Справа № 495/2944/15-ц
ЗАОЧНЕ рішення
23 червня 2015 року м. Білгород-Дністровський
Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області
в складі: головуючої одноособово судді Чебан Н.В.
при секретарі Ткаченко О.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Білгород-Дністровський Одеської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зняття з реєстраційного обліку місця проживання, -
Позивач 30.04.2015 року звернулася до суду з позовом до відповідача про зняття з реєстраційного обліку місця проживання, посилаючись на те, що відповідно до договору купівлі-продажу вона є власницею квартири №37 в будинку №133 А по вул. Ізмаїльській в м.Білгород-Дністровському Одеської області.Відповідач є її колишнім чоловіком, який тимчасово проживав у вказаній квартирі.Але мешкаючи у спірній квартирі відповідач зловживав спиртними напоями, систематично вчиняв сварки та скандали, виганяв її з квартири та вчиняв інші дії, що унеможливлювало подальше співжиття. Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду від 28.10.2013 року виселено ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 з квартири № 37 у будинку №133 А по вул.Ізмаїльській в м.Білгород-Дністровський Одеської області без надання іншого житлового приміщення. Враховуючи вищевикладене позивач просить суд: визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування квартирою 37 в будинку №133 А по вул. Ізмаїльській в м.Білгород-Дністрвоський Одеської області, зняти з реєстраційного обліку місця проживання з квартири № 37 у будинку №133 А по вул.Ізмаїльській в м.Білгород-Дністровський Одеської області ОСОБА_2 у Білгород-Дністровському районному відділі державної міграційної служби України в Одеській області.
Позивач в судове засідання не зявилася, надавши суду заяву, відповідно до якої позовні вимоги підтримує та просить суд їх задовольнити, розглянувши справу у її відсутність. Проти винесення заочного рішення не заперечує (а.с.27).
Відповідач в судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причина неявки суду невідома.
Враховуючи вимоги ст.157 ЦПК України та ст.6 Конвенції "Про захист прав людини та основних свобод", ратифікованої Законом України 17.07.1997 року, з метою недопущення затягування розгляду справи, суд вважає за необхідне розгляд справи провести за відсутності сторін без фіксування судового процесу, що відповідає положенням ст.ст.158, 169, 197ЦПК України.
Зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.
Дослідивши матеріали справи, ретельно дослідивши докази, суд вважає за необхідне заяву задовольнити частково, виходячи з наступних підстав.
Судом встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу квартири ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с.11,13).
Разом з ОСОБА_1 зареєстрований відповідач ОСОБА_2
Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 17.10.2013 року виселено ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 з спірної квартири без надання іншого житлового приміщення (а.с.6-7).
У відповідності до актів від 10.01.2015 року та від 15.06.2015 року, складених ОСББ «Прометей», ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 не проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3 А, кВ.37, оскільки він був примусово виселений управлінням Білгород-Дністровського МУЮ згідно рішення суду від 17.10.2013 року. У той же день були замінені замки у квартирі та припинено доступ до квартири АДРЕСА_1 (а.с.28,29).
У відповідності до ч.1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
У відповідності до ч.1 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
У відповідності до ст.150 ЖК Української РСР, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їхніх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.
Відповідно до частини 1 статті 156 ЖК України члени сім'ї власника житлової квартири які проживають разом з ним у квартирі, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником квартири, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Частиною четвертою вказаної статті встановлено, що припинення сімейних відносин з власником квартири не позбавляє членів його сім'ї права користування займаним приміщенням.
Тобто проживання членів сім'ї у житловому приміщенні, яке належить громадянину на праві власності, є результатом реалізації права власника й у них виникає право на користування чужим майном, тобто сервітутне право.
У разі виникнення спору між власником та особами, які проживали з ним як члени сім'ї, необхідно враховувати той факт, що право користування житлом має речово-правовий характер, у зв'язку з чим припинення цього права повинно відбуватися згідно з вимогами статей 405, 406 ЦК України.
Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.
Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Отже, враховуючи вищевикладене, а також ту обставину, що відповідач не проживає за місцем реєстрації з 2013 року, тобто більше строку встановленого законодавством для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, жодної домовленості між сторонами не виникало, суд приходить до висновку про задоволення позовних в частині визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.
В частині вимог щодо зобовязання відповідну державну установу зняти відповідача з реєстрації суд вважає за необхідне в позові відмовити, оскільки дані вимоги заявлені передчасно, до звернення позивача до вказаного органу, до того ж рішення суду щодо визнання особи втратившою право користування житловим приміщенням вже є підставою для зняття його з реєстрації.
Положеннями ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» закріплено, що судове рішення, що набрало законної сили, є самостійною підставою для зняття з реєстрації.
Оскільки рішення суду є самостійною підставою для зняття особи з реєстраційного обліку, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог.
Керуючись ст. 150 ЖК України, ст. 405 ЦК України,ст. 10,60,131,212-215,218,224-228 ЦПК України, суд,-
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зняття з реєстраційного обліку місця проживання задовольнити частково.
Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 таким, що втратив право користування жилим приміщенням квартирою № №37 у будинку №133а по вул.Ізмаїльська в м.Білгород-Дністровському Одеської області.
В задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Одеської області через Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його увалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя: Н.В.Чебан