Ухвалаіменем україни
01 квітня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Парінової І.К.,Коротуна В.М.,Штелик С.П.,
розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення аліментів на утримання дитини, за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4, треті особи: відділ державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Широківського районного управління юстиції у Дніпропетровській області, ОСОБА_6, про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження, за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Широківського районного суду Дніпропетровської області від 13 листопада 2014 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 29 січня 2015 року,

в с т а н о в и л а :

У січні 2013 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5 про стягнення аліментів на утримання неповнолітнього сина, обґрунтовуючи вимоги тим, що вони з відповідачем проживали однією сім'єю без реєстрації шлюбу з 2002 року по серпень 2010 року. У 2004 році ОСОБА_5 з метою уникнення кримінальної відповідальності, достовірно знаючи, що він не є біологічним батьком її неповнолітнього сина - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, подав заяву про визнання батьківства та був записаний батьком її сина. На даний час позивач зареєструвала шлюб з іншим чоловіком та перебуває у декретній відпустці. Зазначала, що відповідач матеріальної допомоги на утримання сина не надає, тому просила стягнути аліменти на утримання ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі ј частини від усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, до повноліття дитини.

У квітні 2014 року ОСОБА_5 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_4 про виключення відомостей про нього як батька дитини з актового запису про народження, в обґрунтування якого зазначав, що між ним та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, відсутнє кровне споріднення, що позивачем не оспорюється. Про те, що він записаний батьком ОСОБА_7 у свідоцтві про народження, він дізнався у серпні 2010 року. Вказував, що з ОСОБА_4 вони почали зустрічатися наприкінці 1999 року та на початку 2000 року вона повідомила, що вагітна, але не вказала, хто є батьком дитини. На той час вони припинили відносини, а у 2002 році зустрілися, відповідач повідомила, що він є біологічним батьком дитини й запропонувала створити сім'ю, після чого вони стали проживати однією сім'єю без реєстрації шлюбу та разом виховували, як він вважав, спільну дитину. На час звернення із заявою про встановлення батьківства він був упевнений, що на момент реєстрації він є біологічним батьком дитини та пов'язаний з ним кровним спорідненням, тому доводи ОСОБА_4 щодо його звернення з заявою про встановлення батьківства для уникнення кримінальної відповідальності є необґрунтованими та безпідставними. Посилаючись на викладене, просив суд зобов'язати відділ РАЦС реєстраційної служби Широківського РУЮ в Дніпропетровській області виключити відомості (запис) про особу ОСОБА_5, як батька дитини ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, з актового запису про народження від 08 лютого 2001 року № 05; зобов'язати відділ РАЦС реєстраційної служби Широківського РУЮ в Дніпропетровській області внести зміни до вказаного актового запису про народження ОСОБА_7, де у відомостях про батька дитини запис «ОСОБА_5» змінити на «ОСОБА_6», в іншій частині свідоцтво залишити без змін; зобов'язати відділ РАЦС реєстраційної служби Широківського РУЮ в Дніпропетровській області внести вказані зміни до актового запису про народження ОСОБА_7 та зобов'язати анулювати свідоцтво про народження серії НОМЕР_1, видане 04 березня 2004 року цим органом на ім'я ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Широківського районного суду Дніпропетровської області від 13 січня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 29 січня 2015 року, позов ОСОБА_4 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_5 на її користь аліменти на утримання сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі ј частини з усіх видів його заробітку (доходів) щомісяця, починаючи з 29 січня 2013 року до досягнення дитиною повноліття, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Вирішено питання про розподіл судових витрат. Допущено негайне виконання рішення суду про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_5 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_5 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду, мотивуючи свої вимоги порушенням судами норм процесуального права і неправильним застосуванням норм матеріального права, та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до положень ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За змістом ч. 5 ст. 136 СК України не має права оспорювати батьківство особа, записана батьком дитини, якщо в момент реєстрації себе батьком дитини вона знала, що не є її батьком, а також особа, яка дала згоду на застосування допоміжних репродуктивних технологій відповідно до частини першої статті 123 цього Кодексу.

Задовольняючи первісний позов ОСОБА_4, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, дослідивши докази у справі й давши їм належну оцінку в силу вимог ст. ст. 10, 60, 212 ЦПК України, а також врахувавши обставини справи, обґрунтовано виходив з доведеності позову та наявності передбачених ст. ст. 180-183 СК України підстав для стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини.

Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_5, суди попередніх інстанцій правильно виходили з того, що ОСОБА_5 не надано належних та допустимих доказів, що в момент подачі заяви про визнання батьківства та реєстрації себе батьком дитини він не знав, що не є його біологічним батьком.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Оскільки доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів, викладених в оскаржуваних рішеннях, що не належить до компетенції суду касаційної інстанції, та не дають підстав для висновку, що судами попередніх інстанцій при розгляді справи було допущено порушення норм матеріального чи процесуального права, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити.

Керуючись ст. ст. 332, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Широківського районного суду Дніпропетровської області від 13 листопада 2014 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 29 січня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:

І.К. Парінова В.М. КоротунС.П. Штелик