АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/9306/15 Справа № 185/8894/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - Головін В. О. Доповідач - Каратаєва Л.О.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - Каратаєвої Л.О.

суддів: - Кочкової Н.О., Григорченка Е.І.

за участю секретаря - Добролюбової І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» на рішення Павлоградського міськарйонного суду Дніпропетровської області від 18 серпня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» про поновлення на роботі,-

в с т а н о в и л а:

Рішенням Павлоградського міськарйонного суду Дніпропетровської області від 18 серпня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_4 до ПАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» про поновлення на роботі - задоволені.

Визнано розпорядження від 14 серпня 2014 року під №141/6-к звільнення ОСОБА_4 незаконним.

Поновлено ОСОБА_4 на посаді електрослюсаря підземного п'ятого розряду дільниці стаціонарного обладнання № 2 Виробничого структурного підрозділу «Шахтоуправління імені Героїв Космосу» ПАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» з 14 серпня 2014 року.

Допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення на ОСОБА_4 на роботі.

Стягнуто з ПАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» на користь держави судовий збір в сумі 243,60 грн.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, ПАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» звернулося з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким у задоволені позовних вимог відмовити.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, котрим суд виконав всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, прийняте на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 214 ЦПК України передбачено, що при прийнятті рішення суд вирішує, зокрема, питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги та якими доказами це підтверджується, чи є інші фактичні дані, що мають значення для вирішення справи та докази, що їх підтверджують.

Відповідно до п.3, 4 ч.1 ст.309 ЦПК підставами для скасування рішення суду першої інстанції ї ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно розпорядження №1394-к від 26.10.2006 року позивач ОСОБА_4 приступив до виконання обов'язків електрослюсаря підземного 5 розряду дільниці УРСО Виробничого структурного підрозділу «Шахтоуправління імені Героїв космосу» ПАТ «ДТЕК Павлоградвугілля».

Розпорядженням від 14 серпня 2014 року №141/6-к ОСОБА_4 було звільнено за п.2 ст.40 КЗпП України, у зв'язку виявленою невідповідністю виконуваній роботі внаслідок стану здоров'я.

На момент звільнення ОСОБА_4 мав невикористані: 3 календарних дні чергової відпустки, 21 календарний день додаткової відпустки та 6 календарних днів відпустки пов'язаної з тяжкими умовами праці, загалом 30 календарних днів.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції зазначив, що в судовому засіданні в суді першої інстанції представник відповідача визнала, що у них відсутні докази звернення позивача ОСОБА_4 до відповідача, як роботодавця, про бажання отримати грошову компенсацію за невикористанні відпустки, а також визнала, що мається заява ОСОБА_4, про надання йому саме невикористаної відпустки.

Згідно розпорядження від 14 серпня 2014 року №141/6-к, про звільнення ОСОБА_4 останньому передбачена сплата лише вихідної допомоги в розмірі середнього місячного заробітку. Питання надання відпустки чи сплати працівнику компенсації за невикористану відпустку в супереч трудового законодавства у розпорядженні під час звільнення вирішено не було.

Також, суд першої інстанції посилався на те, що відповідач сплатив компенсацію з власної ініціативи у відсутність бажання позивача на її отримання, а також не надав доказів того, що позивачу ОСОБА_4, була запропонована інша робота, але він від неї відмовився, а тому відповідач, за відсутністю іншої посади, на яку можливо було перевести позивача, звільнив його.

Так само суд першої інстанції зазначив, що на момент звільнення ОСОБА_4, йому було надано розпорядження відповідача від 14 серпня 2014 року №141/6-к, в якому йдеться посилання на отримання згоди профспілкового комітету з посиланням на витяг з протоколу його засіданні, де відсутній порядковий номер його складання, та відсутня дата його складання, з приводу чого відсутні данні про пов'язаність зазначеного витягу з протоколу профспілкового комітету зі звільненням позивача. А вже після його звільнення було виготовлено розпорядження з зазначенням номеру протоколу засіданні профспілкового комітету, та датою його проведення.

Проте, колегія суддів з таким висновком суду першої інстанції не погоджується і вважає, що зазначені порушення не є підставою для визнання звільнення у даному випадку незаконним.

Згідно ч.2 ст.40 КЗпП України звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Згідно ст.3 Закону України «Про відпустки» за бажанням працівника у разі його звільнення (крім звільнення за порушення трудової дисципліни) йому має бути надано невикористану відпустку з наступним звільненням. Датою звільнення в цьому разі є останній день відпустки.

Згідно ст.24 Закону України «Про відпустки» за бажанням працівника частина щорічної відпустки замінюється грошовою компенсацією. При цьому тривалість наданої працівникові щорічної та додаткових відпусток не повинна бути менше ніж 24 календарних дні.

Відповідно до ст. 24 Закону «Про відпустки» тривалість наданої працівникові щорічної та додаткових відпусток не повинна бути менше ніж 24 календарних дні.

Тому, за бажанням працівника, після використання ним за робочий рік, за який надається відпустка, 24 календарних днів щорічної відпустки за решту днів невикористаної щорічної відпустки може бути виплачено грошову компенсацію.

Згідно довідки ВКК № 515 від 13.08.2014 р. ОСОБА_4 за станом здоров'я не може виконувати роботу електрослюсаря підземного (а.с.48). Відповідно до подання заступника директора по охороні праці № 87 від 14.08.2014 р. на ім'я директора ПСП «Шахтоуправління імені Героїв Космосу» запропоновано вирішити питання про працевлаштування ОСОБА_4 відповідно до висновку ВКК або звільнити його за ч.2 ст.40 КЗпП (а.с.49).

14.06.2014 р. ОСОБА_4 був повідомлений про звільнення та йому запропоновані вакантні місця на підприємстві, від яких він відмовився, про що власноруч зробив напис (а.с.50-51). Також останній надав заяву до профкому підприємства з проханням вирішити питання про його звільнення з 14.08.2014 р. за ч.2 ст.40 КЗпП та отримав запрошення на засідання профкому про що наявний його підпис (а.с.53). Згода профкому була отримана.

Помилки в оформленні протоколу засідання профкому за наявності згоди як такої не є підставою для визнання звільнення не законним.

Таким чином, вимоги законодавства щодо необхідності працевлаштування працівника, який не може виконувати обов'язки за станом здоров'я було виконано.

Наявність заяви позивача про відпустку (а.с.123) не може бути прийнята до уваги, оскільки надійшла на підприємство 15.08.2014 р., тобто після звільнення позивача. Будь-які докази подання заяви раніше - відсутні.

Також, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що за умови наявності спору про суму компенсації за невикористану відпустку, позивач не позбавлений права звернутися до суду з відповідним позовом.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що підстави для визнання звільнення та розпорядження про звільнення незаконним, поновлення на роботі відсутні, а тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з відмовою у задоволенні позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» задовольнити.

Рішення Павлоградського міськарйонного суду Дніпропетровської області від 18 серпня 2015 року скасувати.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» про поновлення на роботі відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, протягом двадцяти днів може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді: