Справа № 161/1163/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Ковтуненко В.В.
Провадження № 22-ц/773/480/15 Категорія: 59 Доповідач: Федонюк С. Ю.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 квітня 2015 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Федонюк С.Ю.,

суддів - Грушицького А.І., Свистун О.В.,

з участю:

секретаря - Лимаря Р.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Свемон-Маркет» до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Іванової Галини Володимирівни, публічного акціонерного товариства «Банк Київська Русь», третя особа Відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Волинській області, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, за апеляційною скаргою позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Свемон-Маркет» на ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30 січня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

В січні 2015 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Свемон-Маркет» (далі - ТзОВ «Свемон-Маркет») звернулося до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 07 листопада 2014 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Іванова Г.В. вчинила виконавчий напис, відповідно до якого стягнула із нього кредитну заборгованість у розмірі 5 469 714,88 грн. шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Посилаючись на те, що заборгованість позивача перед відповідачем ПАТ «Банк Київська Русь» не є безспірною, а зазначений виконавчий напис вчинено із порушенням вимог Законів України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», «Про іпотеку» та «Про нотаріат», позивач просив визнати цей виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30 січня 2015 року відмовлено у відкритті провадження.

Не погоджуючись із даною ухвалою суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

ТзОВ «Свемон-Маркет» подало до Луцького міськрайонного суду Волинської області позов про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Відповідачами по справі вказав приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Іванову Г.В. та ПАТ «Банк Київська Русь», а третьою особою - відділ примусового виконання рішень Управління ДВС ГУЮ у Волинській області. Як вбачається з апеляційної скарги, при подачі позову позивач керувався тим, що одним з відповідачів у цій справі є фізична особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Іванова Г.В., а відтак відповідно до ст.15 ЦПК України позов, за яким одна із сторін є фізична особа, повинен розглядатися в судах загальної юрисдикції.

Однак зазначена позиція не відповідає нормам процесуального права.

Згідно з п.3 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 р. № 3 „Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ", вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суди повинні виходити з того, що відповідно до статей 15, 16 ЦПК у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ за Кодексом адміністративного судочинства України (стаття 17), Господарським процесуальним кодексом України (статті 1, 12), Кримінальним процесуальним кодексом України або Кодексом України про адміністративні правопорушення віднесено до компетенції адміністративних, господарських судів, до кримінального провадження чи до провадження в справах про адміністративні правопорушення. Законом може бути передбачено розгляд інших справ за правилами цивільного судочинства.

У зв'язку з наведеним, критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне (справи за позовами, що виникають із будь-яких правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства), по-друге, суб'єктний склад такого спору (однією зі сторін у спорі є, як правило, фізична особа).

Як роз'яснено у п. 16 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ», право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, а також нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти (ч.2 ст.50 Закону України «Про нотаріат»). Спори між боржниками і стягувачами, а також спори за позовами інших осіб, прав та інтересів яких стосуються нотаріальні дії чи акт, у тому числі про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, повністю або частково, про повернення стягнутого за виконавчим написом вирішуються судом у порядку цивільного судочинства за позовами боржників або зазначених осіб до стягувачів, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа.

При цьому, звертаючись з даним позовом, позивач визначає відповідачем приватного нотаріуса КМНО Іванову Г.В., не врахувавши, що у п.16 вказаної вище постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, та у п.6 роз'яснень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у листі від 7 лютого 2014 року "Про судову практику розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову в їх вчиненні", зазначено, що відповідачем у таких справах є особа, на користь якої було вчинено виконавчий напис, яким було порушено право позивача. Тобто, цивільна відповідальність за незаконно вчинений виконавчий напис покладається не на нотаріуса, а на особу, яка зверталася за виконавчим написом. Сам же нотаріус може залучатися судом як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача. Рішення у такій справі фактично жодним чином не впливає на права нотаріуса.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 ГПК України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземці), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Згідно зі ст. 2 ГПК України господарський суд порушує справи за позовними заявами підприємств та організацій, які звертаються до господарського суду за захистом своїх прав та охоронюваних законом інтересів.

Відповідно до ст. 21 ГПУ України сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути підприємства та організації, зазначені у статті 1 цього Кодексу. Позивачами є підприємства та організації, що подали позов, або в інтересах яких подано позов про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. Відповідачами є підприємства та організації, яким пред'явлено позовну вимогу.

З огляду на викладене, враховуючи положення чинного законодавства, зміст правовідносин та суб'єктний склад учасників цих правовідносин, спір, що виник між ТзОВ «Свемон-Маркет» та ПАТ «Банк Київська Русь» не підлягав розгляду в порядку цивільного судочинства, він мав вирішуватись господарським судом.

Пункт 1 частини 2 статті 122 ЦПК України передбачає, що суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в судах у порядку цивільного судочинства.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржувана ухвала постановлена з дотриманням норм матеріального і процесуального права, зазначені в ній висновки відповідають обставинам справи і підстав для її скасування немає.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 312, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Свемон-Маркет» відхилити.

Ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30 січня 2015 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді: