Справа № 460/1536/15 Головуючий у 1 інстанції: Швед Н.П.
Провадження № 22-ц/783/5834/15 Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О. М. Категорія: 27
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2015 року Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі: головуючого судді: Ванівського О.М.,

суддів: Богонюка М.Я., Шашкіної С.А.,

при секретарі: Жукровській Х.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Яворівського районного суду Львівської області від 12 червня 2015 року про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову,-

в с т а н о в и л а:

В травні 2015 року ОСОБА_2 звернувся в суд із позовом до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики у розмірі 303965,06 грн..

12 червня 2015р. позивач ОСОБА_2 подав заяву про забезпечення позову у виді накладення арешту на все рухоме та нерухоме майно, що належить на праві власності ОСОБА_3.

Оскаржуваною ухвалою в задоволенні заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову відмовлено.

Ухвалу суду оскаржив ОСОБА_2.

В апеляційній скарзі, зазначає, що ухвала суду постановлена з порушенням норм процесуального права. Вважає, що суд безпідставно відмовив в забезпеченні позову шляхом накладення арешту на майно, оскільки відсутність інформації про наявне у відповідача майно не є перешкодою для вжиття тимчасових заходів у вигляді накладення арешту на таке майно. Суд першої інстанції допустив вільне тлумачення положень ст.ст.151,152 ЦПК України та дійшов до необґрунтованого висновку щодо обов'язковості зазначення конкретного майна на яке просять накласти арешт. Просить ухвалу суду про відмову в забезпеченні позову скасувати та з метою забезпечення позову накласти арешт на все рухоме та нерухоме майно, що належить на праві власності ОСОБА_3.

Сторони в судове засідання не з'явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені, тому відповідно до ч.2 ст.305 ЦПК України колегія суддів вважає за можливе проводити розгляд справи у їх відсутності та без фіксації судового засідання технічними засобами згідно ч.2 ст.197 ЦПК України.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Як вбачається із змісту оскарженої ухвали, суд першої інстанції виходив з того, що у заяві відсутні необхідні відомості для забезпечення позову у виді арешту, відсутність яких унеможливлює встановлення співмірності вжитих засобів забезпечення позову із ціною позову.

Колегія суддів погоджується із зазначеним висновком районного суду.

Відповідно до ст. 151 ЦПК України суд за заявою осіб, що беруть участь у справі, може вжити заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Згідно ст. 152 ЦПК України одним із способів забезпечення позову є накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

Згідно п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" №9 від 22.12.2006 року, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Відповідно до ч.3 ст.152 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Як вбачається із матеріалів справи позивач просив накласти арешт на все рухоме і нерухоме майно відповідача, однак такий вид забезпечення позову не є співмірним із заявленими позивачем вимогами.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що у суду першої інстанції було достатньо обґрунтованих підстав для постановлення ухвали про відмову у забезпеченні позову.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому підстав для її задоволення колегія суддів не вбачає.

Колегія суддів приходить до висновку, що ухвала постановлена з дотриманням норм процесуального закону, підстави для її скасування відсутні, а відтак, апеляційну скаргу слід відхилити, залишивши ухвалу Яворівського районного суду Львівської області від 12 червня 2015 року без змін.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 312 ЦПК України апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Керуючись ст.303, п.1 ч.2 ст. 307, п.1 ч.1 ст. 312, 313, п.4 ч.1 ст.314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Ухвалу Яворівського районного суду Львівської області від 12 червня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала Апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий : О.М.Ванівський

Судді: М.Я.Богонюк

С.А. Шашкіна