Справа № 140/2442/14-ц Провадження № 22-ц/772/1213/2015Головуючий в суді першої інстанції Науменко С. М.
Категорія 53Доповідач Войтко Ю. Б.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" квітня 2015 р. м. Вінниця

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Вінницької області в складі:

Головуючого: Войтка Ю.Б.,

Суддів: Стадника І.М., Голоти Л.О.,

При секретарі: Куленко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Немирівського районного суду Вінницької області від 24 лютого 2015 року в цивільній справі за позовом

ОСОБА_2 до Брацлавського психоневрологічного будинку-інтернату про поновлення на роботі, стягнення заробітку за весь час вимушеного прогулу та відшкодування моральних збитків , -

встановила:

ОСОБА_2 звернулася до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 03 січня 2003 року вона була прийнята на посаду експедитора Брацлавського психоневрологічного інтернату, на якій пропрацювала до 2011 року, після чого була переведена на посаду сестри-господині, на якій пропрацювала до 11 серпня 2014 року.

На протязі всього періоду роботи у даному закладі позивачу оголошувались різного роду подяки, не було доган чи зауважень, про неї були лише позитивні відгуки, в тому числі і від керівництва. ОСОБА_2 старалась виконувати свої обов'язки відповідально, чесно, зі знанням справи.

Проте наказом директора Брацлавського психоневрологічного будинку-інтернату за № 62 від 11 серпня 2014 року її було звільнено з посади сестри-господині із скороченням чисельності та штату працівників у відповідності до п.1 ст. 40 Кодексу законів про працю України.

ОСОБА_2 вважає своє звільнення за даними підставами незаконним та таким, яке відбулось з порушенням процедури та встановленого законодавством порядку.

Звільненню передувало ряд подій, які опосередковано мають відношення до того, що керівництво інтернату цілеспрямовано намагалось на протязі 2014 року зробити так, щоб вона покинула своє місце роботи за власним бажанням. Було створено нестерпні умови праці, однак колектив, незважаючи на неабиякий тиск, постійно підтримував її.

У березні місяці 2014 року у закладі проводилась ревізія фінансово-господарської діяльності закладу фахівцями органу державного фінансового контролю. На прохання керівництва інтернату у акті ревізії ревізори зазначили про необхідність у штаті закладу одної посади сестри-господарки.

Однак відповідно до Додатку 18 до Державного мінімального соціального стандарту норм та нормативів соціального обслуговування громадян похилого віку та інвалідів в установах «Штатні нормативи медичного персоналу у психоневрологічному інтернаті та геріатричному пансіонаті (будинку-інтернаті, відділенні)» у пункті 18 зазначено, що одна посада сестри-господині передбачена на відділення.

Тобто, якщо у закладі даного типу є в наявності два відділення то, відповідно, необхідно мати у штаті дві посади сестри-господині, що у їхньому закладі і було весь цей час.

У довідці про нагляд Брацлавського психоневрологічного будинку-інтернату, складеної 16 серпня 2013 року фахівцями Департаменту соціальних послуг Мінсоцполітики зазначено, що у закладі перебувало на той час 169 жінок та 34 чоловіків. Тобто, дана кількість підопічних вказує на наявність як мінімум на два відділення - чоловіче та жіноче.

Незважаючи на вказаний факт, керівник закладу звернувся із листом на ім'я директора Департаменту соціальної політики Вінницької обласної державної адміністрації з проханням вивести зі штатного розпису одну посаду сестри-господині. Незважаючи на неправомірність такого прохання, такий дозвіл було надано, про що свідчить відповідь із Департаменту соціальної політики Вінницької обласної державної адміністрації від 23 квітня 2014 року.

В порушення вимог ст. 42 КЗпП України керівництво закладу приймає рішення щодо звільнення позивача, яка має двох утриманців, сім'я немає інших працівників з самостійним заробітком, ОСОБА_2 має тривалий безперервний стаж роботи у даному закладі, являється ветераном праці.

20 червня 2014 року відбулось засідання профспілкового комітету закладу на якому була присутня позивач. Розглядалось подання адміністрації про надання згоди на її звільнення. Заступник голови профспілкового комітету - чоловік директора інтернату, а тому надіятись на об'єктивність розгляду не приходиться. На засіданні позивача практично ніхто не слухав. Не було взято до уваги, що ставиться незаконне питання про скорочення однієї посади сестри-господині, що ставиться питання саме про її звільнення, хоча вона має переважне право перед іншою сестрою-господаркою.

Крім того, первинна профспілкова організація є виразником інтересів всіх членів профспілки. Профспілковий комітет не може приймати рішення, яке йде в розріз із побажанням більшості членів профспілки. Є в наявності колективне звернення, яке підписане 77 працівниками - членами профспілки, в якому виражається ставлення колективу до питання її звільнення. Про вказаний факт члени профспілкового комітету, які проголосували за її звільнення достеменно знали, однак волю більшості не врахували.

Незаконним звільненням позивачу завдано моральну шкоду, яку остання оцінює в 5000 грн..

В зв'язку з наведеним ОСОБА_2 просила суд поновити її на роботі, стягнути заробіток за весь час вимушеного прогулу та відшкодувати моральні збитки.

Рішенням Немирівського районного суду Вінницької області від 24 лютого 2015 року в задоволенні позову ОСОБА_2 про поновлення на роботі, стягнення заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральних збитків - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції скасувати з підстав неповного з'ясування та дослідження обставин справи, які мають суттєве значення для її правильного вирішення.

При цьому вказується на ті ж підстави, що і в позовній заяві.

У своїх запереченнях на скаргу представник відповідача Обертосюк Г.Д. її доводи не визнав, вказавши на безпідставність і на законність та обґрунтованість рішення Немирівського районного суду.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача, представника відповідача Клименко О.А., перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає за необхідне її відхилити.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір укладений на невизначений строк, а також страховий трудовий договір до закінчення строку його чинності може бути розірваний власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Частиною 1 ст. 39 КЗпП України визначено, що розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадків ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу ( профспілкового представника) первинної профспілкової організації, членом якої є працівник.

У відповідності до ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, працівник, за своїм розсудом, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.

Виходячи з зазначених правових норм власник або уповноважений ним орган одночасно з попередженням про звільнення зобов'язаний запропонувати працівнику переведення на іншу роботу, за відповідною професією чи за спеціальністю працівника лише у разі її наявності.

Крім того, ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України зобов'язує запропонувати працівнику роботу за відповідною професією чи спеціальністю, а не будь-яку роботу.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що у відповідача були законні підстави для звільнення позивача за п. 1 ст. 40 КЗпП України.

Такий висновок суду першої інстанції є вірним.

Районним судом встановлено, що відповідно до Акту ревізії фінансово-господарської діяльності Брацлавського психоневрологічного будинку-інтернату від 25.03.2014 року, проведеної Вінницькою об'єднаною Державною фінансовою інспекцією, було виявлено порушення вимог п. 3.1.1 Наказу № 411 від 01.10.2008 року «Про затвердження Норм часу і норм чисельності працівників будинків-інтернатів (усіх типів) та стаціонарних відділень територіальних центрів соціального обслуговування пенсіонерів та одиноких непрацездатних громадян системи праці та соціального захисту населення, а саме: в штатному розписі передбачено 2 ставки сестри-господині, хоча умовою введення до штатного розпису посади сестри-господині є одна ставка на відділення.

З метою усунення вказаного порушення, директор Брацлавського психоневрологічного будинку-інтернат звернулася з листом від 16.04.2014 року №72 на ім'я директора Департаменту соціальної політики з проханням надати дозвіл на внесення змін до штатного розпису, а саме вивести зі штатного розпису посаду сестри-господині та ввести посаду молодшої медичної сестри (санітарки).

Такий дозвіл було отримано листом №05-1685/1 від 23.04.2014 року за підписом директора Департаменту.

В зв'язку з цим директором Брацлавського психоневрологічного будинку-інтернату було видано наказ від 24.04.2014 року №29 про скорочення чисельності працівників, згідно якого було виведено зі штатного розпису посаду сестри-господині.

ОСОБА_2 було попереджено про звільнення по скороченню чисельності відповідно до наказу від 24.04.2014 року №30.

Після отримання згоди профспілкового комітету на звільнення ОСОБА_2 за п.1 ст.40 КЗпП України, директором Брацлавського психоневрологічного будинку-інтернату було видано наказ № 62 від 11.08.2014 року про звільнення ОСОБА_2 по скороченню чисельності та штату працівників згідно п.1 ст.40 КЗпП України.

Також ОСОБА_2 24.04.2014 року було запропоновано працевлаштування на посаду молодшої медичної сестри в зв'язку з скороченням посади сестри-господарки, однак та письмово відмовилася від запропонованої посади.

Під час проведення скорочення було враховано, що інша сестра-господарка ОСОБА_5 працює на займаній посаді більше двадцяті років та являється діючим членом Брацлавського психоневрологічного будинку-інтернату.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини у справі, подані сторонами докази, правильно визначив характер спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

У доводах апеляційної скарги позивач зазначає, що при вирішенні питання про її звільнення керівником установи не враховано письмове звернення трудового колективу із підписами 77 чоловік про залишення позивача на роботі, оскільки посада сестри-господині в будинку-інтернаті існувала з часу його утворення. Проте така обставина є надуманою та не заслуговує на увагу, оскільки судом встановлено, що офіційно таке звернення на адресу керівництва закладу або профспілкового комітету не надходило та предметом розгляду не було. Крім того, згідно з ч. 3 ст. 64 Господарського кодексу України підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює численність працівників і штатний розпис.

Посилання ОСОБА_2 про те, що при вивільненні їй не було запропоновано існуючу посаду агента з постачання спростовуються листом Головного управління праці та соціального захисту № 05-438 від 09.02.2012 року та наказом директора Брацлавського психоневрологічного будинку-інтернату № 13 від 10.02.2012 року, згідно яких дана штатна одиниця була скорочена в лютому 2012 року.

Не знайшли свого підтвердження і доводи позивача про те, що керівництвом будинку-інтернату було створено нестерпні умови праці з метою змусити ОСОБА_2 покинула своє місце роботи за власним бажанням. Такі доводи не підтверджені будь-якими належними доказами та спростовуються тим, що позивачу було запропоновано переведення на іншу посаду без втрат в заробітній платі, проте ОСОБА_2 відмовилася від пропозиції без будь-якої мотивації такої відмови.

Колегія суддів приходить до висновку, що проведене звільнення було здійснене Брацлавським психоневрологічним будинком-інтернатом у відповідності до вимог чинного законодавства і жодних прав позивача не було порушено, тому вимоги про відшкодування моральної шкоди не підлягають задоволенню.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 304, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Немирівського районного суду Вінницької області від 24 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і з цього часу може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: (підпис) Войтко Ю.Б.

Судді: (підпис) Стадник І.М.

(підпис) Голота Л.О.

«З оригіналом вірно»

Суддя апеляційного суду Войтко Ю.Б.