Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" червня 2015 р. суддя Дніпровського районного суду міста Києва Виниченко Л.М., вивчивши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції в м. Києві про відшкодування витрат, понесених у зв'язку із зберіганням арештованого державним виконавцем майна,-

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва з позовної заявою до Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції в м. Києві про відшкодування витрат, понесених у зв'язку із зберіганням арештованого державним виконавцем майна.

Позовна заява подана з приводу відшкодування коштів сплачених позивачем за зберігання арештованих державним виконавцем автомобілів, згідно акту опису й арешту майна від 19.07.2011 року відповідно до якого описане майно було передано на зберігання позивачу.

Згідно ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», майно на яке накладено арешт передається на зберігання боржникові або іншим особам, призначеним державним виконавцем, під розписку в акті опису.

Статтею 41 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що витрати органів державної виконавчої служби, пов'язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження.

Пунктом 5.8.6. Інструкції про проведення виконавчих дій, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 15.12.1999 № 74/5 визначено, що зберігачу відшкодовуються витрати необхідні для зберігання майна, якщо такі витрати були.

Відповідно до ч. 5 ст.41 Закону України «Про виконавче провадження» про стягнення з боржника витрат, пов'язаних з організацію та проведенням виконавчих дій державний виконавець виносить постанову, яка затверджується начальником відповідного відділу державної виконавчої служби. Зазначена постанова надсилається сторонам не пізніше наступного робочого дня після її винесення і може бути оскаржена ними до суду у десятиденний строк.

Отже, чинним законодавством визначений порядок відшкодування витрат на зберігання арештованого у виконавчому провадженні майна шляхом винесення державним виконавцем відповідної постанови, які стягуються з боржника. При цьому підлягають оскарженню в судовому порядку як вказана постанова, так і дії державного виконавця.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 122 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в судах у порядку цивільного судочинства.

Враховуючи зазначене, оскільки витрачені кошти на зберігання майна арештованого в ході виконавчого провадження відшкодовуються в порядку передбаченому Законом України «Про виконавче провадження» і вирішення вказаного питання Законом віднесено до компетенції державного виконавця, а не до компетенції суду, позовні вимоги з яким звернувся позивач в даній справі не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства, а тому за таких обставин у відкритті провадження слід відмовити.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», сплачена сума судового збору повертається за ухвалою суду в разі відмови у відкритті провадження у справі

Враховуючи наведене та керуючись п. 3 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», п. 1 ч. 2 ст. 122, ст. ст. 209, 210 ЦПК України, -

у х в а л и в :

Відмовити у відкритті провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції в м. Києві про відшкодування витрат, понесених у зв'язку із зберіганням арештованого державним виконавцем майна.

Повернути ОСОБА_1 сплачений останнім судовий збір на підставі квитанції № 12303063 від 09.06.2015 року у розмірі 1 696 грн. 33 коп.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду міста Києва шляхом подання апеляційної скарги через Дніпровський районний суд міста Києва протягом п'яти днів з дня з дня отримання копії ухвали.

Суддя: Л.М. Виниченко