У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 березня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,

суддів: Ізмайлової Т.Л., Мостової Г.І.,

Наумчука М.І., Олійник А.С.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 про повернення грошової суми попередньої оплати за договором поставки, стягнення пені та трьох процентів річних за користування коштами, за касаційною скаргою представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 на рішення апеляційного суду м. Києва від 23 липня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним позовом, просив повернути йому суму попередньої оплати у розмірі 102 358 грн 70 коп. за договором поставки № 004, який укладено 15 лютого 2013 року із фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4, стягнути з останнього пеню за договором у розмірі 234 759 грн 6 коп, а також три проценти річних за користування грошовими коштами в розмірі 1 362 грн 91 коп.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідач одержав 102 358 грн 70 коп. попередньої оплати за паркетну дошку марки WP CHARISMA PLANK виробництва Weitzer Parkett в кількості 169 кв. м. загальною вартістю 144 913 грн 28 коп. та зобов'язався передати її у власність позивача до 10 квітня 2013 року.

У встановлений договором строк товар у власність позивача передано не було.

Гарантійним листом від 21 серпня 2013 року відповідач підтвердив свої зобов'язання за договором та зобов'язався передати товар не пізніше 31 серпня 2013 року, але свої зобов'язання не виконав, що є підставою для стягнення пені відповідно до п. 5.2. договору в розмірі 1% від суми договору за кожен день прострочення.

Відповідач отримав грошові кошти в рахунок попередньої оплати за договором, фактично користувався цими грошовими коштами, а тому має сплатити проценти за користування ними.

Договором не встановлено розмір процентів за користування грошовими коштами, тому відповідно до ст. 625 ЦК України з відповідача необхідно стягнути три проценти річних та інфляційні втрати за 162 дні користування грошовими коштами, які було сплачено в рахунок попередньої оплати за договором.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 12 лютого 2014 року в позові відмолено.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 23 липня 2014 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення про задоволення позову частково. Стягнуто з фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 грошову суму попередньої оплати в розмірі 102 358 грн 70 коп., пеню -50 000 грн. В іншій частині позову відмовлено.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_4 - ОСОБА_5 просить скасувати рішення суду апеляційного суду, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судами встановлено, що 15 лютого 2013 року між ОСОБА_3 та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 укладено договір поставки, за умовами якого останньому передано грошові кошти в рахунок попередньої оплати за договором у розмірі 102 358 грн 70 коп.

Фізична особа-підприємець ОСОБА_4 умови договору не виконав, товар у власність позивача не передав.

Відмовляючи в позові, суд першої інстанції, виходив із того, що позивачем не надано будь-яких належних доказів на підтвердження вчинення ним дій, направлених на одержання товару, чи пред'явлення вимоги про повернення суми попередньої оплати, відсутності товару на складі відповідача або відмови відповідача у видачі товару.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про задоволення позову частково, апеляційний суд виходив із того, що між сторонами виникли відносини з договору купівлі-продажу товару. Відповідач не надав належні та допустимі докази про виконання зобов'язань щодо передачі товару покупцеві, а тому вимога позивача про повернення попередньої оплати за договором є обґрунтованою. Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України апеляційний суд зменшив розмір пені до 50 000 грн.

Водночас апеляційний суд дійшов висновку, що відсутні підстави для стягнення трьох процентів річних у зв'язку з невиконанням відповідачем зобов'язання, оскільки між сторонами не виникло грошове зобов'язання.

Із висновками судів не можна погодитися з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Згідно із ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. Обов'язковість скріплення правочину печаткою може бути визначена за письмовою домовленістю сторін.

Частиною 2 статті 693 ЦК України визначено, що якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Висновок апеляційного суду про те, що 15 лютого 2013 року між сторонами було укладено договір поставки не підтверджується матеріалами справи.

У матеріалах справи знаходиться копія договору поставки № 004 від 15 лютого 2013 року, на якій відсутній підпис покупця ОСОБА_3 (а.с. 4-6).

У запереченнях на позов представник відповідача посилався на те, що договір поставки № 004 від 15 лютого 2013 року він не підписував, у зв'язку з чим просив призначити почеркознавчу експертизу. Відповідач лише брав участь в організації поставки товару на користь позивача та діяв за дорученням компанії-виробника (а.с. 58, 61 - 62).

У касаційній скарзі представник відповідача посилався і на те, що в судових засіданнях він неодноразово пояснював, що відповідач не підписував договір із позивачем та печатки фізичної особи-підприємця не ставив.

Апеляційному суду представником відповідача було надано такі письмові докази: договір поставки № 5 кс від 1 лютого 2011 року, контракт, які було долучено до матеріалів справи, що підтверджується журналом судового засідання від 18 червня 2014 року (а.с. 107-130).

Згідно із ч. 2 ст. 303 ЦПК України апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Долучивши до матеріалів справи нові докази у справі, апеляційний суд оцінки їм не дав.

Стягуючи з відповідача на користь позивача передоплату за договором у розмірі 102 358 грн 70 коп., апеляційний суд виходив із того, що ця обставина підтверджується накладною № 004.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

У розумінні Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» накладна є первинним документом, який фіксує факт здійснення господарської операції і становлення договірних відносин.

Апеляційний суд не дав належну оцінку накладній, яка не є доказом здійснення позивачем попередньої оплати паркетної дошки.

Не можна погодитись і з рішенням суду першої інстанції.

Вимоги до рішення суду першої інстанції викладено у ст. 215 ЦПК України.

У мотивувальній частині рішення необхідно наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. У цій частині рішення має міститися обґрунтування щодо кожного доводу сторін по суті позову, що є складовою вимогою ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі»).

Вирішуючи спір, суд першої інстанції у порушення ст. ст. 214, 215 ЦПК України обставини справи не встановив, не з'ясував, чи було укладено між сторонами договір поставки, чи здійснив позивач попередню оплату за договором та чи є підстави для задоволення позову.

З огляду на допущені судами порушення норм процесуального права, що унеможливили встановлення фактичних обставин справи, ухвалені у справі судові рішення підлягають скасуванню із направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції відповідно до ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 задовольнити частково.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 12 лютого 2014 року та рішення апеляційного суду м. Києва від 23 липня 2014 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов

Судді: Т.Л. Ізмайлова

Г.І. Мостова

М.І. Наумчук

А.С. Олійник