Справа № 0907/1646/2012
Провадження № 22-ц/779/1972/2015
Головуючий у 1 інстанції
Суддя-доповідач
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2015 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Соколовського В.М.,

суддів: Мелінишин Г.П., Пнівчук О.В.,

секретаря Турів О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1, який діє в інтересах ОСОБА_2, до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна», Приватного акціонерного товариства "АТП-0928" про стягнення страхового відшкодування та моральної шкоди,

за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ПЗУ Україна" на рішення Івано-Франківського міського суду від 30 червня 2015 року, -

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_1, який діє в інтересах ОСОБА_2, звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути на користь ОСОБА_2 з ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» страхове відшкодування в розмірі 32697,55 грн. і з ПрАТ «АТП-0928» моральну шкоду в розмірі 2000 грн.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 30 червня 2015 року стягнуто з ПАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» на користь ОСОБА_2 32697,55 грн. страхового відшкодування та 337 грн. судового збору.

Стягнуто з ПАТ «АТП-0928» на користь ОСОБА_2 1000 грн. моральної шкоди та 11 грн. судового збору.

В іншій частині позову відмовлено.

На дане рішення ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» подала апеляційну скаргу, в якій посилається на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи та невідповідність висновків суду обставинам справи. Зазначає, що суд не врахував тієї обставини, що ПАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» вже сплатила вказану суму страхового відшкодування на виконання заочного рішення від 07.02.2013 року, ухваленого у даній справі, яке пізніше було скасовано судом за їхньою заявою про перегляд заочного рішення. Отже, апелянт стверджує, що суд повторно стягнув з нього кошти, що є недопустимим. Зазначає, що про обставину сплати страхового відшкодування він не зміг заявити у суді першої інстанції через постійне відкладення розгляду справи та ухвалення рішення без його участі.

З наведених підстав апелянт просив рішення суду в частині стягнення з ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» страхового відшкодування та судового збору скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Особи, що беруть участь у справі, в судове засідання не з'явилися, хоча про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, що відповідно до ч.2 ст.305 ЦПК України не перешкоджає розглядові справи.

Вислухавши доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду зазначеним вимогам відповідає.

Відповідно до вимог ст.303 ЦПК України апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Апелянтом рішення суду оскаржується в частині стягнення з нього страхового відшкодування та судового збору, тому саме в цій частині рішення підлягає перегляду та перевірці. В іншій же частині - стягнення з ПАТ "АТП-0928" на користь ОСОБА_2 1000 грн. моральної шкоди - рішення апеляційним судом не переглядається, поскільки ПАТ "АТП-0928" його не оскаржує.

Відповідно до ст.3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності» обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Статтею 22.1 даного закону (в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Згідно ст.37.1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» виплата страхового відшкодування здійснюється протягом одного місяця з дня отримання страховиком визначених у статті 35 цього Закону документів або в строки та в обсягах, визначених рішенням суду.

Відповідно до п.1 ст.979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Статтею 6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором.

Судом встановлено та вбачається із матеріалів справи, що 05.12.2011 року о 07.15 год. по вул. Івасюка в м. Івано-Франківську водій Приватного акціонерного товариства «АТП-0928» ОСОБА_3, керуючи транспортним засобом марки «ЗІЛ-130», д.н.з. НОМЕР_1, що належить ПрАТ «АТП-0928», порушив п.11.4. Правил дорожнього руху України та допустив зіткнення з транспортним засобом марки «Мерседес Бенц», д.н.з. НОМЕР_2, що належить ОСОБА_2, проте автомобілем керував ОСОБА_1

Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди транспортний засіб марки «Мерседес Бенц», д.н.з. НОМЕР_2, отримав механічні пошкодження передньої лівої частини (а.с.7).

Постановою Івано-Франківського міського суду від 21 грудня 2011 року ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП (а.с.11).

Між Приватним акціонерним товариством «АТП-0928» та Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ПЗУ Україна» був укладений договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АА/5177359 (поліс), згідно якого забезпеченим транспортним засобом є автомобіль марки «ЗІЛ», номерний знак НОМЕР_1, ліміт відповідальності страховика за шкоду, заподіяну майну, становить 50 000 грн., строк дії договору з 07.07.2011 року по 06.07.2012 року (а.с.4). ДТП сталась у період дії вказаного договору страхування.

Відповідно до звіту №217/11 про оцінку вартості матеріального збитку, виготовленого на замовлення ПрАТ «Страхова компанія « ПЗУ Україна», сума завданих збитків автомобілю марки «Мерседес Бенц», д.н.з. НОМЕР_2, становить, а саме: вартість відновлювального ремонту з урахуванням зносу становить 32 697, 55 грн. (а.с.12). Такий розмір збитків ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» не заперечувала та будь-яких доказів на спростування цього факту не надала.

05.12.2011 року ОСОБА_1 подав до ПрАТ « Страхова компанія «ПЗУ Україна» заяву про настання страхового випадку по договору страхування (а.с.14-16).

Проте Приватне акціонерного товариство «Страхова компанія «ПЗУ Україна» відмовило у виплаті страхового відшкодування (а.с.17-18), мотивуючи тим, що згідно висновку ТОВ «Українські незалежні судові експерти», виготовленого на замовлення страхової компанії, пошкодження автомобілів під керуванням ОСОБА_1 та ОСОБА_3 не відповідають їх поясненням; з технічної точки зору наявний весь комплекс пошкоджень на автомобілі марки «Мерседес Бенц», д.н.з. НОМЕР_2, не міг утворитися за обставин, викладених у поясненнях водія автомобіля ОСОБА_1 Страхова компанія посилалась на ст.25 Закону України "Про страхування", ст.991 ЦК України, згідно яких підставою для відмови у виплаті страхових виплат є подання страхувальником свідомо неправдивих відомостей про предмет договору страхування або факт настання страхового випадку (а.с.17-18).

Відповідно до висновку ТзОВ «Українські незалежні судові експерти» №00042/1 (а.с.95-107) пошкодження на автомобілі ОСОБА_1 мають інший механізм утворення, ніж пошкодження на автомобілі ОСОБА_3, відсутні спільні точки контактування, на фотографіях про пошкодження автомобіля ОСОБА_1 помітні сліди, характерні для слюсарного абразивного інструменту. У зв'язку із цим спеціалістом ОСОБА_4 зроблено висновок: «... є підстави вважати...зазначені транспортні засоби між собою не могли контактувати...».

04.02.2014 року за заявою представника відповідача призначено судову транспортно-трасологічну експертизу (а.с.142).

Із висновку №584 Львівського НДІ судових експертиз (а.с.153-161) встановлено, що з технічної точки зору механізм утворення пошкодження автомобілів марки «ЗІЛ-130», д.н.з. НОМЕР_1, та марки «Мерседес Бенц С180», д.н.з. НОМЕР_2, повністю відповідає обставинам, які наведені у поясненнях водіїв ОСОБА_1 та ОСОБА_3; з технічної точки, комплекс пошкоджень на автомобілі марки «Мерседес Бенц 180», д.н.з. НОМЕР_2, міг бути утворений за обставин, викладених у поясненнях водіїв ОСОБА_1 та ОСОБА_3

Зазначений висновок судової експертизи є належним та допустимим доказом у даній справі, відповідачем не спростований. З огляду на це, відмова ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» у виплаті страхового відшкодування з посиланням на висновок ТзОВ «Українські незалежні судові експерти» № 00042/1 є необґрунтованою та суперечить вимогам Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" та договору страхування (поліс №АА/5177359).

Передбачене законом право ОСОБА_2 на отримання страхового відшкодування порушено страховою компанією, тому воно підлягає захисту судом.

Правильно встановивши обставини справи та вірно застосувавши норми матеріального права, суд дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову ОСОБА_1, який діє в інтересах ОСОБА_2, до ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» про стягнення страхового відшкодування в розмірі 32 697,55 грн.

В апеляційній скарзі апелянт просить скасувати рішення з тих підстав, що судом повторно стягнуто суму страхового відшкодування, яка вже була сплачена страховою компанією на виконання заочного рішення від 07.02.2013 року. Зазначає, що про обставину сплати страхового відшкодування він не зміг заявити у суді першої інстанції через постійне відкладення розгляду справи та ухвалення рішення без його участі.

Такі доводи апелянта колегія суддів відхиляє з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ЦПК України сторони зобов'язані подати свої докази суду до або під час попереднього судового засідання у справі, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться, - до початку розгляду справи по суті.

Частиною 2 зазначеної статті передбачено, що докази, подані з порушенням вимог, встановлених частиною першою цієї статті, не приймаються, якщо сторона не доведе, що докази подано несвоєчасно з поважних причин.

Як вбачається із матеріалів справи, у даній справі 07.02.2013 року було ухвалене заочне рішення, яким позовні вимоги було задоволено, стягнуто з ПАТ «Страхова компанія "ПЗУ Україна" на користь ОСОБА_2 страхове відшкодування в розмірі 32697,55 грн. та 348 грн. судового збору. У матеріалах справи міститься заява ОСОБА_1 про видачу виконавчого листа на підставі зазначеного заочного рішення.

До апеляційної скарги ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» долучила копію постанови про відкриття виконавчого провадження з виконання виконавчого листа №0907/1646/12 від 26.02.2013 року про стягнення з ПАТ "СК"ПЗУ Україна" боргу в розмірі 33045,55 грн.; копію платіжного доручення №12283 від 03 травня 2013 року про сплату страхового відшкодування та копію платіжного доручення про сплату судового збору (отримувач ВДВС Шевченківського РУЮ в м.Києві); копію постанови про закінчення виконавчого провадження (а.с.226, 227, 228, 230).

Дані докази ПрАТ "СК"ПЗУ Україна" під час розгляду справи у суді першої інстанції не подавала, що є порушенням ч.1 ст.131 ЦПК України, а подала їх тільки до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до ч.2 ст.303 ЦПК України апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Таким чином, надані апелянтом нові докази можуть бути досліджені апеляційним судом тільки у випадку, коли їх неподання до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Таких поважних причин апелянт не навів, а його посилання на неможливість подання таких доказів до суду першої інстанції через постійне відкладення розгляду справи та ухвалення рішення без його участі, є безпідставним, поскільки із матеріалів справи видно, що апелянту було відомо про розгляд даної справи, ним неодноразово подавались до суду по даній справі різного змісту клопотання (про відкладення розгляду справи, виклик судового експерта тощо). Як вбачається із копій платіжних доручень, оплату ПрАТ "СК "ПЗУ" Україна" здійснила ще у травні 2013 року. Після цього справа розглядалась судом ще більше двох років до дня ухвалення рішення - 30 червня 2015 року. Таким чином, відповідач мав більш ніж достатньо часу, щоб заявити про те, що страхове відшкодування ним вже було сплачено та подати відповідні належні та допустимі докази на підтвердження такого факту, однак цього, у порушення ч.1 ст.131 ЦПК України, не зробила, тому суд вірно розглянув справу на підставі наявних у ній доказів.

З огляду на викладене, керуючись ч.2 ст.303 ЦПК України, колегія суддів не приймає до уваги надані апелянтом нові докази, які не є належними та допустимими (до суду повинні подаватися оригінали платіжних документів).

Отже, викладені в апеляційній скарзі доводи не спростовують правильність висновків суду.

Розглянувши справу в межах заявленого позову та в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що фактичні обставини справи судом першої інстанції з'ясовано всебічно та повно, дано їм вірну правову оцінку, а рішення судом ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, тому підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст.307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ПЗУ Україна" відхилити.

Рішення Івано-Франківського міського суду від 30 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий В.М. Соколовський

Судді: Г.П. Мелінишин

О.В. Пнівчук