791 200 грн, 399 750 грн, 200 тис. грн, 50 тис. грн, 238 500 грн, на загальну суму 1 680 170 грн.

Згідно обертово-сальдової відомості по рахунку 374, контрагент ОСОБА_3 за листопад 2013 року мав дебіторську заборгованість перед ДАП «Україна» у розмірі 699 310 грн.

6 листопада 2013 року на адресу ОСОБА_3 було направлено претензію про стягнення коштів у розмірі 699 310 грн за невиконання договору від 1 вересня 2010 року, яка була отримана за місцем його реєстрації 16 листопада 2013 року.

Суд вказане не врахував, не дав оцінку тому, чи відповідачем виконувались зобов'язання за спірним договором, що дало б змогу визначити, чи відповідач визнав дійсність договору.

Відповідно до ч. 2 ст. 218 ЦК України якщо правочин, для якого законом встановлена його недійсність у разі недодержання вимоги щодо письмової форми, укладений усно, і одна із сторін вчинила дію, а друга сторона підтвердила її вчинення, зокрема шляхом прийняття виконання, такий правочин у разі спору може бути визнаний судом дійсним.

Крім того, у п. 12 постанови Пленуму Верховного суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» судам роз'яснено, що порушення вимог закону щодо укладення правочину в письмовій формі є підставою для визнання його недійсним лише у разі, коли це прямо передбачено законом, зокрема ст. ст. 547, 719, 981, 1055, 1059, 1107, 1118 ЦК України тощо.

Крім того, апеляційний суд вважав, що часткове виконання відповідачем грошового зобов'язання за спірним договором спростовується матеріалами справи.

Зокрема, згідно розпорядження керівника Державного управління справами № 268дск спірний авіарейс виконувався в рамках державного візиту Президента України в Китайську Народну Республіку. Відповідно до додатку № 3 до Закону України «Про Державний бюджет України на 2010 рік» фінансування візитів Президента України за кордон здійснювалось за рахунок бюджетних коштів, які виділені кодом 0301040.

При цьому апеляційний суд не врахував, що вказане розпорядження видано 7 вересня 2010 року щодо забезпечення перевезення учасників візиту за маршрутом Бориспіль-Пекін-Гонконг-Шанхай-Бориспіль, тоді згідно умов спірного договору виконавець зобов'язався виконати авіарейс на замовлення за маршрутом Київ - Пекін - Гонконг - Шанхай - Новосибірськ - Київ у період з 1 вересня 2010 року по 5 вересня 2010 року, тобто ще до видачі вказаного розпорядження і за іншим маршрутом.

Тобто, висновки апеляційного суду ґрунтуються на припущеннях, що заборонено законом (ч. 4 ст. 60 ЦПК України).

За таких обставин судове рішення апеляційного суду в частині позовних вимог ДАП «Україна» до ОСОБА_3 не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для його скасування у цій частині із передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Державного авіаційного підприємства «Україна» задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Харківської області від 11 листопада 2014 року в частині позовних вимог Державного авіаційного підприємства «Україна» до ОСОБА_3 про визнання договору дійсним та стягнення заборгованості скасувати, справу в цій частині передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: В.І. Журавель

А.О. Лесько

С.Ф. Хопта

В.А. Черненко