Справа №490/4649/15-ц 29.10.2015 29.10.2015 29.10.2015
Провадження №22-ц/784/2609/15
справа № 490/4649/15-ц
провадження № 22ц/784/2609/2015 Суддя першої інстанції: Гуденко О.А.
категорія 27 Суддя-доповідач апеляційного суду: ОСОБА_1
У Х В А Л А

іменем України

29 жовтня 2015 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючої Лівінського І.В.,

суддів: Данилової О.О., Шаманської Н.О.,

при секретарі судового засідання Гордійчук С.С.,

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою

публічного акціонерного товариства комерційного банку „ПРИВАТБАНК

(далі ПАТ КБ „ПРИВАТБАНК)

на рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 18 серпня 2015 року

за позовом

ОСОБА_2 до ПАТ КБ „ПРИВАТБАНК про захист прав споживача, повернення незаконно стягнутих коштів,

в с т а н о в и л а:

В травні 2015 року ОСОБА_2 звернувся з позовом, який в подальшому уточнив, до ПАТ КБ „ПРИВАТБАНК про захист прав споживача, повернення незаконно стягнутих коштів.

Позивач зазначав, що 10 березня 2015 року шляхом підписання Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, уклав з останнім договір про надання банківських послуг, а саме отримання зарплатної картки для виплат. В порушення цього договору банк безпідставно списав з його зарплатної картки 8849 грн.41 коп.

Посилаючись на викладене, позивач просив суд стягнути з ПАТ КБ „ПРИВАТБАНК 8849 грн.41 коп. та припинити списання коштів з його банківського рахунку, заборонити у будь якій спосіб обмежувати його право на отримання коштів з карткового рахунку.

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 18 серпня 2015 року позов задоволено. Зобовязано ПАТ КБ „ПРИВАТБАНК повернути на рахунок позивача 8849 грн.41 коп. протягом одного місяця з дня набрання рішення суду законної сили. Припинити автоматичне списання грошей з рахунку позивача для погашення простроченої заборгованості. Також суд розподілив судові витрати.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ „ПРИВАТБАНК просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову. На думку апелянта, суд неповно з'ясував обставини справи, порушив норми матеріального та процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши докази по справі в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, судом встановлено, що 10 березня 2015 року ОСОБА_2 уклав з ПАТ КБ „ПРИВАТБАНК договір про відкриття карткового рахунку, на який позивач отримував заробітну плату.

В період з 10 березня по 20 липня 2015 року банк списав з рахунку позивача 8849 грн. 41 коп.

Заперечуючи проти позову відповідач посилався на те, що вказані кошти були списані в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, укладеним з позивачем 11 травня 2006 року.

Як вбачається з матеріалів справи та пояснень представника відповідача (а.с. 14), 11 травня 2006 року ОСОБА_2, на підставі його заяви отримав у ЗАТ КБ «Приватбанк» (правонаступником якого є ПАТ КБ «Приватбанк») кредит у розмірі 3000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на кредитну картку № 494765, референс договору: SAMDN3586 (а.с. 17).

З витягу з рахунку по вказаній платіжній картці та розрахунку заборгованості по зазначеному договору вбачається, що позичальник не виконує свої зобовязання з 21 грудня 2006 року (а.с. 53-68).

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, у разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, кредитор протягом усього часу до встановленого договором строку закінчення виконання останнього зобовязання вправі заявити в суді вимоги про дострокове повернення тієї частини позики (разом з нарахованими процентами ст. 1048 ЦК України ), що підлягає сплаті.

Несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності по кожному із платежів.

Така правова позиція міститься у постанові Верховного Суду України від 6 листопада 2013 року (справа № 6-116цс13).

Відповідно до умов договору по кредитній картці «Універсальна», яку отримав позивач, він зобовязувався погашати заборгованість щомісячними платежами в розмірі 7% від суми заборгованості. Крім того, умовами кредитного договору визначено, що строк дії кредитного ліміту відповідає строку дії картки, тобто строк повернення кредитних коштів відповідає строку дії картки.

Як видно з наданих до апеляційного суду документів, строк дії картки наданої ОСОБА_2 встановлено до грудня 2008 року.

Отже, оскільки позичальник за спірним договором не виконує свої зобовязання з грудня 2006 року, то перебіг позовної давності щодо місячних платежів почався 25 березня 2008 року, а щодо повернення кредиту в повному обсязі 1 січня 2009 року.

Відповідно до витягу з рахунку позивача по картці, яку він отримав в березні 2015 року, відповідач вперше провів списання коштів по зазначеному вище кредитному договору в березні 2015 року.

Згідно п. 7 ч. 11 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув.

Відповідно до розяснень пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних, при застосуванні положення п. 7 ч. 11 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», яким кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув, суди мають виходити з того, що у системному звязку з частиною одинадцятою статті 11 зазначеного Закону ця вимога стосується позасудового порядку повернення споживчого кредиту і спрямована на те, щоб встановити судовий контроль за вирішенням таких вимог кредитодавця з метою захисту прав споживача як слабшої сторони договору споживчого кредиту (п. 31 постанови від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин»)

Таким чином, колегія суддів вважає, що списання банком з рахунку позивача заборгованості по кредиту у строк понад шість років, здійснено з порушенням вимог п. 7 ч. 11 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», а тому таке списання є безпідставним.

За таких обставин, основний висновок суду про наявність підстав, передбачених ст. 1073 ЦК України, щодо покладення на відповідача обовязку повернути спірні кошти, є правильним.

Доводи апелянта про те, що списання коштів є правомірним оскільки повязано із заборгованістю по зазначеному кредиту, не можуть братись до уваги з наведених вище підстав.

Інших доводів, які б спростували висновки суду чи доводили б порушення ним вимог матеріального та процесуального права, апеляційна скарга не містить, а тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 303, 307, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку „ПРИВАТБАНК відхилити, а рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 18 серпня 2015 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але протягом двадцяти днів може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: Судді: