У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

1 квітня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Червинської М.Є.,
суддів:Леванчука А.О., Мазур Л.М., Парінової І.К., Писаної Т.О.,
розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, ОСОБА_8 про визначення порядку користування житловим приміщенням, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 січня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2014 року ОСОБА_6 звернувся до суду з вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що йому та відповідачам на праві спільної сумісної власності належить квартира АДРЕСА_1, загальною площею 76,3 кв. м., житловою площею 45,4 кв. м. 3 липня 1987 року між ним та відповідачем ОСОБА_7 було зареєстровано шлюб, у якому мають дочку ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Посилаючись на те, що відповідачі чинять йому перешкоди у користуванні його власністю та дійти згоди з приводу цього питання вони не можуть у добровільному порядку, позивач просив суд встановити порядок користування квартирою АДРЕСА_1, загальною площею 76,3 кв. м., житловою площею 45,4 кв. м., виділивши йому житлову кімнату площею 14,4 кв. м., а відповідачам ОСОБА_7 та ОСОБА_8 - житлові кімнати площею 13,6 кв. м та 17,4 кв. м. У спільному користуванні сторін позивач просив залишити кладову площею 1,2 кв. м, туалет площею 1,3 кв. м, ванну кімнату площею 3,0 кв. м, кухню площею 11,3 кв. м, коридор площею 14,1 кв м.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 5 листопада 2014 року позов ОСОБА_6 задоволено.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 січня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано й ухвалено нове рішення у справі про відмову ОСОБА_6 в задоволенні позову.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 просить скасувати рішення, ухвалене судом апеляційної інстанції, і залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на порушення апеляційним судом норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та вивчивши обставини справи, вважає, що касаційна скарга ОСОБА_6 підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає цим вимогам.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд і має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Частиною 1 ст. 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно із ст. 391 цього Кодексу власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Частиною 1 статті 355 ЦК України передбачено, що майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Статтею 370 ЦПК України встановлено, що співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу.

У п. 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» роз'яснено, що квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов.

Місцевим судом встановлено, що позивачу ОСОБА_6 та відповідачам ОСОБА_7, ОСОБА_8 на праві спільної сумісної власності належить квартира АДРЕСА_1, загальною площею 76,3 кв. м., житловою площею 45,4 кв. м., право власності на яку вони набули відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 6 січня 1999 року, виданого виконкомом міської ради народних депутатів, згідно з розпорядженням (наказом) від 6 січня 1999 року № 4/41-99.

Згідно плану квартири наданого комунальним підприємством «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» 15 березня 2013 року, спірна квартира розташована на другому поверсі, має загальну площу 76,3 кв. м., складається з трьох кімнат житловою площею 45,4 кв. м., у тому числі: житлова кімната площею 14,4 кв. м.; житлові кімнати площею 13,6 кв. м та 17,4 кв. м.; кладова площею 1,2 кв. м., туалет площею 1,3 кв. м., ванна кімната площею 3,0 кв. м., кухня площею 11,3 кв. м., коридор площею 14,1 кв.м.

Правильно встановивши характер спірних правовідносин та вірно застосувавши до них норми матеріального права, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позову та встановлення порядку користування квартирою АДРЕСА_1, житловою площею 45,4 кв. м., загальною площею 76,3 кв. м., виділивши позивачу житлову кімнату площею 14,4 кв. м., а відповідачам - житлові кімнати площею 13,6 кв. м. та 17,4 кв. м. У той же час у спільному користуванні сторін суд залишив: кладову площею 1,2 кв. м., туалет площею 1,3 кв.м., ванну кімнату площею 3,0 кв.м., кухню площею 11,3 кв. м., коридор площею 14,1 кв. м.

При цьому місцевий суд правильно виходив із того, що такий варіант найбільш враховує баланс інтересів кожного із співвласників, а також із того, що встановлення порядку користування приміщенням квартири між співвласниками відповідно до змісту ст. ст. 319, 369 ЦК України є складовою здійснення ними права спільної сумісної власності.

Такий висновок суду першої інстанції відповідає встановленим у справі обставинам та наданим доказам, яким судом у відповідності до ст. ст. 60, 212 ЦПК України надано вірну оцінку.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення місцевого суду та відмовляючи в задоволенні позову у зв'язку з пропуском строку позовної давності не звернув увагу на те, що позивач відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 6 січня 1999 року, на підставі Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» є співвласником разом з відповідачами спірної квартири, яка є об'єктом їх спільної сумісної власності, чим фактично обмежив позивача у здійсненні ним правомочностей власника (володіння, користування, розпорядження).

За таких обставин застосування апеляційним судом до даних правовідносин строку позовної давності є правобезпідставним.

Ураховуючи наведене, рішення апеляційного суду підлягає скасуванню із залишенням в силі рішення суду першої інстанції з підстав, передбачених ст. 339 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 339, 344, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити.

Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 січня 2015 року скасувати, рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 5 листопада 2014 року залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.Є. ЧервинськаСудді: А.О. Леванчук Л.М. Мазур І.К. Парінова Т.О. Писана