Ухвала іменем україни
09 вересня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Червинської М.Є., суддів: Леванчука А.О., Мазур Л.М., Писаної Т.О., Юровської Г.В.,
розглянувши у судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1, треті особи: ОСОБА_2, ОСОБА_3, приватне транспортне підприємство «Транс-Ніка», товариство з обмеженою відповідальністю «Онтаріо», про звернення стягнення на майно, за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 14 травня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 02 грудня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2013 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду із указаним позовом, в обґрунтування кого зазначило, що 24 лютого 2004 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого відповідач (позичальник) отримала кредит у розмірі 45 000 доларів США зі сплатою 19 процентів річних на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення 24 лютого 2005 року.

В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між банком (заставодержатель) і приватним транспортним підприємством «Транс - Ніка» (далі - ПТП «Транс-Ніка») 24 лютого 2004 року укладено договір застави рухомого майна. Відповідно до договору застави ПТП «Транс - Ніка» (заставодавець) надав в заставу автомобіль СНЕREAU, державний номерний знак НОМЕР_1, що належав на праві власності ПТП.

У подальшому було встановлено, що без згоди заставодержателя - банку, ОСОБА_3. заставний автомобіль СНЕREAU, державний номерний знак НОМЕР_1, реалізував ТОВ «Онтаріо».

Згодом вказаний автомобіль був реалізований ОСОБА_1. і зареєстрований за новим власником за новим державний номерний знак НОМЕР_2.

Позичальник ОСОБА_2. борг за кредитним договором банку не повернула.

Станом на 14 листопада 2012 року сума заборгованості складає 281 344,85 доларів США, в тому числі: 45 000 дол. США - заборгованість за кредитом; 122 470,19 дол. США - заборгованість із процентів за користування кредитом; 1 138 874,66 дол. США - пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором.

Посилаючись на вказані обставини, позивач просив: вилучити у відповідача ОСОБА_1. і передати в заставу банку предмет застави - спірний автомобіль, що належить відповідачу ОСОБА_1., комплект ключів від вказаного автомобіля.

У рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 24 лютого 2004 року в сумі 281 344,85 дол. США звернути стягнення на предмет застави - автомобіль СНЕREAU, що належить на праві власності відповідачу ОСОБА_1., шляхом продажу вказаного автомобіля банком з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу вказаного автомобіля в органах ДАІ України, наданням банку всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 14 травня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 02 грудня 2014 року, в позові банку відмовлено.

У касаційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду, ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити, обґрунтовуючи свої вимоги порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Суд першої інстанції, з висновком якого погодився і апеляційний суд, відмовляючи у задоволенні позову, виходив із того, що відповідно до положень ст. 388 ЦК України відповідач ОСОБА_1. є добросовісним набувачем та набув спірний автомобіль на законних підставах.

Проте погодитися із такими висновками судів попередніх інстанцій не можна.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам рішення суду першої інстанції та ухвала апеляційного суду не відповідають.

Судами встановлено, що 24 лютого 2004 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір, згідно з умовами якого остання отримала кредит у розмірі 45 000 дол. США зі сплатою 19 % річних на суму залишку за кредитом терміном до 24 лютого 2005 року (а. с. 19-21).

24 лютого 2004 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ПТП «Транс-Ніка» в особі директора ОСОБА_3. було укладено договір застави автомобіля марки Chereau C38B, 2003 року випуску (напівпричіп), державний номерний знак НОМЕР_1, заставна вартість - 479 800 грн (а. с. 22-25).

Згідно з витягом про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна (реєстрація змін) 05 грудня 2012 року до реєстраційного запису Державного реєстру обтяжень рухомого майна було внесено наступні зміни: зареєстровано звернення стягнення, підстава - договір застави автотранспорту від 24 лютого 2004 року б/н (а. с. 42).

ОСОБА_2. свої зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконала, в результаті чого утворилась заборгованість у розмірі 281 344 дол. США (а. с. 12-13).

З матеріалів справи вбачається, що автомобіль марки Chereau C38B, 2003 року випуску, що перебував у заставі ПАТ КБ «ПриватБанк», було продано ТОВ «Онтаріо», 07 жовтня 2009 року на українській товарній біржі уклало договір купівлі-продажу спірного автомобіля з ОСОБА_1. (а. с. 126-127). ПАТ КБ «ПриватБанк» своєї згоди на відчуження заставного рухомого майна не надавало.

Згідно із ч. 1 ст. 27 Закону України «Про заставу» застава зберігає силу, якщо за однією з підстав, зазначених в законі, майно або майнові права, що складають предмет застави, переходять у власність іншої особи. Аналогічне положення містить ч. 3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», відповідно до якої зареєстроване обтяження зберігає силу для нового власника (покупця) рухомого майна, що є предметом обтяження.

Застава є способом забезпечення зобов'язань; у силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави) (ст. 1 Закону України «Про заставу» та ст. 572 ЦК України).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 20 Закону України «Про заставу» заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором.

Згідно із ч. 1 ст. 589 ЦК України в разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави.

Відповідно до ст. 27 Закону України «Про заставу» застава зберігає силу, якщо за однією з підстав, зазначених в законі, майно або майнові права, що складають предмет застави, переходять у власність іншої особи; застава зберігає силу і у випадках, коли у встановленому законом порядку відбувається уступка заставодержателем забезпеченої заставою вимоги іншій особі або переведення боржником боргу, який виник із забезпеченої заставою вимоги.

Зазначені норми застосовуються з урахуванням положень Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», який визначає правовий режим регулювання обтяжень рухомого майна, встановлених з метою забезпечення виконання зобов'язань, оприлюднення та реалізації інших прав юридичних і фізичних осіб стосовно рухомого майна.

Відповідно до ч. 3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», якщо інше не встановлено законом, зареєстроване обтяження зберігає силу для нового власника (покупця) рухомого майна, що є предметом обтяження, за винятком таких випадків: 1) обтяжувач надав згоду на відчуження рухомого майна боржником без збереження обтяження; 2) відчуження належного боржнику на праві власності рухомого майна здійснюється в ході проведення господарської діяльності, предметом якої є систематичні операції з купівлі-продажу або інші способи відчуження цього виду рухомого майна.

За змістом ст. 23 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» відповідно до забезпечувального обтяження обтяжувач має право в разі порушення боржником забезпеченого обтяженням зобов'язання або договору, на підставі якого виникло забезпечувальне обтяження, одержати задоволення своєї вимоги за рахунок предмета обтяження в черговості згідно із встановленим пріоритетом.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» взаємні права та обов'язки за правочином, на підставі якого виникло обтяження, виникають у відносинах між обтяжувачем і боржником з моменту набрання чинності цим правочином, якщо інше не встановлено законом.

Реєстрація обтяження надає відповідному обтяженню чинності у відносинах з третіми особами, якщо інше не встановлено цим Законом. У разі відсутності реєстрації обтяження таке обтяження зберігає чинність у відносинах між боржником і обтяжувачем, проте воно є не чинним у відносинах з третіми особами, якщо інше не встановлено цим Законом.

За таких обставин реалізація майна, що є предметом застави, без припинення обтяжень, не припиняє заставу, тому застава зберігає чинність при переході права власності на предмет застави до іншої особи, отже, на неї може бути звернено стягнення з підстав, передбачених ст. ст. 25, 26 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень».

Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постановах від 03 квітня 2013 року № 6-7цс13 та від 19 листопада 2014 року № 6-168цс14, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України.

Таким чином, суди у порушення вимог ст. ст. 212-214 ЦПК України суди на зазначене вище уваги не звернули, фактичні обставини у справі в повній мірі не встановили, не визначилися з характером спірних правовідносин, належним чином не перевірили доводи банку щодо реєстрації належним чином договору застави та обтяження на момент набуття відповідачем за договором купівлі-продажу в 2009 році автомобіля, рішення судів першої та апеляційної інстанцій не відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для їх скасування із передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 14 травня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 02 грудня 2014 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.Є. Червинська
Судді: А.О. Леванчук Л.М. Мазур Т.О. Писана Г.В. Юровська