ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/602/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" квітня 2015 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді ЦИМБАЛ І.К.

при секретарі - ЧЕРЛЕНЮК В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, про зменшення розміру стягнення аліментів, за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, про збільшення розміру аліментів -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3., про зменшення розміру аліментів, посилаючись на те, що рішенням суду з ОСОБА_2 стягнуті аліменти на утримання двох дітей у частці від доходу заробітку. Зважаючи на те, що заробіток ОСОБА_2 залежить від відпрацьованих годин, на що впливає безпосередньо ситуація в країні щодо зменшення таких годин, заробіток доход ОСОБА_2 є мінливим. На утриманні у ОСОБА_2 перебувають дві особи пенсійного віку мати та бабуся, остання в свою чергу часто хворіє та потребує лікування, що тягне за собою даткові витрати. Враховуючи наведене, ОСОБА_2 просить зменшити розмір аліментів визначивши останні у твердій грошовій сумі в розмірі 10000 грн. на двох дітей.

ОСОБА_3. позов ОСОБА_2 не визнала звернулась до суду з позовом, про збільшення розміру аліментів, який був об'єднаний з позовом ОСОБА_2 в одне провадження. В обґрунтування вимог та заперечень проти позову ОСОБА_2 ОСОБА_3. зазначила, що ОСОБА_2 працює отримує заробітну плату, дохід останнього не є мінливим. Крім того, при визначенні розміру аліментів Апеляційний суд м. Києва враховував обставину наявності на утриманні у ОСОБА_2 двох осіб. Крім того, мати ОСОБА_2 працює, а обов'язок утримувати бабусю, законом покладений на мати ОСОБА_2 Крім того, зважаючи на ситуацію в країні зріст цін, а також те, що заробітна плата ОСОБА_2 залежить від відпрацьованих годин і може змінюватися та бути набагато меншою ніж в інші місяці, а витрати на дітей кожного місяці однакові і мають тенденцію на збільшення, ОСОБА_3. просить збільшити і розмір стягнутих аліментів визначивши останні по ? частини від заробітку доходу ОСОБА_2 на кожну дитину.

В судовому засіданні представник ОСОБА_2 позов останнього підтримав, просив задовольнити, проти задоволення позову ОСОБА_3. заперечував, посилаючись на необґрунтованість та недоведеність останнього.

ОСОБА_3. та представник останньої вимоги позову ОСОБА_3. підтримали, проти задоволення позову ОСОБА_2 заперечували, посилаючись на недоведеність та необґрунтованість останнього.

Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд вважає встановленими наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 12.02.2014 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3. на утримання двох неповнолітніх дітей стягнуто аліменти у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу) /Т. І а.с. 6-7/.

ОСОБА_2 в обґрунтування вимог позову посилається на наявність у нього на утриманні двох осіб, в одної з яких погіршився стан здоров'я; те, що заробіток ОСОБА_2 є мінливим через велику амплітуду коливань; а також те, що ОСОБА_2 вимушений винаймати житло, оскільки через наявність у ОСОБА_3. іншого чоловіка, який проживає разом із нею у квартирі співвласником якої є ОСОБА_2, останній не може там проживати з моральних міркувань.

ОСОБА_3. в обґрунтування позову, посилається на збільшення витрат на дітей через підвищення, цін, необхідність більших витрат через хронічні хвороби дітей, збільшення витрат на утримання квартири.

Згідно ч. 1 ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них.

Відповідно до правової позиції висловленої у постанові Верховного суду України від 05 лютого 2014 року у справі №6-143цс13, відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов'язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»)».

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ч. 1 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Як вбачається з рішення суду апеляційної інстанції про стягнення аліментів, при визначенні розміру останніх, судом було враховано ті обставини, що на утриманні у ОСОБА_2 знаходяться дві непрацездатні особи мати та бабуся, в свою чергу доказів на підтвердження погіршення стану здоров'я бабусі та необхідних витрат здійснениху зв'язку з цим або здійснюваних у майбутньому ОСОБА_2 не надав.

Крім того, ОСОБА_2 не надав суду доказів щодо зміни матеріального стану в частині зміни розміру заробітної плати, зокрема що заробітна плата зменшилась через відсутність роботи, скорочення тощо. В свою чергу, посилаючись на обставину залежності розміру заробітної плати від кількості відпрацьованих годин, ОСОБА_2 під час розгляду справи про стягнення аліментів також зазначав, про вказану обставину, що було предметом розгляду в апеляційній інстанції і також знайшло відображення у рішенні суду. Так, у судовому рішенні встановлено, що заробіток ОСОБА_2 не є мінливим, заробітну плату останній отримує стабільно і розмір не має великої амплітуди коливань.

Згідно довідки про заробітну плату ОСОБА_2 за 2015 рік, суд не вбачає, що в останнього погіршився матеріальний стан, або став мінливим дохід. Заробітна плата виплачується ОСОБА_2 регулярно, дійсно має тенденцію змінюватися проте не завжди у бік зменшення /Т.ІІ а.с. 34/.

Таким чином вважаю, що і в обґрунтування зазначених доводів ОСОБА_2 не надав належних та допустимих доказів.

Крім того, при обґрунтуванні доводів щодо необхідності винаймати житло ОСОБА_2, що тягне відповідні витрати, представник останнього зазначив, що така необхідність склалась з метою створення умов для зустрічей із дітьми, оскільки після уходу із квартири, де раніше проживали сторони, ОСОБА_2 проживав у матері /Т.ІІ а.с. 1-5/.

Суд не може погодитися з такими доводами щодо обґрунтування вимог ОСОБА_2, про зменшення розміру аліментів виходячи з наступного. Так, в судовому засіданні учасниками процесу, не заперечувалось, а тому згідно ч. 1 ст. 61 ЦПК України не потребує доказуванню, що сторони є співвласниками квартири. Таким чином ОСОБА_2 не зважаючи на наявність моральних міркувань, має право на розпорядження своєю частиною майно, зокрема відчужити останнє тощо, тобто діяти у способи передбачені законом з метою захисту свого права власності та право на житло. Враховуючи, що ОСОБА_2 таких дій не вчиняє, суд вважає, що витрати на утримання квартири для останнього є прийнятними та не впливають на матеріальний стан, тим більш, що останній має місце проживання та може уникнути таких витрат, проживаючи із матір'ю, де проживав і раніше , тим більш, що остання перебуває на його утриманні.

Враховуючи наведене, суд вважає, що ОСОБА_2 не доведено тих обставин, які б давали підстави передбачені ст. 192 СК України для зменшення розміру аліментів, у зв'язку з чим у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 слід відмовити.

Суд вважає, що у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3. також слід відмовити, оскільки остання не довела суду ті обставини, які б давали підстави для збільшення розміру аліментів.

Так, обґрунтовуючи збільшення витрат ОСОБА_3. посилалась на незадовільний стан здоров'я дітей, необхідність відповідних витрат, зокрема лікування, відвідування санаторіїв, басейну. Також мають місце витрати пов'язані із оплатою навчання тощо. Проте, при визначенні розміру аліментів, судом апеляційної інстанції, всі зазначені у позові ОСОБА_3. обставини були враховані і остання не надала доказів, проте що витрати на утримання дітей стали набагато більшими і отримуваних аліментів не вистачає на утримання останніх, або у ОСОБА_3. погіршився стан здоров'я і остання не може працювати та приймати участь в утриманні дітей, тоді як ОСОБА_3. продовжує працювати та щомісячно отримує заробітну плату.

Суд вважає доводи ОСОБА_3. щодо збільшення витрат на житлово - комунальні послуги, які вона вимушена нести самостійно і має місце борг такими, що не мають юридичного значення для даного спору, оскільки тягар утримання майна покладається на власника, а питання оплати житлово - комунальних послуг, реструктуризації заборгованості, отримання пільг по сплаті, стягнення сплачених коштів за іншого співвласника майна в порядку регресу, вирішується у передбаченому законом порядку. В свою чергу, враховуючи те, що ОСОБА_3. таких дій не вчиняла, суд вважає, що наявність заборгованості за житлово - комунальні послуги не пов'язана із неможливістю їх сплати.

Оцінюючи належність допустимість, достовірність доказів окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги сторін є необґрунтованими і такими, що не ґрунтуються на вимогах закону, у зв'язку з чим підстави для задоволення останніх відсутні.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 10, 60, 61, 79, 88, 209, 212 - 218 ЦПК України, ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року,ст.ст. 180, 183, 184, 192 СК України, постанова Верховного суду України від 05 лютого 2014 року у справі №6-143цс13, п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3, про зменшення розміру стягнення аліментів залишити без задоволення.

Позов ОСОБА_3до ОСОБА_2, про збільшення розміру аліментів залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду м. Києва через Дарницький районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий: