СОЛОМ`ЯНСЬКИЙ районний суд м. КИЄВА
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
01 липня 2015 року Солом`янський районний суд м. Києва
в складі судді Кицюк В.С.,
за участю секретаря Грінченко Є.С..,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -
Позивач звернувся до суду із вищезазначеним позовом, в якому, з урахуванням зміни підстави позову, просив суд стягнути з відповідача на свою користь гривнений еквівалент 1314,83 доларів США та 3000,00 грн. моральної шкоди, мотивуючи свої вимоги наступним.
Так, 09 квітня 2011 року ОСОБА_1 надала відповідачу грошові кошти в сумі 3500,00 доларів США за юридичні послуги, які полягали у зверненні до суду адміністративної юрисдикції із позовом про здійснення перерахунку її пенсії як військового пенсіонера та інваліда війни. При цьому, сторони письмового договору не підписували. Однак, стверджує позивач, вона видала довіреність на ім`я відповідача на представлення його інтересів по цій справі.
Позивач звертає увагу суду на те, що відповідач обіцяв їй звернутися до суду і отримати рішення по справі протягом 3 місяців, проте до теперішнього часу цього не зробив, грошові кошти їй повністю не повернув. На даний час його заборгованість складає 1314,83 доларів США.
Наполягаючи на тому, що зазначену суму відповідач утримує в себе без достатньої правової підстави, просить суд задовольнити позов.
Також позивач зазначає, що такі «шахрайські» дії відповідача спричинили їй моральну шкоду, яка полягає в тому, що оскільки відповідач згідно перевірки реєстру адвокатів таковим ніколи не був, то він такими своїми діями ввів позивача в оману. Також відповідач протягом тривалого проміжку часу не відповідав на телефонні дзвінки позивача, і, на її думку, таким чином ухилявся від повернення належних їй грошових коштів, що також завдавало їй страждань. Спричинену ж моральну шкоду позивач оцінив у 3000,00 грн. (а.с.1-4, 107)
Сторони в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися відповідно до положень ст.74 ЦПК України (а.с.103-106, 110, 114-115, 124)
Натомість представник позивача подав заяву про розгляд справи за його відсутністю, зазначив, що позовні вимоги підтримує, проти винесення заочного рішення не заперечує (а.с.119)
Відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України в разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Зважаючи на викладене судом була винесена ухвала про заочний розгляд справи на підставі наданих сторонами доказів.
Так, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.
Відповідно до ст.214 ЦПК України під час ухвалення рішення у справі суд вирішує, зокрема, такі питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовується вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини сторін впливають із встановлених обставин і яка норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
При цьому, відповідно до принципів цивільного процесу саме сторони розпоряджаються своїми правами на власний розсуд, визначаючи ті чи інші предмет і підстави позову (ч.1 ст.11 ЦПК України) і суд не вправі вийти за ці межі.
Крім того, саме сторони, в даному випадку позивач відповідно до положень ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України повинен довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог. Визначившись же з тим, що справа буде розглянута в порядку заочного провадження, позивач апріорі вважається таким, що надав всі наявні у нього докази для встановлення обставин, на яких він ґрунтує свої вимоги, і для підтвердження тих взаємовідносин зобов`язального характеру між сторонами, на яких він наполягає.
Судовим розглядом встановлено, що 09 квітня 2011 року відповідач отримав від позивача 3500,00 доларів США, що підтверджується наданою ним розпискою (а.с.9)
В зазначеній розписці він написав, що кошти отримав за виконання робіт, зазначених у довіреності від 09 березня 2011 року. Роботу зобов`язався виконати до 15-20 травня 2011 року.
З матеріалів справи вбачається, що 09.03.2011 року позивач видала на ім`я відповідача нотаріальну довіреність, посвідчену приватним нотаріусом КМНО Латанюком І.А., якою уповноважила ОСОБА_2 вести її справи в усіх державних та громадських установах, організаціях, в медичних комісіях всіх рівнів, в органах державної виконавчої служби, органах МВС, прокуратури, військових комісаріатах, нотаріальних конторах, в суіх судових установах України з усіма правами, що надані законом позивачу, відповідачу, третій особі, обвинуваченому, потерпілому, скаржнику та стягувачу для чого йому надано право подавати позови чи скаргу до суду, ознайомлюватися з матеріалами справи, робити з них витяги, знімати копії, брати участь в судових засіданнях, в провадженні виконавчих дій, одержувати оригінали та копії судових рішень, ухвал, постанов та інших документів, що є у справі, представляти докази, брати участь в їх дослідженні, подавати свої доводи, висловлювати міркування та заперечення, надавати усні та письмові пояснення, в тому числі пр. проведенні експертиз, заявляти клопотання та відводи, заперечувати проти клопотань та доказів інших учасників судового процесу, вимагати виконання рішень, ухвал та постанов суду, оскаржувати дії (бездіяльність) державного виконавця з питань виконавчого провадження, подавати та одержувати заяви, інші документи, ставити підпис на документах від імені позивача, а також здійснювати інші дії, пов`язані із цією довіреністю (а.с.5)
08 липня 2013 року позивач скасувала вищезазначену довіреність на представництво своїх інтересів в суді (а.с.10)
Позивач стверджує, що 2185,17 доларів США їй було повернуто протягом лютого-квітня 2014 року сином відповідача ОСОБА_3 (а.с.46)
Решта сума залишається неповернутою позивачу відповідачем.
Визначаючись із правовою нормою, яка підлягає застосуванню до спірних взаємовідносин, суд погоджується із позивачем про посилання в даному випадку на статтю 1212 ЦК України.
Так, статтею 1212 ЦК України врегульовано випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав.
Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.
Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок iншої особи, в) вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адмiнiстративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України)
Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань iз набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однiєю особою (набувачем) за рахунок iншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбiльшення майна у iншої особи (потерпілого);
3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або вiдсутностi збільшення на стороні потерпілого; 4) вiдсутнiсть правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.
Отже, за змістом ч.1 ст. 1212 ЦК України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.
Під вiдсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказiвцi закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто вiдсутнiсть правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.
Вiдповiдно до ч.1, п.1 ч.2 ст.11, ч. 1-2 ст.509 ЦК України цивiльнi права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогiєю породжують цивiльнi права та обов`язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, належать договори та iншi правочини.
Зобов`язанням є правовiдношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися вiд певної дiї, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Зобов`язання повинно виконуватися належним чином вiдповiдно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших aктiв цивільного законодавства, а за вiдсутноcтi таких умов та вимог цього Кодексу, інших aктiв цивільного законодавства
Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками вiдповiдних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов`язків.
Якщо ж зобов`язання не припиняється з підстав, передбачених статтями 11, 600, 601, 604 - 607, 609 ЦК України, до моменту його виконання, таке виконання має правові підстави (підстави, за яких виникло це зобов`язання). Набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не є безпідставним.
Відповідно до ст.237 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Представництво виникає на підставі договору, закону, акту органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства.
Таким чином, оскільки письмового договору про надання юридичних послуг між сторонами не укладалося, суд приходить до висновку, що за вищевстановлених обставин, отримання 3500,00 доларів США на виконання повноважень за довіреністю суперечило меті даного правовідношення і його юридичного змісту, відтак відповідач набув майно без достатніх правових підстав.
Гроші, відповідно до змісту статей 177, 179 і 190 ЦК України є майном, на яке розповсюджується положення ст. 1212 ЦК України.
Разом із тим, суд вважає необхідним відмовити у задоволені позову щодо відшкодування моральної шкоди, оскільки обґрунтовуючи спричинення їй моральної шкоди позивач посилається саме на «шахрайські» дії відповідача, проте, належних і допустимих доказів згідно ст.ст. 57-60 ЦПК України саме шахрайських дій відповідача, встановлених вироком суду, який набувши чинності, вона суду не представляє.
Жодне рішення суду не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 243,60 грн. та згідно п.6 ч.3 ст.79 ЦПК України на користь позивача судові витрати, пов`язані із розміщенням оголошення в пресі в сумі 1408,80 грн.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 11, 177, 179, 190, 237, 509, 1212 ЦК України, ст.ст. 10, 57, 60, 88, 209, 212-215, 224-228 ЦПК України, суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати, пов`язані із публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача в сумі 1408 (одна тисяча чотириста вісім) грн. 80 коп.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в сумі 243 (двісті сорок три) грн.. 60 коп.
В задоволенні решти вимог відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку до Апеляційного суду м. Києва через Солом`янський районний суд м. Києва протягом 10 днів з дня отримання копії рішення шляхом подачі апеляційної скарги.
Суддя В.С. Кицюк