ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/688/15
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" березня 2015 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Лужецької О.Р.

за участю секретаря - Цибулюк М.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору Дарницький районний центр зайнятості, Державна податкова інспекція у Дарницькому районі м. Києва про захист трудових прав,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач, ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до відповідача, ОСОБА_3, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Дарницький районний центр зайнятості, Державна податкова інспекція у Дарницькому районі м. Києва про захист трудових прав.

Позовні вимоги мотивує тим, що 11.06.2013 року на Інтернет сайті було розміщено оголошення про вакансію кур'єра. Після того, як він зателефонував за вказаним в оголошенні номером його запросили на співбесіду, за результатами якої прийняли на посаду кур'єра магазину контактних лінз ФОП ОСОБА_3 При цьому на вимогу працедавця він дав копії паспорту та довідки про присвоєння ідентифікаційного номеру. 12.06.2013 року почав працювати - у першій половині дня забирав товар (контактні лінзи та розчин для них) у постачальників, о 13.00-14.00 привозив товар до магазину, після оформлення і комплектування замовлень розвозив їх перевізникам та покупцям (до 18.00-19.00). Облік своєї роботи вів у зошитах. Зазначає, що заробітна плата виплачувалася йому готівкою за кожний відпрацьований місяць і становила 2500 грн. В магазині працював у період часу з 12.06.2013 року по 24.06.2014 рік. 24.06.2014 року директор магазину ОСОБА_4 повідомило ОСОБА_2 про звільнення. У цей же день була виплачена заробітна плата за червень 2014 року, а саме 2000,00 грн. Не погоджуючись з діями відповідача, звернувся до суду з позовом та просив суд зобов'язати видати йому копію наказу про моє звільнення з роботи, зобов'язати відповідача занести відомості про роботу до трудової книжки, стягнути з відповідача компенсацію за невикористані дні щорічної відпустки, стягнути з відповідача середній заробіток за весь час затримки розрахунку.

В судовому засіданні позивач подав заяву від 06.02.2015 року, в якій зазначив, що на наступний день після його звільнення, він звернувся до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з проханням видати йому копію наказу про його звільнення з роботи, занести відомості до

трудової книжки, виплатити грошову компенсацію за невикористані дні щорічної відпустки, видати довідку про роботу із зазначенням посади, часу роботи і розміру заробітної плати. Однак, задовольнити його вимоги ОСОБА_3 відмовлявся. У зв'язку з чим було викликано міліцію. Вважаючи, що відповідач порушив його права, уточнивши вимоги просив суд встановити період його роботи в магазині контактних лінз «ІНФОРМАЦІЯ_1» ФОП ОСОБА_3, зобов'язати ФОП ОСОБА_3 занести відомості про його роботу до трудової книжки та видати копію наказу про звільнення, стягнути з ФОП ОСОБА_3 компенсацію за невикористані ним дні щорічної відпустки ( 2 565,75 грн.) та грошове відшкодування моральної шкоди ( 9 153,00 грн.), стягнути з ФОП ОСОБА_3 середній заробіток за весь час затримки розрахунку ( за період з дня звільнення по день постановлення рішення).

Відповідач, ОСОБА_3 проти задоволення позову заперечував, вважав його необґрунтованим та безпідставним, пояснивши суду, що ОСОБА_2 не приймався на роботу в якості працівника за трудовим договором, йому не виділялося робоче місце, він не діяв за графіком трудового робочого дня, заробітна плата не встановлювалася. Він користувався послугами ОСОБА_2 на підставі усної цивільно-правової угоди. ОСОБА_2 зобов'язувався здійснювати певні дії - одержувати невеликі вантажі і пакети та приносити їх в офіс або доставляти їх клієнтам. За виконання цих разових послуг йому сплачувалася винагорода відповідно до звичайних цін за такі цивільно-правові послуги. Звертає увагу, що сторони договору мають право відмовитися від договору у будь-який час. Саме ОСОБА_2 відмовився від договору про надання послуг в той момент, коли відмовився виконати передане йому по телефону замовлення. Через відмову ОСОБА_2 виконати послугу, ОСОБА_3 відмовився від користування його послугами.

Представник відповідача, ОСОБА_5 проти задоволення позову заперечував та просив суд відмовити в задоволенні позову посилаючись на те, що ОСОБА_3 разово користувався послугами ОСОБА_2 в порядку усної цивільно-правової угоди, за яку сплачував останньому винагороду.

Представник Дарницького районного центру зайнятості в судове засідання не з'явився, направив на адресу суду заяву з проханням слухати справу без їх участі.

Представник Державної податкової інспекції у Дарницькому районі м. Києва в судове засідання не з'явився, причини неявки в судове засідання не відомі. Про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про що свідчить відмітка компетентної особи ДПІ у Дарницькому районі м. Києва про отримання повідомлення в журналі вихідної кореспонденції.

Вислухавши пояснення позивача, відповідача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Відповідно до ч.1 ст.3, ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Способи захисту порушених трудових прав працівника щодо незаконного звільнення врегульовано нормами КЗпП України.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 зареєстрований фізичною особою - підприємцем, що підтверджується копією свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця (а.с.78).

11.06.2013 року ОСОБА_3 на Інтернет сайті було розміщено оголошення про вакансію кур'єра в Інтернет - магазині контактних лінз «ІНФОРМАЦІЯ_1».

Із пояснень позивача вбачається, що ознайомившись з оголошенням та пройшовши співбесіду з ОСОБА_3, він вступив у відносини з відповідачем для виконання роботи, яка полягала у отриманні товару у постачальника та доставляння його в офіс, а потім клієнту.

Договір про прийняття позивача на роботу укладено не було.

Робота може виконуватись на підставі трудового договору, із регулюванням правовідносин Кодексом законів про працю України, та на підставі цивільно-правового договору, з регулюванням правовідносин Цивільним кодексом України.

Трудовий договір - це угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим цим органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбаченої законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін (ч.1 ст.21 КЗпП України).

Трудовий договір, як правило, оформляється виданням письмового наказу про прийняття на роботу згідно з заявою працівника. Трудовий договір вважається укладеним також і тоді, коли, працівник був фактично допущений до роботи, хоч ніякі документи про прийняття на роботу не оформлялись.

Встановлено, що письмову заяву ОСОБА_2 про прийняття на роботу фізичній особі-підприємцю ОСОБА_3 не подавав, трудовий договір між ОСОБА_2 та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 виданням письмового наказу про прийняття на роботу не оформлявся. Що ж до фактичного допуску до роботи без оформлення документів про прийняття на роботу, то ці обставини підлягають з'ясуванню у разі виникнення між сторонами трудових відносин, а не цивільно-правових відносин.

Встановлення виниклих між ОСОБА_2та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 відносин ґрунтується на аналізі наступного.

Трудовий договір та цивільно-правовий договір розрізняється за соціально-економічним критерієм та за формально-юридичною ознакою.

Так, за соціально-економічним критерієм відмінність трудового договору від договору цивільно-правового полягає в тому, що цивільно-правовий договір укладається задля досягнення результату праці, а трудовий договір регулює сам процес праці.

За формально-юридичною ознакою відмінність трудового договору від договору цивільно-правового полягає в тому, що при укладенні цивільно-правового договору підрядник (виконавець тощо) виконує роботу на свій ризик, самостійно організовує виконання роботи, не підлягаючи внутрішньому трудовому розпорядку, не має права на одержання допомоги з соціального страхування; при укладенні трудового договору працівник підлягає внутрішньому трудовому розпорядку, про прийняття його на роботу видається наказ, працівник має право на одержання допомоги з соціального страхування тощо.

Аналіз відносин між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за соціально-економічним критерієм та формально-юридичною ознакою на укладення трудового договору не вказує, що між сторонами існували трудові відносини, оскільки ОСОБА_3 не є керівником, який взяв на себе обов'язок організувати працю, який одержав право давати розпорядження щодо виконання робіт, притягнення до дисциплінарної та матеріальної відповідальності, а ОСОБА_2 не підлягав внутрішньому трудовому розпорядку, виконання роботи організовував самостійно. Усний договір між позивачем та відповідачем укладено задля досягнення результату праці, сам процес праці такий не регулює.

Укладення трудового договору означає, що працівник і власник набули прав і взяли на себе обов'язки, встановлені для сторін трудового договору законодавством про працю, генеральними, галузевими угодами, колективним договором. В статті 21 КЗпП України зазначаються два обов'язки власника чи уповноваженого ним органу за трудовим договором як то виплачувати заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи; та обов'язки працівника як то підпорядковуватися внутрішньому трудовому розпорядку, виконувати обумовлену трудовим договором роботу.

Письмові докази того, що фізична особа-підприємець ОСОБА_3 як роботодавець зобов'язався виплачувати заробітну плату, забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, що ОСОБА_2 як працівник зобов'язався підпорядковуватися внутрішньому трудовому розпорядку відсутні.

Допитаний в якості свідка ОСОБА_3 пояснив, що ОСОБА_6 не приймався на роботу в якості працівника за трудовим договором, йому не виділялося робоче місце, він не діяв за графіком трудового робочого дня, заробітна плата не встановлювалася. Він користувався послугами ОСОБА_2 на підставі усної цивільно-правової угоди.

ОСОБА_2 не довів належними та допустимими доказами наявність трудових відносин з фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 в період з 12.06.2013 року по 24.06.2014 року та, відповідно, право на державні гарантії, обумовлені працею за трудовим договором. Правові підстави для задоволення позову в цій частині - відсутні.

Позовні вимоги позивача про встановлення періоду роботи в магазині контактних лінз «ІНФОРМАЦІЯ_1» ФОП ОСОБА_3, зобов'язання ФОП ОСОБА_3 занести відомості про його роботу до трудової книжки та видати копію наказу про звільнення, стягнення з ФОП ОСОБА_3 компенсацію за невикористані дні щорічної відпустки, середнього заробітку за весь час затримки розрахунку та відшкодування моральної шкоди задоволенню не підлягають, оскільки як встановлено судом між сторонами виникли не трудові, а цивільно-правові відносини.

Згідно ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

У відповідності до ч. 3 ст. 10, ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків , встановленим цим Кодексом. Доказуванню підлягають обставини ,які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виник спір.

На основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про необхідність відмовити ОСОБА_2 в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 3, 21 КЗпП України, ст. ст. 10, 11, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору Дарницький районний центр зайнятості, Державна податкова інспекція у Дарницькому районі м. Києва про захист трудових прав - відмовити.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення. Апеляційна скарга подається до Апеляційного суду м. Києва через Дарницький районний суд м. Києва.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

СУДДЯ О.Р.ЛУЖЕЦЬКА