Апеляційний суд Житомирської області
Справа №296/637/12-ц Головуючий у 1-й інст. Бондарчук В. В.
Категорія 19 Доповідач Миніч Т. І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2015 року Апеляційний суд Житомирської області у складі:

головуючого - судді Миніч Т.І.

суддів: Трояновської Г.С.,

Павицької Т.М.

при секретарі Ковальській Я.В.

без участі сторін

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі апеляційну скаргу ОСОБА_2

на рішення Корольовського районного суду м.Житомира від 29 січня 2015 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання договору позики частково недійсним,-

встановив:

У червні 2011 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом. З урахуванням уточнених вимог просила визнати частково недійсним договір позики від 06.05.2009 року, укладений між ОСОБА_3 як позикодавцем, та нею як позичальником, і рахувати його таким, що укладений на суму в 100 000 гривень. В обґрунтування позовних вимог зазначала, що 24 березня 2009 року отримала в борг від ОСОБА_3 100 000 грн. на строк до 01 липня 2009 року. Передача коштів відбувалася в присутності двох свідків - ОСОБА_4 та ОСОБА_5 Фактично кошти вона позичала для ОСОБА_5, якому в той же день вона віддала отримані нею від відповідача гроші. 26 березня 2009 року відповідач запропонував письмово оформити договір позики а також укласти договір іпотеки, за яким борг буде забезпечений іпотекою квартири АДРЕСА_1. Вона погодилася на таку пропозицію і 06 травня 2009 року у приватного нотаріуса ОСОБА_6 підписала договір позики та договір іпотеки. Оскільки вона літня людина, тривалий час була знайома із відповідачем та довіряла йому, надані нотаріусом документи вона не перечитувала. Згодом виявилося, що в договорі позики зазначена інша сума боргу - 180000 грн. замість фактично отриманої суми 100 000 грн. Вважала, що відповідач ввів її в оману в частині зазначення суми боргу.

Рішенням Корольовського районного суду м.Житомира від 29 січня 2015 року в задоволені позову відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, неповне з'ясування обставин справи, просить скасувати вказане рішення та ухвалити нове про задоволення позовних вимог.

Розглянувши справу в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі, суд вважає, що скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що на підставі договору позики, укладеного в письмовій формі, ОСОБА_3 до підписання цього договору передав ОСОБА_2 180000 грн. на строк до 6 липня 2009 року, а позичальник зобов"язується повернути вказану суму коштів у визначений строк. Власний підпис на цій угоді позивачка не оспорює (а.с.6).

Згідно зі ст.230 ЦК якщо одна зі сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (ч.1 ст.229 ЦК), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Відповідно до роз"яснень, що викладені в п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року №9 „Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину.

Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції обгрунтовано вважав, що в порушення вимог ч.3 ст.10, ст.60 ЦПК позивачкою не надано переконливих доказів на підтвердження заявлених вимог.

Крім того, твердження позивачки спростовуються нотаріально посвідченим договором іпотеки, який є чинним та зі змісту якого вбачається, що він укладений саме в забезпечення договору позики на суму 180000 грн. (а.с.4-5).

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та на їх правильність не впливають.

Оскаржуване рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Підстав для його скасування апеляційний суд не вбачає.

Керуючись ст.ст.209,303,304,307,308,313-315 ЦПК України, суд,

у х в а л и в:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Корольовського районного суду м.Житомира від 29 січня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: судді: