Єдиний унікальний номер 219/3383/14/ц Номер провадження 22-ц/775/111/2015
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 жовтня 2015 року Апеляційний суд Донецької області в складі:

головуючого судді Кішкіної І.В.,

суддів Гапонова А.В., Мальованого Ю.М.,

при секретарі Журавльові О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Артемівську Донецької області справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 13 лютого 2015 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у володінні, користуванні та розпорядженні власністю шляхом виселення,

в с т а н о в и в :

Рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 13 лютого 2015 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у володінні, користуванні та розпорядженні власністю шляхом виселення задоволено.

Усунено перешкоди у здійсненні ОСОБА_2 права користування та розпорядження своїм майном, а саме житловим будинком за адресою м.Артемівськ Донецької області, АДРЕСА_1 шляхом виселення з 01 квітня 2015 року ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, з вказаного будинку.

З вказаним рішенням суду не погодився відповідач ОСОБА_1 та оскаржив його в апеляційному порядку, в апеляційній скарзі просить рішення суду скасувати.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що судом не враховано, що він проживав у спірному будинку з 1989 року, він працював та фактично утримував свою співмешканку ОСОБА_3, яка після смерті батьків стала власником будинку, всі зароблені гроші він витрачав на сім'ю, ремонт у будинку, витрати по господарству, тому своєчасно не оформив спадщину за відсутності коштів.

Відповідач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_4, який діє на підставі договору, в судовому засіданні апеляційного суду підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити.

Позивач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_5, який діє на підставі договору, в судовому засіданні апеляційного суду просили апеляційну скаргу відхилити, рішення суду залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено і як вбачається з матеріалів справи, що відповідно до рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 25 жовтня 2013 року, яке набрало законної чинності 05 листопада 2013 року, ІНФОРМАЦІЯ_2 року помер ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3 року померла ОСОБА_7, після їх смерті залишилось спадкове майно: житловий будинок з надвірними спорудами за адресою: АДРЕСА_2, який за довідкою КП «Артемівське бюро технічної інвентаризації» № 356 від 31 грудня 2012 року належить ОСОБА_6, фактично прийняла спадщину ОСОБА_8, яка приходилась донькою ОСОБА_6 та ОСОБА_7, оскільки вона на час відкриття спадщини постійно проживала в будинку, була в ньому зареєстрована згідно із довідкою суспільного квартального комітету № 15 м.Артемівська від 10 липня 2013 року, що відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України як докази, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ.

Рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 16 листопада 2012 року встановлено факт родинних відносин між ОСОБА_2 та ОСОБА_8 як між братом та сестрою.

Позивач ОСОБА_2 є в порядку спадкування власником будинку АДРЕСА_1 в м. Артемівськ Донецької області на підставі рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 25 жовтня 2013 року (а.с.4).

З 10 липня 2009 року в зазначеному будинку зареєстрований відповідач ОСОБА_1, як вбачається з актів від 15 березня 2015 року та 25 квітня 2015 року в якості співмешканця ОСОБА_8 (а.с.71-73,82-85, 101-104).

ІНФОРМАЦІЯ_4 року ОСОБА_3 померла (а.с.3).

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що позивач є власником будинку, реєстрація відповідача у будинку перешкоджає позивачеві у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, що є порушенням прав позивача.

З таким висновком суду погоджується апеляційний суд.

Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України).

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України.

Об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (ст. ст. 379, 382 ЦК України).

Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником.

Аналіз змісту вказаних правових норм свідчить про те, що право члена сім'ї власника будинку (квартири) користуватися цим житлом існує лише за наявності у власника права приватної власності на це майно.

Із зазначеного слід дійти висновку, що виникнення права членів сім'ї власника будинку (квартири) на користування цим будинком (квартирою) та обсяг цих прав залежить від виникнення у власника будинку (квартири) права власності на цей будинок (квартиру), а відтак - припинення права власності особи на будинок (квартиру) припиняє право членів її сім'ї на користування цим будинком (квартирою).

Передбачаючи право власника житлового будинку (квартири) на відчуження цих об'єктів, закон не передбачив при цьому перехід прав і обов'язків попереднього власника до нового власника в частині збереження права користування житлом (житлового сервітуту) членів сім'ї колишнього власника у випадку зміни власника будинку (квартири) (на відміну від договору найму (оренди) житла - ст. ст. 810, 814 ЦК України).

Зазначені висновки не суперечать нормам ст. 47 Конституції України, ст. 9 ЖК України, ст. 311 ЦК України, враховуючи, що право на житло (користування ним, усунення перешкод у користуванні ним) підлягає захисту лише у випадку порушення прав особи.

Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку про те, що право членів сім'ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім'ї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім'ї.

Вказана правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 15 листопада 2014 року у справі № 6-158цс14 та за змістом ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України.

Тож, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, оскільки з припиненням права власності особи на жиле приміщення члени його сім'ї також утрачають право користування цим приміщенням і підлягають виселенню за позовом нового власника.

Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що судом не враховано, що він проживав у спірному будинку з 1989 року зі своєю співмешканкою ОСОБА_3, апеляційний суд не приймає до уваги, тому що виникнення у членів сім'ї власника жилого будинку права на користування цим будинком є похідним від виникнення у власника права власності на будинок, а відтак - припинення права власності особи на будинок, припиняє право членів його сім'ї на користування жилим будинком.

З огляду на що, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду і встановлених обставин справи

Виходячи з наведеного, та враховуючи доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов до висновку, що висновки суду першої інстанції відповідають встановленим обставинам та підтверджуються матеріалами справи.

Вимоги апеляційної скарги відповідача про визнання ОСОБА_1 та ОСОБА_3 членами однієї сім'ї, сумісного права власності ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на будинок, ділянку та майно за адресою АДРЕСА_1, визнання дату звернення до відділу РАЦСу ОСОБА_1 та ОСОБА_3 датою реєстрації шлюбу не є предметом спору по даній справі, а тому розгляду не підлягають.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, що призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи і висновків суду не спростовують.

Тому відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України, апеляційна скарга позивача підлягає відхиленню як необґрунтована, а рішення суду підлягає залишенню без змін як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313-315 ЦПК України, апеляційний суд,

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 13 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді