печерський районний суд міста києва
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(ЗАОЧНЕ)

18 червня 2015 року Печерський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді - Середи К.О.,

при секретарі - Герасименко М.М.,

за участю представника позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про повернення банківського вкладу

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2014 року ОСОБА_2 звернулась до суду з вказаним позовом та просить стягнути з Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на користь позивача кошти за договором строкового банківського вкладу № 03314 у розмірі 3150,00 дол. США та 30 000,00 Євро за строковим договором банківського вкладу № 003-29588-080714 та витрати пов'язані з наданням правової допомоги у розмірі 2 500,00 грн.

В подальшому представником позивача подано заяву про збільшення розміру позовних вимог, відповідно до якої просить стягнути з відповідача кошти за договорами строкового банківського вкладу у розмірі 3193,5 дол. США та 30 362,47 ЄВРО, судові витрати загалом у розмірі 6 800,00 грн.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 19 березня 2014 року між ОСОБА_2 та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір банківського вкладу № 004-12000-190314. Умовами договору передбачено, що позивача передав відповідачу грошові кошти у розмірі 3 150,00 дол. США, зі строком повернення 15 вересня 2014 року, та сплатою відсотків у розмірі 10,25 %. Крім того, 08 липня 2014 року між ОСОБА_2 та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір банківського вкладу № 003-29588-080714. Умовами договору передбачено, що позивача передав відповідачу грошові кошти у розмірі 30 000,00 ЄВРО, зі строком повернення 06 жовтня 2014 року, та сплатою відсотків у розмірі 6,75 %. 20 жовтня 2014 року позивач звернувся до відповідача з вимогою про повернення грошових коштів за зазначеними договорами. Проте, відповідачем не повернуто грошові кошти, що внесені за депозитними договорами, що стало підставою для звернення до суду з вказаним позовом.

Представник позивача вимоги позову, враховуючи заяву про збільшення розміру позовних вимог, підтримала у повному обсязі, просила задовольнити.

Представник відповідача до судового засідання не з'явився. Про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Причини неявки суду не відомі. В письмових запереченнях, наданих до суду, проти вимог позову заперечувала, зазначивши, що з 03.03.2015 у ПАТ "Дельта Банк" запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ "Дельта Банк", у зв'язку із чим Банк не має права відповідно до ч.5 ст. 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" здійснити задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, а вимоги щодо здійснення розрахункової операції по переказу грошових коштів будуть задовольнятися відповідно до Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

На підставі ст. ст. 169,224 ЦПК України, суд вважає можливим провести заочний розгляд справи за відсутності сторін, та ухвалити заочне рішення по справі, на підставі наявних в ній доказів, оскільки позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Суд, з'ясувавши обставини справи, дослідивши письмові докази, приходить до наступного.

19 березня 2014 року ОСОБА_2 уклала з Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» договір № 004-12000-190314 банківського вкладу (депозиту) «Найкращий з любов'ю» у доларах США.

Відповідно до п. 1.2. Договору визначено, що сума вкладу складає 3 150,00 дол. США.

Згідно п. 1.3. Договору передбачено, що процентна вклад залучається на строк із моменту зарахування вкладу на рахунок, та по 15 вересня 2014 року включно.

Пунктом 1.4. Договору передбачено, що процентна ставка на суму вкладу становить 10,25 % річних.

Крім того, 08 липня 2014 року ОСОБА_2 уклала з Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» договір № 003-29588-080714 банківського вкладу (депозиту) «Найкращий з любов'ю» у Євро.

Відповідно до п. 1.2. Договору визначено, що сума вкладу складає 30 000,00 Євро центів.

Згідно п. 1.3. Договору передбачено, що процентна вклад залучається на строк із моменту зарахування вкладу на рахунок, та по 06 жовтня 2014 року включно.

Пунктом 1.4. Договору передбачено, що процентна ставка на суму вкладу становить 6,75 % річних.

20 жовтня 2014 року ОСОБА_2 звернулась до відповідача щодо повернення грошових коштів з банківського вкладу. Також, 13 листопада 2014 року позивач повторно звернулась до відповідача з вимогою про повернення грошових коштів. Проте, ПАТ «Дельта Банк» не повернуло грошові кошти.

Суд вважає таку відмову безпідставною з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно із ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Статтею 629 ЦК України закріплено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно із ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад); за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором.

На виконання умов Депозитних договорів було розміщено вклад на рахунок Відповідача, в той час, як Відповідач зобов'язаний був повернути цей вклад разом із відсотками за користування коштами на вимогу Позивача у будь-який час після спливу строку розміщення вкладу та настання терміну повернення вкладу згідно Договору.

Згідно із п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 12.04.1996 р. «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» до відносин, які регулюються Законом України «Про захист прав споживачів» належать, зокрема, ті, що виникають із договорів про надання фінансово-кредитних послуг для задоволення власних побутових потреб громадян (у тому числі про надання кредитів, відкриття й ведення рахунків, проведення розрахункових операцій, приймання і зберігання цінних паперів, надання консультаційних послуг).

Позивач за Депозитним договором є споживачем послуг банку (клієнт банку), зокрема у сфері залучення коштів на депозитні рахунки. Відповідно захист його прав як споживача регламентовано Законом України «Про захист прав споживачів» та відповідними нормами Цивільного Кодексу України.

Згідно з п. 2 ч. І ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі мають право на належну якість обслуговування.

До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 ЦК України), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу.

Частиною 1 ст. 1058 ЦК України визначається, що за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

За договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від іншої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові цю суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, установлених договором (п. 2.4. Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 03.12.2003 року № 516(далі - Положення від 03.12.2003 р. № 516).

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно п. 1.2. Положення від 03.12.2003 р. № 516, договір банківського вкладу (депозиту) укладається на умовах видачі вкладу (депозиту) на першу вимогу (вклад (депозит) на вимогу) або на умовах повернення вкладу (депозиту) зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад (депозит).

За договором банківського вкладу (депозиту) незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, розміщених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором (абз. 2 п. 3.3. Положення від 03.12.2003 р. № 516).

Однією з основних умов вищезазначених договорів є можливість зняття коштів у безготівковій формі шляхом перерахування відповідної суми коштів з Вкладного рахунку на Поточний рахунок.

Тобто, внесені вклади відповідно до Депозитного договору є строковими вкладами.

Вимога про повернення коштів Позивачем, як зазначалося вище, була направлена до Відповідача, проте останній свої зобов'язання щодо повернення коштів не виконав.

Згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Відмовляючись повернути кошти, які належать на праві власності позивачу, відповідач порушує положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та ст. 1 Першого Протоколу, підписаного та ратифікованого Україною, яка у відповідності до ст. 5 цього ж протоколу, є додатковою статтею Конвенції.

Так, у ст. 1 Протоколу №1 вказано, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Цей же принцип закріплено і в ст. 41 Конституції України.

Але, в порушення цих норм, позивач позбавлений права користуватися своїм майном. В даному випадку його майном є грошові кошти, які Банк отримав від позивача на умовах строковості та платності, та до цього моменту не повернув.

Частина 1 ст. 1061 ЦК України визначає, що банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу.

Абзацом 1 п. 3.5. Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 03.12.2003 року № 516 (далі - Положення від 03.12.2003 року № 516) встановлено, що проценти на банківський вклад (депозит) виплачуються вкладникові на його вимогу відповідно до строків, визначених у договорі банківського вкладу (депозиту).

Відповідно до абз. 2 п. 1.6. Положення від 03.12.2003 року № 516, банк сплачує вкладнику, суму вкладу (депозиту) і нараховані за ним проценти у валюті вкладу (депозиту), якщо грошові кошти надійшли на вкладний (депозитний) рахунок в іноземній валюті, або на умовах та в порядку, передбачених договором, відповідно до заяви вкладника - в іншій іноземній чи в національній валюті.

Вклади було здійснено в іноземній валюті - доларах США, Євро центи. У зв'язку з цим, відповідно до вимог чинного законодавства, повернення коштів позивачу повинно здійснюватись також у доларах США та Євро центрах.

Згідно із ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Враховуючи, що відповідач взяті на себе договірні зобов'язання за Депозитними договорами не виконав, суд вважає, що позовні вимоги про зобов'язання повернути суму банківського вкладу та відсотки у заявленому розмірі є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

При цьому, суд враховує, що з 03.03.2015 запроваджена тимчасова адміністрація та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ "Дельта Банк". Разом з тим, у відповідності до частини шостої ст. 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб"обмеження, встановлене пунктом 1 частини п'ятої цієї статті, не поширюється на зобов'язання банку щодо: 1) виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників. Позивач звернувся безпосередньо до банку з вимогою про повернення коштів 20.10.2014 року, а до суду - 24.11.2014 року, тобто до впровадження тимчасової адміністрації у ПАТ "Дельта Банк".

Щодо вимог позивача про стягнення судових витрат у розмірі 6 800,00 грн., то вони підлягають до часткового задоволення, виходячи з наступного.

Склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (наприклад, квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). При цьому недопустимими є документи, які не відповідають встановленим вимогам (наприклад, особисті розписки адвоката про одержання авансу).

До складу витрат включаються лише фактично сплачені стороною або її представником (а не будь-ким) витрати.

На підтвердження понесених судових витрат позивача, суд бере до уваги квитанції до прибуткового касового ордера № 77 від 13.11.2014 року на суму 500,00 грн., № 73 від цієї ж дати на суму 1 000,00 грн. та довідку № 31 приватного нотаріуса Бовбалан Н.Р. за вчинення нотаріальних дій у сумі 300,00 грн., які такі, що належним чином підтверджують понесені судові витрати.

Інші документи, зокрема рахунки-фактури, то суд ставиться до них критично, оскільки вони не можуть вважатися належними документами, що підтверджують оплату витрат на правову допомогу. Тому, до стягнення підлягають судові витрати у розмірі 1 800,00 грн.

Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, зважаючи, що ОСОБА_2 згідно положень Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору, з ПАТ «Дельта Банк» на користь держави підлягає до стягнення судовий збір у розмірі 3 654 грн. 00 коп.

Керуючись положеннями Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", ст. ст. 525, 526, 1058-1060 ЦК України, ст. ст. 10, 11, 57-60, 88, 212-215, 224-233 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про повернення банківського вкладу задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» () на користь ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1) належні їй грошові кошти за договором № 004-12000-190314 банківського вкладу (депозиту) «Найкращий з любов'ю» у доларах США з нарахованими відсотками у розмірі 3 193 (три тисячі сто дев'яносто три) дол. 50 центів США та належні їй грошові кошти за договором № 003-29588-080714 банківського вкладу (депозиту) «Найкращий» у євро з нарахованими відсотками у розмірі 30 362 (тридцять тисяч триста шістдесят два) євро 47 центів.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» () на користь ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1) судові витрати у розмірі 1 800 (одна тисяча п'ятсот) грн. пов'язані з наданням правової допомоги.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» () на користь держави судовий збір у розмірі 3 654 (три тисячі шістсот п'ятдесят чотири) грн. 00 коп.

Рішення може бути оскаржено позивачем до Апеляційного суду м. Києва через Печерський районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Суддя К.О. Середа