Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
№ 22-ц778/1076/15 Головуючий у 1 інстанції: Баруліна Т.Є.
Суддя-доповідач: Стрелець Л.Г.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2015 р. м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізькій області у складі:

головуючого Савченко О.В.,

суддів Стрелець Л.Г.,

Гончар М. С.

при секретарі: Мосіній О. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 18 грудня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства "Страхова компанія "Оранта-Січ", ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ПАТ "Страхова компанія "Оранта-Січ", ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

В обґрунтування позову зазначав, що 15.01.2014р. о 18-20 год. відповідач ОСОБА_4, керуючи автомобілем ДЕУ-Ланос, р.н. НОМЕР_2, на вул. Ленській, навпроти буд.19 в м. Запоріжжі, не впевнилася в безпеці при зміні напрямку руху, внаслідок чого скоїла зіткнення з автомобілем ЗАЗ-110307 р.н НОМЕР_3, під його керуванням.

По даному факту працівником ДАЇ було складено протокол, згідно якого, водій ОСОБА_4 порушила п.10.1. Правил дорожнього руху України.

09.04.2014р. постановою Ленінського районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_4 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП.

Згідно висновку спеціаліста №1710 від 24.01.2014р., вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля ЗАЗ-110307 р.н НОМЕР_3, внаслідок ДТП, з технічної точки зору, станом на 20.01.2014р. складає - 8 458 грн.78 коп.

Цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_4 була застрахована у ПАТ "Страхова компанія "Оранта-Січ", куди він звернувся із заявою від 08.05.2014р., додавши усі

необхідні документи, а також Висновок спеціаліста №1710 від 24.01.2014 p., який він зробив власним коштом, і згідно якого вартість матеріальної шкоди становить 8 458 грн. 78 коп..

Але, страхова компанія "Оранта-Січ", згідно наданої довідки №12-12/2515 від 12.06.2014р., вважає, що сума страхового відшкодування становить 6 045 грн. 28 коп.

На його прохання надати документи, згідно яких проведено розрахунки, він отримав лише два аркуші незрозумілого походження, підписані "оцінщиком", що не надав всіх необхідних документів, які б свідчили про його право робити оцінку пошкоджених дорожніх транспортних засобів.

Зазначає, що внаслідок ДТП був технічно пошкоджений його автомобіль, у зв'язку з чим йому спричинено матеріальну шкоду у розмірі 3 813 грн. 50 коп., яка складається з вартості матеріального збитку по відновлювальному ремонту його автомобіля згідно висновку експерта, яку недоотримано від страхової компанії - 2 413 грн. 50 коп., вартість експертного дослідження автомобіля - 400 грн. 00 коп., франшиза - 1 000 грн. 00 коп.

Крім матеріальної шкоди, відповідачем ОСОБА_4 йому спричинена також моральна шкода, яка виявляється в тому, що він зазнав душевного стресу під час ДТП; відсутність автомобіля, у зв'язку з його пошкодженням, позбавила його можливості ефективно працювати, жити тим життям, що було до ДТП, йому необхідно постійно доводити своїм родичам та знайомим те, що він невинний у скоєні ДТП, що призводить до постійних переживань та моральних страждань з його сторони; порушено його звичайний устрій

Посилаючись на зазначені обставини просив суд стягнути з ПАТ "Страхова компанія "Оранта Січ" матеріальну шкоду в сумі 2 413 грн. 50 коп., з ОСОБА_4 матеріальну шкоду в сумі 1 400 грн. 00 коп., витрати на правову допомогу - 5 000 грн. 00 коп., та судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп., а також моральну шкоду в сумі 10 000 грн. 00 коп.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 18 грудня 2014 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 матеріальну шкоду, заподіяну внаслідок ДТП, в розмірі 1 000 грн. 00 коп.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 моральну шкоду, заподіяну внаслідок ДТП, в розмірі 800 грн. 00 коп.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 судові витрати в сумі 243 грн. 60 коп.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 зазначає, що рішення ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, тому просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Відповідно ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини та відповідні правовідносини.

15.01.2014р. о 18-00 год. водій ОСОБА_4, керуючи транспортним засобом марки "Деу Ланос", д/н НОМЕР_2, по вул. Ленській, з боку вул. Бородінській, в напрямку вул. Донецькій в м. Запоріжжі, напроти будинку №19, при зміні напрямку руху не впевнилася в безпеці, внаслідок чого скоїла зіткнення з транспортним засобом марки "ЗАЗ 110307", д/н НОМЕР_3, під керуванням водія ОСОБА_3. Внаслідок ДТП транспортні засоби пошкоджено, травмованих немає.

Дорожньо-транспортна пригода сталася з вини ОСОБА_4, що встановлено постановою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 09.04.2014 p., відповідно до якої ОСОБА_4, визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн.

Цивільно - правова відповідальність водія ОСОБА_4, застрахована у ПАТ „СК Оранта -Січ", що підтверджується полісом АС/2881332.

18 січня 2014 року позивач звернувся до ПАТ „СК Оранта -Січ" з повідомленням про дорожньо - транспортну пригоду від 15.01.2014 року, в якому було пошкоджено автомобіль позивача. Як свідчить додаток до цієї заяви позивач до ПАТ „СК Оранта -Січ" висновок спеціаліста № 1710 не надавав.

07 лютого 2014 року підприємством „Ехреrt - Service AUTO", згідно запиту та наданих ПАТ „СК Оранта - Січ" документів, був надано звіт № 9 про оцінку автомобіля ЗАЗ - 1103307 держ. № НОМЕР_3. До звіту надано протокол огляду транспортного засобу від 24.01.2014 року та кольорова фото таблиця. Згідно цього звіту вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнта зносу становить 7 154,6 грн.

08 травня 2014 року позивач звернувся до ПАТ „СК Оранта - Січ" з заявою про відшкодування заподіяної в результаті дорожньо - транспортної пригоди шкоди, що сталася 15 січня 2014 року. До цієї заяви позивач додав копію постанови Ленінського районного суду м. Запоріжжя, якою ОСОБА_4 була визнана винною та притягнута до адміністративної відповідальності згідно ст. 124 КУпАП , проте висновок спеціаліста № 1710 не надав.

Згідно страхового акту від 12 червня 2014 року та висновку від 10.06.2014 року вартість відновлювального ремонту з урахуванням зносу та податку на додану вартість становить 7 045,28 грн., та сума страхового відшкодування з урахуванням франшизи становить: 7 045,28 - 1000 = 6 045,28.грн. Вказана сума, згідно розпорядження на виплату від 01.07.2014 року отримана позивачем на його рахунок, та не заперечується ним.

Під час апеляційного розгляду справи встановлено та з матеріалів справи вбачається, що суд з дотриманням вимог ст. ст. 212-215 ЦПК України належно оцінив надані сторонами докази, виконав всі вимоги цивільного судочинства і вирішив справу згідно з законом, вирішивши питання наявності обставин, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, суті правовідносин, що випливають із встановлених обставин, правильно застосував правові норми до цих правовідносин і дійшов вірного висновку про відмову в задоволенні позову.

Ухвалюючи рішення суд першої інстанції правильно керувався ст.ст. 979,982,988,990 ЦК України, якими визначені істотні умови договору страхування, обов'язку страховика у разі настання страхового випадку виплатити страхувальнику або іншій особі указаній у договорі, страхову виплату відповідно умов договору на підставі заяви страхувальника та страхового акту (аварійного сертифікату), яка не може перевищувати розміру реальних збитків.

Суд першої інстанції правильно застосував ст.ст. 6, 29, 32.7, 33.3, 34 Закону України „Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" щодо визначення ДТП як страхового випадку, порядку забезпечення зберігання та огляду пошкодженого майна, строку визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків, відшкодування витрат, пов'язаних з відновлювальним ремонтом пошкодженого транспортного засобу, розрахованих у порядку, встановленому законодавством.

Доводи апеляційної скарги щодо заниження суми страхової виплати не знайшли свого підтвердження. Ці доводи повторюють фактичні та правові підстави заявленого позову, який розглянутий судом першої інстанції з наданням правильної правової оцінки вказаним вимогам.

Суд першої інстанції правильно виходив з того, що розмір страхової виплати визначений страховиком у відповідності до вимог Закону України „Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", а розмір збитків встановлений у висновку спеціаліста № 1710 від 24.01.2014 року не відповідає порядку визначення розміру збитків, встановленому цим Законом.

Відповідно до ст.ст. 34.2, 34,3 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов'язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до

місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків.

Якщо представник страховика (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, -МТСБУ) не з'явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди. У такому разі страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов'язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог про стягнення з ПАТ „СК Оранта Січ-„ матеріальної шкоди в сумі 3 813 грн.50 коп. суд правильно зазначив в рішенні про те, що оскільки, представником ПАТ "СК "Оранта-Січ", представником власника автомобіля та експертом вчасно був оглянутий автомобіль "ЗАЗ 110307", реєстраційний номер НОМЕР_3, та зроблений звіт № 9 від 07.02.2014 року про оцінку автомобіля "ЗАЗ 110307", реєстраційний номер НОМЕР_3, проти якого не заперечував позивач, та який не надавав ПАТ "СК "Оранта-Січ" звіт № 1710 від 24.01.2014 року про оцінку автомобіля "ЗАЗ 110307", реєстраційний номер НОМЕР_3, яка проведена без представників відповідача, тому відсутні підстави для стягнення з ПАТ "СК "Оранта-Січ" суми 3 813 грн.50 коп., вартості проведеної експертизи позивачем.

Вимоги про стягнення моральної шкоди позивачем заявлені до ОСОБА_4

Доводи апеляційної скарги про те, що визначена судом сума не відшкодувала йому моральні страждання є неприйнятними.

Згідно ч. 2 ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних і душевних страждань, погіршення здібностей особи.

Згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1999 р. № 4 (зі змінами до пункту 9 внесеними постановою від 25.05.2001 р. № 5), розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру - немайнових втрат(їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема враховується стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Стягуючи з відповідача на користь позивача моральну шкоду в сумі 800 грн., суд правомірно керувався ст.ст. 23,1168,1187 ЦК України, роз'ясненнями, що містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року „ Про судову практику в справах про відшкодування моральної ( немайнової) шкоди" , врахував фактичні обставини справи, характер та ступінь моральних страждань, неправомірні дії потерпілої та положення ст.1194 ЦК України.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 303 ЦПК України апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Будь-які нові докази, які б могли вплинути на визначення моральної шкоди, позивач не надав.

Апеляційна скарга ґрунтується на незгоді з розміром моральної шкоди.

Однак, зважаючи на сутність моральної шкоди, будь-який її розмір має суто умовний вираз. Оцінку дослідженим у судовому засіданні доказам суд першої інстанції дав за правилами ст.212 ЦПК України , обґрунтування висновків виклав у рішенні з дотриманням вимог ст.ст.213,214 ЦПК України, і у відповідності до вимог ст. 303 ЦПК України не має підстав для переоцінки доказів апеляційним судом та відповідно змінювати розмір моральної шкоди.

Таким чином, при розгляді справи апеляційним судом встановлено, що рішення суду першої інстанції постановлено з додержанням вимог матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують його висновків.

Немає передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції та для постановляння нового рішення по справі.

Керуючись ст. ст. 307,308,313-315,317 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 18 грудня 2014 року в цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте вона може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: