Справа № 477/1388/15-ц
Провадження № 2/477/646/15
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2015 року Жовтневий районний суд Миколаївської області в складі:

головуючої судді Семенової Л.М.,

при секретарі судового засідання Федоровській Л.А.,

за участю:

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

відповідачки ОСОБА_3,

розглянувши в м. Миколаєві у відкритому судовому засіданні в залі Жовтневого районного суду Миколаївської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ майна в частині спільних боргових зобовязань,

В с т а н о в и в:

18 червня 2015 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаною позовною заявою, в якій просить про поділ майна подружжя в частині спільних боргових зобовязань, визнавши за ОСОБА_3 зобовязання за договорами позики від 20.11.2007 року та 10.10.2008 року в розмірі 1/2 частини за кожним з договорів та стягнути з неї на користь позивача 622814,15 грн., що становить 1/2 частину спільних боргових зобовязань за вищевказаними договорами.

В обґрунтування своїх вимог позивач вказував, що перебував у шлюбі з відповідачкою з 25 серпня 2007 року по 25 травня 2010 року.

Під час шлюбу ними було придбано квартири № 17 і 18 по пр. Корабелів, 16 у м. Миколаєві, а також автомобілі Land Rover Range, 1995 року випуску, та автомобіль Toyota Land Cruiser 2007 року випуску, який в подальшому був обміняний на автомобіль ВМW 750, 2005 року випуску.

Гроші для придбання майна ним в інтересах сімї було взято в борг.

А саме: 20.11.2007 року позивачем в інтересах подружжя було укладено договір позики з ОСОБА_4 на суму 45000 дол. США (227250 грн. за курсом НБУ на день отримання позики) зі строком повернення не пізніше 20.11.2011 року. Ці кошти були використані для придбання автомобілю Toyota Land Cruiser 2007 року випуску та придбано останній за 277 750 грн. в інтересах сімї.

12 червня 2009 року цей автомобіль був обміняний на автомобіль марки ВМW 750 та зареєстрований на відповідачку

10.10.2008 року позивачем в інтересах подружжя було укладено договір позики з ОСОБА_5 на суму 150 000 дол. США (738000 грн. за курсом НБУ на день отримання позики) зі строком повернення не пізніше 20.11.2011 року, для придбання квартир та здійснення в них ремонту, оскільки відповідачка не бажала проживати в належному йому житлі та наполягала на придбанні житла, яке належатиме родині.

Взяті в позику грошові кошти були витрачені ними наступним чином:

- 14 жовтня 2008 року - придбання 3-кімнатної квартири по пр. Корабелів, будинок16АДРЕСА_1 в м. Миколаєві - за 144841 грн.;

- 14 жовтня 2008 року - придбання 1-кімнатної квартири по пр. Корабелів, будинок 16. кв. № 18 в м. Миколаєві - за 114102 грн.;

- оплата за договором підряду № 17/10 від 17.10.2010 р., укладеним з ТОВ «Тавріямонолітбуд» за ремонт квартир в сумі 439707,85 грн.;

- повернення частини позики ОСОБА_4 в сумі 5000 дол. США (39350 грн. за курсом НБУ).

Продаж всього набутого майна був здійснений сторонами перебуваючи в шлюбі, за спільною згодою з метою сплати спільних боргів за договорами позики, укладеними позивачем в інтересах подружжя.

26 грудня 2009 року продано автомобіль Land Rover Range і 28 лютого 2010 року продано автомобіль ВМW 750. Квартири подружжям були продані 15 березня 2010 року.

Однак, вже в травні 2010 року ОСОБА_3 звернулась з позовом до ОСОБА_6, ОСОБА_1 та приватного нотаріуса ОСОБА_7 про визнання недійсними договорів купівлі-продажу №№ 17 і 18 по пр. Корабелів, 16 у м. Миколаєві. Рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 23.03.2012 року у задоволенні цього позову було відмовлено та яке залишено в силі колегією суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 13 лютого 2013 року.

Також на підставі позовів ОСОБА_3 рішеннями Ленінського районного суду м. Миколаєва від 28 серпня 2010 року та Корабельного районного суду м. Миколаєва від 3 листопада 2011 року договори купівлі - продажу двох автомобілів, відповідно ВМW 750 і Land Rover Range, визнані недійсними. Рішення набрали законної сили. Проте, рішення не були виконані, оскільки відповідачка жодних дій, направлених на виконання рішень, прийнятих за її позовами, не вчиняла.

При цьому, в листопаді 2012 року ОСОБА_3 звернулась з позовом до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя та рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 25.12.2014 р. позов задоволено частково. Стягнуто з відповідача на користь позивачки 238063 грн. 77 коп. - 1/2 частини грошей, отриманих ОСОБА_1 за продаж квартир №№ 17 і 18 по пр. Корабелів. 16 в м. Миколаєві, та половини вартості проданих автомобілів Land Rover Range, 1995 року випуску, та ВМW 750 2005 року випуску, а також 3569 грн. судових витрат.

При цьому спільні боргові зобов'язання не були враховані під час поділу майна подружжя, оскільки він ОСОБА_1 відповідних зустрічних вимог не заявляв.

При цьому, як встановлено судами і не заперечується ОСОБА_3, повернення спільних боргів подружжя здійснювалось позивачем самостійно, за рахунок коштів, отриманих від продажу спільного майна та особистих коштів позивача, зароблених після розірвання шлюбу.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 17.04.2012р по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 задоволено позовні вимоги та стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 319520,00 грн. за договором позики від 20.11.2007 року та 3195,20 грн. судового збору, всього - 322715,20 грн.

Рішенням Ленінського районного суду від 26.11.2012 по справі № 2-1488/12 р. за позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_1 позов задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_9 114000 дол. США, що еквівалентно 910860 грн. боргу, 1105,64 дол. США, що еквівалентно 8834,09 грн. - трьох відсотків річних, 3219 грн. судового збору, всього - 922913,09 грн.

Відповідачку в зазначені справи було залучено третьою особою без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача.

Позивач вважає, що оскільки під час розгляду справи про поділ спільного майна подружжя за позовом ОСОБА_3 вимоги щодо поділу боргів подружжя не було включено до предмету спору, то такі вимоги можуть розглядатись в окремому провадженні за цим позовом.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник позивні вимоги підтримали в повному обсязі та пояснили про вищевикладене. Окрім того, ОСОБА_1 зазначив, що під час розгляду справи про поділ майна подружжя він пояснював та надавав відповідні докази на наявність боргових зобовязань і вважав, що останні будуть прийняті до уваги при поділі майна. Також вважав про можливе досягнення із ОСОБА_3 мирової угоди, тому зустрічного позову не предявляв.

Всі вищевказані борги ним сплачені самостійно, тоді як відповідачка, будучи обізнаною про наявні боргові зобовязання, участі в їх поверненні не приймала.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні проти позовних вимог ОСОБА_1 заперечувала, вказала, що вищевказане майно було придбане за спільні з позивачем кошти, в тому числі на її особисті збереження. ОСОБА_1 мав необхідні кошти на придбання вищевказаного майна та потреб у позиці не мав.

Вислухавши пояснення позивача, його представника та відповідачки, дослідивши письмові докази в межах заявлених позовних вимог, судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 25 серпня 2007 року по 25 травня 2010 року.

Під час шлюбу ними придбано Land Rover Range, 1995 року випуску, та автомобіль Toyota Land Cruiser 2007 року випуску, який в подальшому був обміняний на автомобіль ВМW 750, 2005 року випуску; три та однокімнатні квартири по пр. Корабелів, будинок16. кв. № 17 та № 18 в м. Миколаєві.

Позивач посилається на те, що придбання майна було здійснено на запозичені кошти.

Зі змісту рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 26 листопада 2012 року, договору позики, а також договорів купівлі-продажу, вбачається що 10 жовтня 2008 року ОСОБА_1 отримав за договором позики від ОСОБА_5 150 000 доларів США (а.с. 8), а через 4 дні, тобто 14 жовтня 2008 року подружжям ОСОБА_1 було придбано дві квартири № 17 та 18 по пр. Корабелів № 16 у м.Миколаєві, право власності на які було оформлене на ОСОБА_1 (а.с. 12-14, 42-48).

Вартість квартир згідно договорів купівлі-продажу становить 144841 грн. та 114102 грн.

Крім того 17.10.2008 року ОСОБА_1 було укладено договір підряду на виконання ремонтних робіт на суму 439 707 грн. 85 коп. у вищевказаних квартирах (а.с. 54-93).

При розгляді вищевказаної справи ОСОБА_3 була залучена як третя особа, надавала пояснення про необізнаність щодо існування вищевказаного договору позики, натомість рішення суду не оскаржувала.

Згідно оригіналу розписки від 16.12.2012 року ОСОБА_1 сплатив ОСОБА_5 борг за договором позики в розмірі 922913,09 грн. (а.с. 108).

Також зі змісту рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 17 квітня 2012 року слідує, що 20 листопада 2007 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_10 був укладений договір позики, за яким він отримав 45 000 доларів США.

В ході розгляду вказаної справи судом оглянуто та досліджено документи, що подані сторонами у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя, що перебувала в провадженні Корабельного районного суду м.Миколаєва (№ 141/6527/2012).

З письмових пояснень ОСОБА_1 наданих при розгляді вказаної справи, останній також вказував, що на запозичені 20.11.2007 року кошти в сумі 45000 доларів США та власні кошти, а взагалом за 55 000 доларів США ним наступного дня 21.11.2007 року було придбано автомобіль Тойота Ленкрузер 4.7 2007 р.в.

Згідно оригіналу розписки ОСОБА_4 від 03.02.2012 року останньому було повернуто суму позики ОСОБА_1 в розмірі 322715,20 грн. (а.с. 109).

Вирішуючи спір, суд виходить з наступного.

Згідно з ч.1 ст.61 СК України обєктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Під майном ч. 1 ст. 190 ЦК України має на увазі окрему річ, сукупність речей, а також майнові права та обовязки.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частина 4 ст. 65 СК України встановлює, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сімї, створює обовязки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сімї.

Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду України від 19 червня 2013 року, яка прийнята за результатом перегляду судових рішень з підстави, передбаченої п.1 ч.1 ст.355 ЦПК України, у справі №6-55цс13, та в силу імперативних положень ст.360-7 ЦПК України є обов'язковими у правозастосуванні.

Виходячи зі змісту норм ч.4 ст. 65 СК України, при поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язанням, що виникли в інтересах сім'ї (пункт 24 постанови №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», далі - Постанова № 11).

Таким чином, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то цивільні права й обов'язки за тим договором виникають в обох із подружжя, та враховуючи, що розподіл майна проведено, статус його як спільного сумісного припинено, а тому сторони мають виступати як боржники відповідно до їх часток у вказаному майні, в даному випадку по ? частині.

Вищевказаними рішеннями Ленінського районного суду м.Миколаєва (від 26.11.2012 року та 17.04.2012 року) борги за договорами позики із ОСОБА_4 та ОСОБА_5 стягнуто з ОСОБА_1

Відповідно до частини 3 статті 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням, яке набуло законної сили, мають преюдиційне значення та при розгляді інших справ, в яких беруть участь ті самі особи, не доводяться.

За вищевказаного, а також, приймаючи до уваги, що ОСОБА_3 була залучена до участі у вищевказаних справах як третя особа, рішення суду не оскаржувала, суд вважає, що обставини укладення вищевказаних договорів позики та їх дійсність не підлягають доказуванню за даною справою.

Надані відповідачкою документи на підтвердження порушення кримінального провадження з приводу винесення завідомо неправдивого рішення суддею, будучи обізнаним про відсутність боргових зобовязань у ОСОБА_1, та по якому триває досудове розслідування, не є доказами, що спростовують укладення вищевказаних договорів позики.

Посилання ОСОБА_3 на те, що нерухомість та автомобілі придбані на якісь інші спільні кошти не були підтверджені будь-якими доказами. Сама ОСОБА_3 пояснила, що не працювала, мала власні заощадження, але їх розмір зазначити не змогла та не надала доказів джерела цих доходів.

Позивач ОСОБА_1 наполягав про придбання вищевказаного майна саме на запозичені кошти.

Документи щодо доходу позивача, які надані у цій справі (а.с. 94), а також у справі за позовом ОСОБА_3 про поділ майна, що перебувала в провадженні Корабельного районного суду м.Миколаєва та оглянуті судом в цій справі, спростовують пояснення ОСОБА_3 щодо наявності у самого ОСОБА_1 достатніх коштів на придбання вищевказаного майна, а на підтвердження наявності у неї таких коштів, як вже зазначено вище, доказів взагалі не надала, при цьому вважала можливим закінчити розгляд справи.

З огляду на правовстановчі документи, придбання квартир відбулося через 4 дні після укладення договору позики, а автомобілю Тойота наступного дня після отримання позики.

Придбане вищевказане майно було використане в інтересах сімї, тобто на той час подружжя ОСОБА_1. Після припинення шлюбних відносин сторони суперечливо ділили вищевказане майно, в тому числі ОСОБА_3 порушувались домовленості із ОСОБА_1 щодо порядку розподілу цього майна, відкликались заяви на продаж, на відсутність претензій матеріального характеру, тощо.

Натомість, правовий режим вищевказаного майна як спільного сумісного, був визначений та сторонами не оспорюється.

Поділ майна проведено в судовому порядку, при цьому судовими рішеннями грошові борги подружжя враховано не було, тому позивач має право на їх розподіл в окремому позовному провадженні, при цьому наявність боргу та його розмір визначається на час поділу майна.

На час розгляду справи за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя рішеннями Ленінського районного суду м. Миколаєва, що набрали законної сили, була чітко визначена сума боргу ОСОБА_3 перед позикодавцями Калшяковим та ОСОБА_5, та саме ця сума зазначена позивачем у даній справі.

Використання запозичених коштів на придбання вищевказаного майна в інтересах сімї підтверджується змістом досліджених судом письмових доказів, про що зазначено вище.

Відтак, оскільки договори позики від 20.11.2007 року на суму 45000 дол. США та від 10 жовтня 2008 року на суму 150000 дол. США були укладені позивачем в інтересах подружжя, одержані за цими договорами кошти були використані на придбання майна, яке в подальшому стало предметом поділу у справі за позовом ОСОБА_3 про розподіл майна подружжя, а сплата боргів відбулася позивачем самостійно, у відповідачки виник обовязок повернути йому частину спільних боргових зобовязань.

Всього за рішеннями Ленінського районного суду м. Миколаєва від 17.04.2012 по справі № 2/1416/1778/2012 та Ленінського районного суду від 26.11.2012 по справі № 2- 1488/12 р. з ОСОБА_1 було стягнуто по боргам 1239214,09 грн. (319 520 грн. + 919694,09грн. відповідно), ? частка з яких складає 622814,15 грн. відповідно до частки розподіленого між сторонами майна (шляхом стягнення ? частини його вартості).

Відповідно до положень ст. 11 ЦК зобовязання виникають як з договорів, так і з дій осіб, які породжують права і обовязки, отже виникнення у ОСОБА_3 зобовязань за вищевказаними договорами відповідає нормам сімейного права.

Натомість, на час звернення ОСОБА_1 із цим позовом до суду, боргові зобовязання ним виплачені самостійно в повному обсязі, а тому є припиненими в силу ОСОБА_2 50 ЦК України, а тому суд не вбачає підстав для визнання за ОСОБА_3 зобовязань за вищевказаними договорами позики.

В той же час, ОСОБА_3, який виконав ці зобовязання вправі вимагати повернення з ОСОБА_3 відповідної їх частини в порядку регресу.

За такого, позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню в частині вимог, що стосуються стягнення ? частини суми сплаченого ним боргу у розмірі 622814,15 грн.

На підставі ст. 88 ЦПК України, з ОСОБА_3 також підлягає стягненню на користь ОСОБА_1 сума судового збору з урахуванням часткового задоволення позовних вимог в розмірі 3410 грн.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 11, 209, 211-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш ИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 622814 (шістсот двадцять дві тисячі вісімсот чотирнадцять) грн. 15 коп., що становить ? частину сплачених позивачем спільних боргових зобовязань за договорами позики, укладеними між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 20.11.2007 року, та між ОСОБА_1 і ОСОБА_5 10.10.2008 року.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання за ОСОБА_3 зобовязань за вищевказаними договорами позики відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 3410 грн.

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Миколаївської області через Жовтневий районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя Л.М. Семенова