АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 2-2317/14ц Головуючий у 1 - й інстанції: Козленко Г.О.
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/2854/2015 Доповідач - Шиманський В.Й.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 вересня 2015 року колегія суддів Судової палати в цивільних справах апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого - Шиманського В.Й.

Суддів - Семенюк Т.А., Кравець В.А.

при секретарі - Крічфалуши С.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Солом'янського районного суду міста Києва від 04 серпня 2014 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Облтеплокомуненерго» до ОСОБА_2 про стягнення боргу,-

В С Т А Н О В И Л А:

Із вказаним позовом до суду позивач звернувся у лютому 2014 року.

Зазначав, що відповідач є власником квартири АДРЕСА_2. 01.04.2006 року між сторонами укладено договір про надання послуг з централізованого опалення та водонагрівання, відповідно до якого виконавець зобов'язується надавати споживачеві послуги, а споживач зобов'язується їх оплачувати. Проте відповідач плату за надання послуг у сфері теплопостачання не здійснює, у зв'язку з чим за період з 01.08.2010 року по 31.01.2012 року утворилась заборгованість в розмірі 22 571,80 грн. На підставі викладеного позивач просив суд стягнути вказану заборгованість на його користь.

Заочним рішенням Солом'янського районного суду міста Києва від 04 серпня 2014 року позов задоволено.

В апеляційній скарзі, з посиланням на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового про відмову в задоволенні позовних вимог.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників процесу, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню у зв'язку з наступним.

Судом вірно встановлено, що ОСОБА_2 є споживачем послуг теплопостачання за адресою: квартира АДРЕСА_2.

Рішенням виконавчого комітету Чернігівської міської ради №229 від 17 вересня 2007 року виконавцем послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води, централізованого водовідведення визначено ВАТ «Облтеплокомуненерго», правонаступником якого є ПАТ «Облтеплокомуненерго».

01.04.2006 року між сторонами укладено договір про надання послуг з централізованого опалення та водонагрівання, відповідно до якого виконавець зобов'язується надавати споживачеві вчасно та відповідної якості послуги з централізованого опалення та водонагрівання, а споживач зобов'язується своєчасно оплачувати надані послуги за встановленими тарифами у строки і на умовах, передбачених договором.

Пунктом 30 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженого Постановою КМУ від 21 липня 2005 року №630, п. 40 Правил користування тепловою енергією, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1198 від 3 жовтня 2007 року споживач зобов'язаний своєчасно оплачувати надані житлово-комунальні послуги відповідно до умов Договору.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач свої зобов'язання щодо сплати наданих послуг належним чином не виконує.

Відповідно до розрахунку боргу, наявного в матеріалах справи, заборгованість за період з 01.08.2010 року по 31.01.2012 становить 22 571,80 грн.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо неналежного виконання відповідачем взятих на себе зобов'язань.

Натомість колегія суддів не може погодитись з висновками суду першої інстанції в частині розміру заборгованості, що підлягає стягненню, з огляду на наступне.

Стягуючи заборгованість в розмірі 22 571,80 грн. суд першої інстанції виходив з обґрунтованості позовних вимог в частині нарахування плати за надані послуги.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що нарахування плати за надані послуги відбувалось на підставі п. 12 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення", затверджених постановою КМУ №630 від 21 липня 2005 року.

Згідно цього пункту Правил у разі встановлення будинкових засобів обліку теплової енергії споживач оплачує послуги згідно з їх показаннями пропорційно опалювальній площі (об"єму) квартири( будинку садибного типу) за умови здійснення власником, балансоутримувачем будинку та / або виконавцем заходів з утеплення місць загального користування будинком.

Як встановлено судом, відповідачі мешкають у багатоквартирному будинку (60 квартир), який обладнаний загальнобудинковим засобом обліку теплової енергії. При цьому переважна кількість квартир обладнана індивідуальними засобами обліку теплової енергії. До жовтня 2011 року квартира відповідача не мала засобу обліку теплової енергії, індивідуальний засіб обліку теплової енергії був встановлений відповідачем 14.10.2011 року.

З наявних в матеріалах справи розрахунків позивача (а.с. 5-6) вбачається, що нарахування оплати по квартирі відповідача проводилось виходячи з показань загальнобудинкового лічильника за мінусом витрат на опалення місць загального користування; кількість спожитих Гкал на опалення квартир без індивідуальних лічильників визначалась за відрахуванням із загальної кількості спожитих Гкал на опалення квартир з індивідуальними лічильниками.

Із розрахунку боргу за період з 17.02.2011 року по 16.03.2011 року, що міститься на а.с. 6 вбачається, що на опалення квартир будинку АДРЕСА_2 з індивідуальними лічильниками (66 квартир) витрачено 59,4598 Гкал., а на одну квартиру відповідача № 23 - 19,6682 Гкал. Тобто, на опалення однієї квартири НОМЕР_1, за розрахунками позивача, витрачено майже 1/3 загальної кількості опалення всіх квартир в цьому будинку.

Так, за п. 2 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21.07.2005, централізоване опалення - це послуга, спрямована на задоволення потреб споживача у забезпеченні нормативної температури повітря у приміщеннях квартири (будинку садибного типу), яка надається виконавцем з використанням внутрішньобудинкових систем теплопостачання.

Відповідно ст. 1 Закону України «Про теплопостачання» споживач теплової енергії - це фізична або юридична особа, яка використовує теплову енергію на підставі договору.

Пунктом 3 Правил користування тепловою енергією, затверджених постановою Кабінетом Міністрів України №1198 від 03.10.2007, передбачено, що споживач теплової енергії - це фізична особа, яка є власником будівлі або суб'єктом підприємницької діяльності, чи юридична особа, яка використовує теплову енергію відповідно до договору.

Згідно п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно ч.ч. 4 та 6 ст. 19 Закону України «Про теплопостачання» теплогенеруюча організація має право постачати вироблену теплову енергію безпосередньо споживачу згідно з договором купівлі-продажу. Споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

З аналізу вказаних правових норм вбачається, що споживачі зобов'язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними.

Під час розгляду справи в апеляційному суді відповідачем було заявлене клопотання про призначення судової економічної експертизи з метою встановлення реальних затрат на опалення житлової площі

З висновку експерта КНІСЕ Чернігівського відділення №714-716/15-24 від 21.07.2015 року вбачається, що розмір сплати за опалення житлової площі квартири АДРЕСА_2 та місць загального користування споживача ОСОБА_2 за період з 01.08.2010 року по 31.01.2012 року в сумі 22 571,80 грн., визначений у наявному в справі розрахунку боргу, проведеного ПАТ «Облтеплокомуненерго», підтвердити не видається за можливе.

В дослідницькій частині експерт зазначає, що згідно наявного в матеріалах справи розрахунку на опалення квартир з індивідуальними лічильниками витрачено приблизно 50% як і на опалення квартир без індивідуальних лічильників, а то і більше. Для прикладу розглянуто період з 17.12.2010 року по 21.01.2011 року згідно якого на опалення квартири НОМЕР_1 віднесено спожиті 23,2541 Гкал при тому, що на опалення всіх квартир з індивідуальними лічильниками 68,0917 Гкал. Це свідчить про те, що такий обсяг значно перевищує фактичний обсяг отриманих ОСОБА_2 послуг, при цьому кількісних характеристик, фактично наданих ПАТ «Облтеплокомуненерго" та отриманих ОСОБА_2 за період з 17.12.2010 року по 19.01.2011 року, на дослідження надано не було.

У висновках експертизи №714-716/15-24 від 21.07.2015 року зазначено, що в межах обсягу наявних у матеріалах справи документів за умови застосування річної норми споживання теплової енергії на опалення у разі наявності в будинках приладів обліку спожитого тепла, тривалості опалювального періоду та тарифу на послуги у сфері теплопостачання для населення, розмір плати за опалення житлової площі квартири та місць загального користування споживачів ОСОБА_2( квартири АДРЕСА_2) в опалювальні сезони з 08.10.2010 року по 19.01.2012 року, за результатами проведеного дослідження, складає 3 025,07 грн.

Також у висновках зазначено, що підтвердити кількість використаної теплової енергії на опалення житлової квартири АДРЕСА_2, яка була використана ОСОБА_2 за період з 01.08.2010 року по 31.01.2012 року, визначеної у розрахунку, проведеному ПАТ „Облтеплокомуненерго", не видається за можливе по причині відсутності її документального підтвердження.

Апеляційний суд, погоджуючись з висновками експерта вважає, що зазначений в розрахунках позивач обсяг споживання значно перевищує фактичний (реальний) обсяг отриманих відповідачами послуг, при цьому доказів кількісних характеристик фактично наданих позивачем послуг і відповідно спожитих відповідачем послуг до суду не надано.

Враховуючи викладене суд бере до уваги висновок експертизи, згідно якого розмір плати за опалення житлової площі квартири та місць загального користування споживачів ОСОБА_2( квартири АДРЕСА_2) в опалювальні сезони з 08.10.2010 року по 19.01.2012 року, за результатами проведеного дослідження, складає 3 025,07 грн.

Крім того, суд враховує, що з наявних в матеріалах справи доказів, а саме довідки розрахункового центру ПАТ «Облтеплокомуненерго" №40592 історії оплати послуг абонентом ОСОБА_2 вбачається, що 16.09.2011 року відповідачем була здійснена оплата послуг за період з 01.08.2011 року по 31.08.2011 року в розмірі 2 000,00 грн. та 21.03.2012 року за період з 01.01.2012 року по 31.01.2012 року у розмірі 92,72 грн., які не були враховані в розрахунку заборгованість за період з 01.08.2010 року по 31.01.2012 року, що також було встановлено при проведенні експертизи (а.с 120,162).

А тому розмір плати за опалення житлової площі квартири та місць загального користування споживачів ОСОБА_2 (квартири АДРЕСА_2) в опалювальні сезони з 08.10.2010 року по 19.01.2012 року в розмірі 3 025,07 грн. підлягає зменшенню на суму 2 092,72 грн., що були сплачені відповідачем за вказаний період.

Враховуючи викладене з відповідача на користь ПАТ «Облтеплокомуненерго» підлягає стягненню заборгованість за надання послуг у сфері теплопостачання в розмірі за період за період з 01.08.2010 року по 31.01.2012 року в розмірі 932,35 грн.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги щодо пропущення позивачем строків позовної давності.

Частиною 2 ст. 264 ЦК України встановлено, що позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується (ч. 3 ст. 264 ЦК України).

Результат вирішення цивільної справи по суті у позовному провадженні закріплюються у рішенні суду. За результатами вирішення справи у наказному провадженні видається судовий наказ.

З огляду на викладене та положення ч. 1 ст. 8, ч. 2 ст. 264 ЦК України необхідно дійти висновку, що подання заяви про видачу судового наказу та його видача судом перериває позовну давність.

У відповідності з вимогами ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права, тощо.

Враховуючи зазначене апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції зміні, шляхом зменшення суми що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача з 22 571,80 грн. до 932,35 грн.

Керуючись ст. ст.303, 307, 309 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Заочне рішення Солом'янського районного суду міста Києва від 04 серпня 2014 року в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Облтеплокомуненерго» заборгованості за послуги у сфері теплопостачання змінити, шляхом зменшення суму що підлягає стягненню з 22 571,80 грн. до 932,35 грн.

В решті зазначене рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: