Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 червня 2015 року Дзержинський міський суд Донецької області в складі: судді Нємиш Н.В., при секретарі Андрієвій Т.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дзержинську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Шахта імені ОСОБА_2», Міністерства енергетики та вугільної промисловості України про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час вимушеного прогулу, скасування наказу про звільнення та відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

У січні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаним позовом.

Свої вимоги він обгрунтовує тим, що працював на Державному підприємстві «Шахта імені ОСОБА_2». З 30.11.2014 року його звільнили з займаної посади на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України у звязку з ліквідацією підприємства. В цей же день розрахунок з ним всіх належних виплат при звільненні не провели. Вважає, що відповідач та співвідповідач несе відповідальність за затримку розрахунку при звільненні, тому просить стягнути з відповідача та співвідповідача солідарно суму заборгованості по заробітній платі, суму середнього заробітку за час затримки її виплати. Вважає, що невиплата заробітної плати спричинила йому моральні страждання, які полягали в порушенні його звичайного способу життя. Розмір моральної шкоди оцінює в 5000 грн, яку також просить стягнути солідарно. Позивач також вважає, що відсутні правові підстави для його звільнення, тому просить наказ №95к від 30.11.2014 року про звільнення працівників ДП «Шахта імені ОСОБА_2» скасувати.

Позивач в судове засідання не зявився, суду надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує повністю.

Представник Державного підприємства «Шахта імені ОСОБА_2» в судове засідання не прибув, про день та час розгляду справи був належним чином повідомлений, судом винесено ухвалу про заочний розгляд справи.

Представник співвідповідача - Міністерства енергетики та вугільної промисловості України в судове засідання не прибув, суду надав заяву про розгляд справи за його відсутності. У наданих суду запереченнях позовні вимоги не визнав, посилаючись на те, що Міністерство як центральний орган виконавчої влади, в сфері управління якого знаходиться державне підприємство, не перебуває з працівниками підприємства у трудових відносинах та не відповідає за його зобовязаннями.

Дослідивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

ДП «Шахта імені ОСОБА_2» було утворено Наказом Міністерства палива та енергетики № 687 від 02.11.2004 року та відповідно до Статуту підприємства є державним підприємством, метою діяльності якого є отримання прибутку (державним комерційним підприємством). Відповідно до ч.1ст.74 Господарського Кодексу України державне комерційне підприємство є суб'єктом підприємницької діяльності, діє на основі статуту або модельного статуту і несе відповідальність за наслідки своєї діяльності усім належним йому на праві господарського відання майном.

Також відповідно до ч.5ст.74 Господарського Кодексу України держава та орган, до сфери управління якого входить державне комерційне підприємство, не несуть відповідальності за його зобов'язаннями. Тобто Міністерство енергетики та вугільної промисловості України не є належним відповідачем по справі.

Відповідно до даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців Державне підприємство «Шахта імені ОСОБА_2» станом на 22.06.2015 року не ліквідовано, перебуває в стані припинення. У звязку з чим суд вважає, що Державне підприємство «Шахта імені ОСОБА_2» є належним відповідачем по справі і виплати, які належать позивачу, слід стягнути саме з ДП «Шахта імені ОСОБА_2».

Також слід зазначити, що між сторонами по справі виникли правовідносини, які регулюються КЗпП України.

Позивач знаходився у трудових відносинах з Державним підприємством «Шахта імені ОСОБА_2». З 30.11.2014 року його звільнили з займаної посади на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України у звязку з ліквідацією підприємства.

Згідно з довідкою ДП «Шахта імені ОСОБА_2» заборгованість по заробітній платі ОСОБА_1 за період вересень-листопад 2014 року становить 19000,79 грн.

Відповідно до ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення провести з працівником розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Однак, в порушення вказаних положень КЗпП України підприємство остаточний розрахунок з позивачем належних до сплати сум не провели.

Згідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Виходячи із змісту ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Відповідно до п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999 року Про практику застосування судами законодавства про оплату праці установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у звязку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, наступного дня після предявлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Згідно до п. 32 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про практику розгляду судами трудових спорів у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв'язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи - невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи.

Згідно з п. 2, п. 4 «Порядку обчислення середньої заробітної плати», затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою повязана відповідна виплата.

Згідно з п. 8 цього Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством на число календарних днів за цей період.

Таким чином, суд приходить до висновку, що не проведення своєчасного розрахунку з позивачем є порушенням статей 47 та 116 Кодексу. У звязку з цим позивачу необхідно сплатити середній заробіток за весь час затримки розрахунку належних до сплати сум за період з 30.11.2014 року по 22.06.2015 року у розмірі середнього заробітку.

Згідно з довідкою ДП «Шахта імені ОСОБА_2» заробітна плата позивача за фактично відпрацьовані протягом двох місяців, вересень - жовтень 2014 року (робочі дні) становить 4793,70 грн., число відпрацьованих робочих днів згідно графіку роботи на 2014 рік становить 45 робочих днів, тобто середньоденний заробіток позивача становить 106,53 грн. (4793,70 : 45).

Враховуючи зазначене, положення Порядку про обчислення середньої заробітної плати, а також встановлені судом фактичні обставини справи, розмір середнього заробітку за період з 30.11.2014 року по 22.06.2015 року складає 165 робочих днів при середньоденному заробітку у розмірі 106,53 грн. на загальну суму 17577,45 грн. ( 165 х 106,53 ), яка підлягає стягненню на користь позивача.

Що стосується позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, суд зазначає наступне.

Згідно ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України суд прийняв до уваги доводи позивача про завдання йому моральної шкоди внаслідок порушення його законних прав. Суд врахував глибину та тривалість моральних страждань, втрату нормальних життєвих зв'язків, що вимагало від позивача додаткових зусиль для організації свого життя.

Отже, з врахуванням ступеня та глибини моральних страждань позивача, керуючись принципом розумності та справедливості, суд знаходить можливим стягнути на користь позивача 500 грн. як відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України однією із засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеність перед судом їх переконливості. Виходячи із цього принципу, суд не може за власною ініціативою збирати докази або робити інші процесуальні дії, направлені на збирання доказів, а лише оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

На виконання Постанови Кабінету Міністрів України №595 від 07.11.2014 року «Про деякі питання фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей» та Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України» від 4 листопада 2014 року, «Про невідкладні заходи щодо стабілізації соціально-економічної ситуації в Донецькій та Луганській областях» №875/2014 від 14.11.2014 року у Міненерговугілля України було видано Наказ № 841 «Про заходи стабілізації соціально-економічної ситуації у Донецькій та Луганській областях», в якому було зазначено, що з 28 листопада 2014 року повинні припинити виробничу та фінансово-господарську діяльність державні підприємства, які знаходяться у зоні АТО. В переліку до Наказу №841 зазначено і ДП «Шахта імені ОСОБА_2».

На виконання Наказу № 841 від 25.11.2014 року Міненерговугілля України «Про заходи стабілізації соціально-економічної ситуації у Донецькій та Луганській областях» у зв'язку з тим, що в наказі № 841 від 25.11.2014 року не був обумовлений порядок припинення діяльності та евакуації працівників, а вивезення майна та основних фондів технічно не можливо здійснити, але при цьому зазначено, що підприємство має бути ліквідоване, по підприємству ДП «Шахта імені ОСОБА_2» 30.11.2014 року був виданий наказ №95к про звільнення робітників ДП «Шахта імені ОСОБА_2» за ст.40 п.1 КЗпП України у звязку з ліквідацією підприємства, з виплатою одноразової допомоги в розмірі одного середньомісячного заробітку.

Згідно п.1ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Виходячи з вищенаведеного, суд приходить до висновку, що дії відповідача відповідали нормам діючого законодавства про працю, тому підстав для скасування наказу №95к від 30.11.2014 року у суду не має. Та позовні вимоги щодо скасування наказу №95к від 30.11.2014 року про звільнення працівників ДП «Шахта імені ОСОБА_2» не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідача.

Керуючись ст.ст. 10, 15, 60, 88, 212-215 Цивільного процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Державного підприємства «Шахта імені ОСОБА_2», Міністерства енергетики та вугільної промисловості України про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час вимушеного прогулу, скасування наказу про звільнення та відшкодування моральної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства «Шахта імені ОСОБА_2» на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1 заборгованість по заробітній платі в сумі 19000 ( девятнадцять тисяч ) грн. 79 коп.; середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 17577 ( сімнадцять тисяч пятсот сімдесят сім ) грн. 45 коп., а також суму відшкодування моральної шкоди в розмірі 500 (пятсот ) грн.

Стягнути з Державного підприємства «Шахта імені ОСОБА_2» в дохід держави судовий збір в сумі 370 ( триста сімдесят ) грн. 78 коп.

В задоволенні інших вимог - відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуто Дзержинським міським судом за письмовою заявою відповідача, яка подається протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання скарги рішення, якщо його не було скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції або Дзержинським міським судом за наслідками розгляду заяви про перегляд заочного рішення.

Позивачем рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду Донецької області через Дзержинський міський суд на протязі десяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя: