Справа №705/6738/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 вересня 2015 року Уманський міськрайонний суд Черкаської області

в складі: головуючої - судді Ребриної К.Г.

при секретарі - Стефанюк Н.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Умані цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1, ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом, вказавши, що їхній батько ОСОБА_4 в 2000 році одружився на відповідачці. Проживаючи в зареєстрованому шлюбі, приблизно в 2001 році, ними було придбано квартиру АДРЕСА_1.

Відповідно до ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності.

Відповідно до ч.3 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Таким чином, придбана квартира ОСОБА_4 та ОСОБА_3 являється їх спільним сумісним майном подружжя в рівних частках, як передбачено ч.1 ст. 357 ЦК України, якою визначено, що частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом.

ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується свідоцтвом про його смерть серії НОМЕР_1 від 15.05.2014 року, видане відділом державної реєстрації цивільного стану по місту Умані реєстраційної служби Уманського МРУЮ у Черкаській області.

Після смерті ОСОБА_4 залишилась спадщина, яка складається із ? частки квартири АДРЕСА_2. При своєму житті ОСОБА_4 заповіт не залишив.

Спадкоємцями за законом після смерті ОСОБА_4 являються вони, діти спадкодавця: ОСОБА_1 та ОСОБА_2, а також його дружина - ОСОБА_3

Відповідно до ч.1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. У вказаний строк вони подали до приватного нотаріуса Уманського міського нотаріального округу ОСОБА_5 заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4, на підставі чого нотаріусом було заведено спадкову справу, зареєстровану у спадковому реєстрі за № 56080530.

Осінню 2014 року вони звернулись до відповідачки з проханням надати документи на вищезазначену квартиру для оформлення спадщини, однак отримали категоричну відмову, при цьому ОСОБА_3 заявила, що квартира належить виключно їй.

21.10.2014 року ними до приватного нотаріуса ОСОБА_5 подано заяви про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_4, однак не змогли надати нотаріусу правовстановлюючі документи на квартиру, оскільки відповідачка утримує їх в себе, не надає їм для офіційної оцінки спадкового майна та оформлення спадщини, не дає ключі від квартири для її оцінки працівниками БТІ, тому вартість цього майна вони визначають по їх ринковій вартості по м. Умань на день подачі заяви і виходячи з цієї оцінки встановили ціну позову. На їхню думку дана квартира коштує 400000,00 грн.

Внаслідок зазначених вище дій відповідачки, 24.10.2014 року приватним нотаріусом Уманського міського нотаріального округу ОСОБА_5 їм було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_4 із-за відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно, що стало підставою для подачі до суду даного позову.

Виходячи із вищевикладеного, їхнє спадкове майно, яке залишилось після смерті ОСОБА_4 і на яке не отримано свідоцтво про право на спадщину за законом, складається з 1/6 частини квартири АДРЕСА_5 для ОСОБА_1 і 1/6 частини квартири АДРЕСА_5 для ОСОБА_2

Тому просять визнати за ОСОБА_1 право власності,як спадкоємцем за законом після смерті спадкодавця ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 на 1/6 частку квартири АДРЕСА_5; ОСОБА_2 право власності, як спадкоємцем за законом після смерті спадкодавця ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 на 1/6 частку квартири АДРЕСА_5; судові витрати по справі стягнути з відповідача ОСОБА_3 на їхню користь.

В судовому засіданні позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_2 та їх представник - ОСОБА_6 підтримали позовні вимоги та просять позов задовольнити.

В судовому засіданні відповідачка ОСОБА_3 позов не визнала та пояснила, що позивачі нічого не знають про життя свого батька, так як не бажали спілкуватись з ним. А вона дійсно перебувала з ним у зареєстрованому шлюбі, але не з 2000 року, як вказано в позові, а з 21.11.1990 року. Він постійно хворів і ІНФОРМАЦІЯ_2 помер. 08.09.1994 року йому безстроково була встановлена ІІ група інвалідності, але ще деякий час він працював на умовах неповного робочого дня, в зв'язку з чим він мав мінімальні доходи, які йшли тільки на його лікування. Вона до реєстрації шлюбу з ОСОБА_4 мала двокімнатну квартиру АДРЕСА_3 загальною площею 52 кв.м., яку в 1997 році приватизувала разом зі своїм сином, воїном афганцем, який мав право на певні пільги, в тому числі і по оплаті комунальних послуг. Їхня квартира була розташована на 5 поверсі 5-ти поверхового будинку, що було вкрай незручно для чоловіка, який на той час переніс три інфаркти, а тому вона була змушена за згодою сина, продати цю квартиру та придбати житло на 1-му поверсі. На придбання цього житла були витрачені тільки її особисті кошти та кошти сина, які вони виручили від продажу їхньої квартири, бо у чоловіка крім його мінімальної пенсії та зарплати за неповний робочий день, інших доходів не було. Раніше придбане ним майно, - це два будинки, які він залишив один - своїй першій дружині, матері позивачок, яка проживає в ньому по даний час, а другий - іншій дружині - нині покійній, в якому на даний час проживає її дочка. Розділити цей будинок у добровільному порядку вона не захотіла, а ділити його у судовому порядку чоловік за станом здоров'я та відсутністю коштів не міг, про що дуже добре було відомо позивачці ОСОБА_2, яка наполягала на його розподілі, але відмовилась робити це за батька на підставі його доручення. Таким чином батько позивачів, а її чоловік прийшов до неї у чому був. Ніяких коштів, чи іншого як рухомого, так і нерухомого майна він не мав, все що у нього було, це його хвороби, на лікування яких витрачались не тільки його доходи, а і її та її сина. Дійсно у відповідності до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Але за час спільного проживання з ОСОБА_4 вони за спільні кошти абсолютно нічого не придбали, бо у цьому не було потреби. Сам чоловік казав, що він знаходиться у неї в приймах на всьому готовому і дуже вдячний їй за турботу про нього. Квартира, на яку претендують позивачі, хоч і придбана під час шлюбу з ОСОБА_4 являється тільки її особистою власністю, оскільки джерелом її придбання були не спільні кошти подружжя, а її особисті, а також кошти її сина ОСОБА_7, отримані від продажу їхньої приватизованої квартири АДРЕСА_4. У відповідності до п.3 ч.1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. А у п. 23 Постанови Пленуму ВСУ № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», зазначено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно з'ясувати джерело і час його придбання». Таким чином, після смерті чоловіка спадщина не відкрилась, бо у нього не було ніякого майна, як особистого, так і того, що могло входити у спільну сумісну власність. Єдиний, хто може претендувати на цю квартиру, це її син ОСОБА_7, оскільки вклав у її придбання половину її вартості. Тому позивачам необхідно відмовити у задоволенні їх позову за безпідставністю.

Звертає увагу суду на такі обставини: знаючи, що батько хворий - переніс уже 4 інфаркти, що він потребує стороннього догляду, а їй самій важко за ним доглядати, бо вона вже сама хворіє, позивачки ніколи не цікавились його станом здоров'я, не допомагали коштами на придбання ліків та санаторно-курортне лікування, хоча мали таку можливість. Приблизно 15 років тому назад ОСОБА_1 запросила їх на день народження свого чоловіка, де ОСОБА_2 безпричинно затіяла сварку з батьком, обізвала та принизила його перед чужими людьми, а потім зовсім вигнала їх з будинку ОСОБА_1, заявивши при цьому, що він їй не батько. Ця подія дуже негативно відобразилась на його і так поганому стані здоров'я. Після смерті батька обидві позивачки не прийняли ні фізичної, ні матеріальної участі у його похованні, влаштуванні 9-ти а потім 40 днів, а на неіснуючу спадщину претендують, при цьому оцінювали її на свій власний розсуд у сумі 400000,00 грн. А якби і була така спадщина, то вони підлягали б усунення від неї, оскільки умисно ухилялись від надання фізичної, матеріальної та моральної допомоги своєму хворому батьку, хоча мали таку можливість. 27.11.2014 року вона провела офіційну експертизу для встановлення ринкової вартості квартири і експерт оцінив її у 295000 грн.

Вислухавши пояснення сторін, свідків по справі, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що в позові необхідно відмовити із слідуючих підстав.

Так, в судовому засіданні свідок ОСОБА_7 пояснив, що дійсно квартиру по вул. Леніна вони отримували на матір та на нього та приватизували також на них обох. ОСОБА_4 був йому вітчимом і з 1990 року офіційно проживав з його матір'ю у вказаній квартирі. Він не заперечував проти того, щоб ОСОБА_4 жив у їхній приватизованій з матір'ю квартирі. Разом вони прожили 23 роки, ОСОБА_4 знав, що половина квартири та коштів є його, ні на що не претендував, говорив, що його тут не має нічого, він приймак. Згодом вони продали 2-х кімнатну квартиру і таку ж купили. Дочок ОСОБА_4 він бачив лише на похороні, від матері ніколи не чув, щоб дочки йому чимось допомагали.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_8 пояснила, що знала ОСОБА_4 ще з того часу, коли він проживав з першою дружиною. А коли став проживати з ОСОБА_3, то вони стали проживати ІНФОРМАЦІЯ_1. ОСОБА_4 говорив, що він приймак, бо свого нічого не має, а коли пішов від матері позивачок, то залишив все, що дочки до нього приходять тільки тоді, коли їм потрібні гроші. Вказану квартиру купляла ОСОБА_3 , вона продала свою 2-х кімнатну квартиру і купила таку ж.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_9 пояснила, що до ОСОБА_3 ОСОБА_10 прийшов голий та босий, про що він сам розповідав, всі його речі були в одній сумці. Однією сім'єю вони прожили 23 роки. За цей час він переніс 4 інфаркти і коли хворів, ні одна з дочок не прийшла провідати хворого батька. ОСОБА_3 тягнула його як могла, він хворів, возила по санаторіях, госпіталях, а дочки хотіли від нього грошей. Син ОСОБА_3 до цього часу проживає в найманій квартирі, також хворіє, має постафганський синдром. Доньки ОСОБА_4 живуть добре, одна має свою олійню, а друга спекулює, має автобуса, купила дві 3-х кімнатні квартири по вул. Пушкіна в м. Умані і займається хасидами. Дочки до нього не приходили, коштами не допомагали, хоронила його ОСОБА_3 та поставила пам'ятник. З його слів їй відомо, що ОСОБА_3 купила квартиру по вул. Дерев'янка в м. Умані за свої кошти. Коли жили в будинку по провулку Залізняка, то купили його за кошти від проданої квартири ОСОБА_3 по АДРЕСА_3, в той час померла мати ОСОБА_3, вони з сестрою продали хату і гроші поділили між собою.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_11 пояснила, що ОСОБА_3 були її сусідами, вона знала їх років 10-15. Дочок ОСОБА_4 побачила тільки на похороні. ОСОБА_4 розповідав, що має двох дочок, але вони від нього відмовилися, люблять тоді, коли у нього є гроші.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_12 пояснила, що в 1982-1983 роках вони разом з ОСОБА_3 ходили в міськвиконком добиватися квартири, разом отримали квартири в АДРЕСА_3 Чоловіка у ОСОБА_3 не було, вона проживала разом з сином. В 1990 чи 1991 році до неї прийшов чоловік і вони стали проживати однією сім'єю. Вона зустріла його в під'їзді, він йшов з сумочкою і казав, що йому не має де дітися, а його приймає ОСОБА_3 Згодом, ОСОБА_4 розповідав, що має дві дочки, що розійшовся з першою дружиною, залишив хату і пішов до другої, побудував хату, прожив з нею 19 років, залишив їй хату і пішов від неї уже до ОСОБА_3 Дочок вона не бачила жодного разу в квартирі. ОСОБА_4 казав, що у нього не має грошей, все що було на книжці - пропало, прийшов в чому був, говорив, що дочки не хочуть з ним спілкуватися. ОСОБА_3 хоронила його за свої кошти.

Як слідує із договору купівлі-продажу квартири від 29.10.2009 року ОСОБА_3 дійсно купила у ОСОБА_13 2-кімнатну квартиру АДРЕСА_2, загальною площею 49,6 кв.м.

Як встановлено в судовому засіданні, ОСОБА_4 та ОСОБА_3 перебували в зареєстрованому шлюбу з 21.11.1990 року. 08.09.1994 року ОСОБА_4 була встановлена ІІ група інвалідності. До реєстрації шлюбу з ОСОБА_4 ОСОБА_3 мала 2-кімнатну квартиру по АДРЕСА_3 загальною площею 52 кв.м., яку у 1997 році приватизувала разом зі своїм сином ОСОБА_7

В судовому засіданні позивачі по справі не спростували доказів про те, що джерелом придбання квартири ОСОБА_3 АДРЕСА_2 були не спільні кошти подружжя, а особисті кошти як її, так і кошти її сина ОСОБА_7, отримані від продажу їхньої приватизованої квартири АДРЕСА_3.

У відповідності до п.3 ч.1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

У відповідності до п. 23 Постанови Пленуму ВСУ № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно з'ясувати джерело і час його придбання».

В судовому засіданні також встановлено, що позивачі по справі за час спільного проживання їхнього батька з ОСОБА_3 не надавали йому фізичної, моральної та матеріальної допомоги, не приймали участі у його похованні, влаштуванні 9-ти, а потім 40-ка днів, встановленні пам'ятника, а також не довели, що ОСОБА_4 на день смерті мав майно, як особисте, так і те, що могло входити у спільну сумісну власність.

Виходячи з вищевикладеного, керуючись ст. 57 СК України, Постановою Пленуму ВСУ № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», ст.ст. 3, 107, 109, 118, 119 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Черкаської області через Уманський міськрайонний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, а особами, які брали участь у справі, але не були присутніми в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, протягом 10-ти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий К.Г. Ребрина