Справа № 182/3481/15-ц
Провадження № 2/0182/2328/2015
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

29.10.2015 року м. Нікополь

Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого суддіОСОБА_1
секретаря з участю позивача відповідача представника органу опіки та піклування за довіреністю ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4 ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Нікополя цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про вселення

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду з позовом до ОСОБА_4 та просить суд вселити її та малолітню ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, в квартиру АДРЕСА_1, оскільки після чергової сварки 09.05.2014 року з відповідачем, вона вимушена була покинути квартиру, виїхати до своїх батьків з дитиною, при цьому все спільне майно подружжя та всі особисті речі її та дитини були залишені в квартирі. Відповідач забрав ключі і з того часу не впускає її з дитиною проживати в квартирі, хоча вони там зареєстровані та мають право на проживання.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала та просила задовольнити.

Відповідач проти позову заперечував, суду пояснив, що між ними неприязні стосунки, вже тривалий час розглядається справа про розірвання шлюбу, через це не уявляє яким чином вони можуть спільно проживати в одній квартирі.

Представник служби у справах дітей Нікопольської міської ради вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню, оскільки порушуються права дитини.

Заслухавши сторони, свідка, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступного висновку.

В судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 24.05.2013 року( а.с.7). Після укладення шлюбу сторони стали проживати разом в трьохкімнатній квартирі АДРЕСА_1, яка належить на праві власності відповідачу. 29.07.2013 року за згодою ОСОБА_4 вона зареєструвалась в цій квартирі (а.с.6). 13.10.2013 року у подружжя народилась донька ОСОБА_6 (а.с.8), яку також було зареєстровано в цій квартирі за місцем проживання батьків ( а.с.9).

09.05.2014 року через сварку позивач ОСОБА_3 забрала дитину та поїхала до батьків. При цьому ключі від квартири, всі особисті речі та дитячі речі були залишені в квартирі відповідача. Зазначені обставини підтверджуються письмовими доказами наданими позивачем: листом МВ УМВС України від 16.06.2014 року ( а.с.10), листом від 26.03.2015 року ( а.с.11,12), а також свідченнями свідка ОСОБА_7

Через деякий час ОСОБА_3 з дитиною намагалась повернутись до квартири, однак відповідач проти її проживання в квартирі заперечує через неприязні стосунки та конфлікти, що підтверджується поясненнями сторін в судовому засіданні.

Відповідно до статті 405 ЦК України передбачено, що члени сімї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.

Статтею 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Відповідно до статті 156 ЖК України передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

За згодою власника будинку (квартири) член його сім'ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім'ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно.

До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 ЖК України. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням.

Відповідно до статті 47 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Беручи до уваги вище викладене, суд дійшов до висновку, що вимоги позивача підлягають задоволенню, так як ОСОБА_3 вимушено виїхала з квартири, відповідач ОСОБА_4 перешкоджає її поверненню до квартири, ключі не віддає, а припинення сімейних відносин між подружжям не позбавляє права користування займаним приміщенням позивача та їхньої малолітньої доньки.

Відповідно до статті 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені судові витрати в розмірі 243 грн. 60 коп.

Керуючись ст. 47 Конституції України, ст.ст. 64, 150,156 ЖК України, ст. 405 ЦК України, ст.ст. 10,11, 57-60, 88, 212-215 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про вселення задовольнити.

Вселити ОСОБА_3 та малолітню ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, в квартиру АДРЕСА_1.

Зобовязати ОСОБА_4 надати ОСОБА_3 ключі від квартири АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 понесені судові витрати в розмірі 243 грн. 60 коп.

На рішення може бути подана апеляційна скарга протягом десяти днів до апеляційного суду Дніпропетровської області ( м. Кривий Ріг) через Нікопольський міськрайонний суд.

Суддя: ОСОБА_1