Справа № 541/808/15-ц
Номер провадження 2/541/491/2015
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

02 липня 2015 року

Миргородський міськрайонний суд Полтавської області у складі:

головуючого судді Городівського О.А.

при секретарі - Ніколаєнко М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Миргород цивільну справу

за первісним позовом ОСОБА_1

до ОСОБА_2

про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням та примусове зняття з реєстрації відповідача

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Великосорочинська сільська рада

та зустрічним позовом ОСОБА_2

до ОСОБА_1

про визнання ОСОБА_2 членом сімї померлої ОСОБА_3, визнання його права на користування житловим будинком та вселення,

В С Т А Н О В И В :

07 квітня 2015 року до Миргородського міськрайонного суду з позовною заявою звернувся ОСОБА_1 У позові він виклав прохання визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, що знаходиться за адресою в с. В.Сорочинці, вул. 93 Миргородської дивізії, 8, в звязку з вибуттям на інше постійне місце проживання та примусово зняти його з реєстрації у даному будинку.

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач являється власником спірного будинку на підставі свідоцтва про право власності на спадщину за заповітом від 6 серпня 2012 року. Даний будинок він успадкував після смерті матері ОСОБА_3. В даному будинку зареєстрований та проживав співмешканець покійної ОСОБА_2. З серпня 2014 року відповідач не проживає у спірному будинку, однак відмовляється в добровільному порядку знятись з реєстрації. Позивач вказує, що відмова ОСОБА_2 знятися з реєстрації обмежує його права як власника, тому він просить усунути перешкоди, шляхом визнання відповідача втративши права на користування житловими приміщенням та примусово зняти його з реєстрації.

06 травня 2015 року ОСОБА_2 подав зустрічну позовну заяву в якій виклав прохання визнати його членом сімї померлої ОСОБА_3, визнати за ним право користування спірним житловим будинком та усунути йому перешкоди в користуванні житловим будинком, шляхом вселення та зобовязання ОСОБА_1 не чинити йому перешкод в користуванні.

Позовні вимоги зустрічної позовної заяви мотивовані тим, що ОСОБА_2 проживав з ОСОБА_3, з кінця 80 років однією сімю. Вони вели спільне господарство в житловому будинку за адресою в с. В.Сорочинці, вул. 93 Миргородської дивізії, 8. 15 грудня 2010 року ОСОБА_3 померла, заповівши будинок синові, ОСОБА_1 Після отримання документів на будинок ставлення ОСОБА_4 до ОСОБА_2 змінилось, що спонукало його переїхати до племінника. ОСОБА_2 вказує, що намагався повернутись до свого місця реєстрації та проживання, однак безрезультатно.

В судовому засіданні ОСОБА_1 підтримав позовні вимого первісної позовної заяви та просив відмовити у задоволенні зустрічної позовної заяви.

ОСОБА_2 та його представник по дорученню, ОСОБА_5, заперечили позовні вимоги первісної позовної заяви та підтримали позовні вимоги зустрічної позовної заяви, яку просили задовольнити.

Представник Великосорочинської сільської ради, яка зазначена третьою особою в первісній позовні заяві, в судовому засіданні повідомив суду, що дана справа не стосується інтересів територіальної громади, а є приватним спором між двома мешканцями, до якого сільська рада не має відношення і рішення по справі не вплине на права та обовязки сільської ради.

Суд заслухавши пояснення учасників судового розгляду та вивчивши матеріали справи встановив, що житловий будинок за адресою в с. В.Сорочинці, вул. 93 Миргородської дивізії, 8, належить на праві власності ОСОБА_1 на підставі свідоцтва від 06 серпня 2012 року про право на спадщину за заповітом, після смерті ОСОБА_3, яка померла 15 грудня 2010 року. З 25 листопада 1981 року у вищевказаному будинку зареєстрований та проживав ОСОБА_2 за згодою колишнього власника будинку, ОСОБА_3, як член її сімї відповідно до положення ч. 4 ст. 156 та ст. 64 Житлового кодексу України.

Втрата ОСОБА_2 прав на користування житлом після смерті ОСОБА_3, обґрунтовується тим, що відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК Української РСР та з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником.

Згідно зі ст. 405 ЦК України, яка регламентує поняття житлового сервітуту колишніх членів сім'ї та підстави збереження житлових прав цих осіб, члени сім'ї власника житла зберігають право на користування цим житлом саме на період, коли зберігається право власності певної особи на це житло.

За змістом правових норм, які регулюють об'єм житлових прав члена сім'ї колишнього власника, слідує, що право члена сім'ї власника будинку (квартири) користуватися цим житлом існує лише за наявності у власника права приватної власності на це майно.

За таких обставин суд дійшов висновку, що ОСОБА_2 внаслідок припинення права власності на будинок колишнього власника ОСОБА_3, після її смерті, втратили право користування спірним житловим приміщенням. Дана правова позиція викладена в постанові Верховного суду України від 04 листопада 2014 року справа № 6-158цс14.

Враховуючи вищевикладене первісний позов ОСОБА_1 підлягає до задоволення в частині визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, що знаходиться за адресою в с. В.Сорочинці, вул. 93 Миргородської дивізії, 8.

Згідно ч. 1 ст.7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням.

Враховуючи вимоги вказаного закону суд відмовляє у вимозі ОСОБА_1 щодо примусового зняття з реєстрації відповідача, так як набрання законної сили рішенням суду про позбавлення права користування житловим приміщенням, є підставою для проведення процедури зняття з реєстрації. Окремої процедури примусового зняття з реєстрації чинним законодавством не передбачено.

В звязку із задоволення позовних вимог первісного позову про визнання ОСОБА_2 таким, що втрати право користування житловим приміщенням, суд відмовляє у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2.

Незважаючи на те, що в мотивувальній частині рушення суд вказує, що ОСОБА_2 відповідно до положення ч. 4 ст. 156 та ст. 64 Житлового кодексу України, являвся членом сімї померлої ОСОБА_3, суд відмовляє у задоволенні такої вимоги, так як встановлення даного юридичного факту не має значення для прав та інтересів особи та не створює умов здійснення нею немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав, як того вимагають положення ст. 234 ЦПК України.

З урахуванням положень ст. 88 ЦПК України та частковому задоволенні первісного позову суд стягує з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати пропорційно задоволених позовних вимог.

Керуючись ч. 1 ст.7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», ст.ст. 10, 11,130, 213, 215, 224, 225, 226,232 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Первісний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_2 таким, що втрати право користування житловим приміщенням, що знаходиться за адресою : Полтавська область, Миргородський район, с. В.Сорочинці, вул. 93 Миргородської дивізії 8.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати в сумі 121 грн. 80 коп.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення через Миргородський міськрайонний суд до Апеляційного суду Полтавської області. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії рішення.

Суддя: О.А.Городівський