ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/425/15
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" березня 2015 р.Дарницький районний суд м. Києва в складі

головуючого судді Шклянки М.П.

при секретарях Яківчук К.А., Калініченко А.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Експобанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором кредитної лінії, суд -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ПАТ «Комерційний банк «Експобанк», який є повним правонаступником щодо прав і зобов'язань Товариства з обмеженою відповідальністю «Комерційний банк «Експобанк» звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором кредитної лінії. Свої позовні вимоги обґрунтовував тим, що 26.10.2006 між ОСОБА_2 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Комерційний банк «Експобанк» було укладено договір про відкриття кредитної лінії для проведення операцій за платіжною карткою співробітника КБ «ЕКСПОБАНК» у рамках зарплатного проекту №/К, відповідно до умов якого, банк відкриває позичальнику кредитну лінію і надає позичальнику кредит, а позичальник повертає банку кредит і сплачує проценти у строки/терміни, порядку та на умовах, що передбачені цим договором. Між Банком та Позичальником було укладено Договір № про відкриття та обслуговування карткового рахунку з видачею міжнародної кредитної картки співробітнику КБ «ЕКСПОБАНК» у рамках зарплатного проекту від 22.07.2004. Внаслідок невиконання відповідачем умов договору кредиту, станом на 03.04.2014. у позичальника перед позивачем, виникла заборгованість в загальному розмірі 177 256 (сто сімдесят сім тисяч двісті п'ятдесят шість) гривень 63 копійки, яка складається з:

- простроченої заборгованості за кредитом - 1 268,75 грн. (дванадцять тисяч чотириста

- шістдесят вісім гривень 75 копійок);

- штрафних санкцій (20% від заборгованості) - 4 825,09 грн. (чотири тисячі вісімсот двадцять п'ять гривень 09 копійок);

- простроченої заборгованості за процентами - 11 656,71 грн. (одинадцять тисяч шістсот п'ятдесят шість гривень 71 копійка);

- пені за несвоєчасну сплату простроченої кредитної заборгованості - 102 493,13 грн. (сто дві тисячі чотириста дев'яносто три гривні 13 копійок);

- пені за несвоєчасну сплату прострочених процентів - 45 812,95 грн. (сорок п'ять тисяч вісімсот дванадцять гривень 95копійок).

Також, відповідно до пункту 7.1 договору кредиту, договір кредиту діє до належного виконання сторонами умов цього договору. Закінчення строку цього договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, мало місце під час дії цього договору.

Оскільки, станом на день подання позову відповідачем не виконуються зобов'язання щодо повернення кредиту і сплати процентів, позивач вирішив звернутися до суду за захистом своїх порушених прав.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав, посилаючись на викладені в ньому обставини, просив позов задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_3 проти задоволення позову заперечував в повному обсязі, посилаючись на його необґрунтованість, безпідставність та недоведеність позовних вимог.

Вислухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини.

26 жовтня 2006 року між ТОВ «Комерційний банк «Експобанк», який в подальшому змінив свою організаційно-правову форму на ПАТ «Комерційний банк «Експобанк» та ОСОБА_2 було укладено договір № /К про відкриття кредитної лінії для проведення операцій за платіжною карткою співробітника КБ «Експобанк» у рамках зарплатного проекту. Цим договором Банк взяв на себе обов'язок відкрити Позичальнику кредитну лінію.

Пункт 1.2 Договору кредиту встановлює, що умовами надання кредиту є його забезпеченість, цільове використання, строковість, повернення та платність.

Згідно з пунктами 3.1 та 3.2 Договору кредиту, ліміт заборгованості за кредитною лінією становить 14 000,00 грн. (чотирнадцять тисяч гривень 00 коп.), а Позичальник сплачує проценти за користування кредитом у розмірі 20% (двадцять) річних (надалі - проценти).

Відповідно до пункту 1.4 Договору кредиту кредит надавався для здійснення розрахунків з використанням платіжної картки, які передбачені Договором обслуговування та/або цим Договором, у разі недостатності власних грошових коштів Позичальника на картковому рахунку.

Так, між сторонами було укладено Договір № про відкриття та обслуговування карткового рахунку з видачею міжнародної кредитної картки співробітнику КБ «ЕКСПОБАНК» у рамках зарплатного проекту від 22.07.2004. Згідно з копією заяви відповідача від 18 жовтня 2010 року про відкриття за персональною карткою (ПК) кредитної лінії, яку додано до матеріалів справи позивачем, розмір окладу відповідача становить 4 200 грн..

Згідно із пунктом 2.1 Договору кредиту, позичальник відповідає перед банком за виконання цього Договору всім своїм майном, на яке може бути звернено стягнення у порядку, встановленому законодавством України та цим договором.

Представник позивача наполягав на тому, що відповідач порушив пункти 1.1, 3.1 договору кредиту, а саме не повертає кредит у строки/терміни, передбачені Договором кредиту; не сплачує проценти за користування кредитом у строки/терміни, передбачені Договором кредиту.

Відповідно до пункту 5.2 Договору кредиту, за несвоєчасне повернення Кредиту/частини кредиту та/або несвоєчасну сплату процентів чи комісій відповідач сплачує пеню у розмірі 0,5 (п'ять десятих) % від суми боргу за кожний день прострочення.

Згідно із пунктом 5.4 Договору кредиту - за відмову від дострокового належного повернення кредиту, відповідач сплачує банку штраф у розмірі 20 (двадцяти) % від розміру Кредиту.

Як пояснив в судовому засіданні представник позивача, внаслідок невиконання відповідачем умов Договору кредиту, станом на 03.04.2014. у останнього виникла заборгованість в загальному розмірі 177 256 (сто сімдесят сім тисяч двісті п'ятдесят шість) гривень 63 копійки, яка складається з:

- простроченої заборгованості за кредитом - 1 268,75 грн. (дванадцять тисяч чотириста

- шістдесят вісім гривень 75 копійок);

- штрафних санкцій (20% від заборгованості) - 4 825,09 грн. (чотири тисячі вісімсот двадцять п'ять гривень 09 копійок);

- простроченої заборгованості за процентами - 11 656,71 грн. (одинадцять тисяч шістсот п'ятдесят шість гривень 71 копійка);

- пені за несвоєчасну сплату простроченої кредитної заборгованості - 102 493,13 грн. (сто дві тисячі чотириста дев'яносто три гривні 13 копійок);

- пені за несвоєчасну сплату прострочених процентів - 45 812,95 грн. (сорок п'ять тисяч вісімсот дванадцять гривень 95копійок).

Відповідно до вимог п. п. 6, 7 ст. 119 ЦПК України позивач повинен зазначити докази, що підтверджують кожну обставину, наявність підстав для звільнення від доказування та вказати ці докази у переліку документів, що додаються до позовної заяви.

До позовної заяви у справі додано копію листівки-повідомлення, яку позивач вважає доказом вручення відповідачу претензії вих. № 2502/2048 від 12.06.2014 p.. Але при дослідженні матеріалів справи встановлено, що листівка свідчить лише про те, що відповідачу 18.06.2014 р. було вручено рекомендований лист невідомого змісту. Підпис ОСОБА_2 на листівці-повідомленні відсутній.

Кредитним договором порядок направлення поштової кореспонденції однією стороною договору другій стороні не визначено.

В судовому засіданні представник відповідача стверджував, що ніякої претензії з боку Банку відповідач не отримував.

На виконання умов п. 4.2 договору сторони мали намір скористатись укладеним між ними ж Договором № від 22 липня 2004 р. про відкриття та обслуговування карткового рахунку з видачею міжнародної платіжної картки співробітнику КБ «Експобанк» у рамках зарплатного проекту.

У відповідності до п. 2.3 даного договору банк щомісяця зобов'язаний нараховувати відповідачу проценти на залишки коштів на картковому рахунку. В судовому засіданні представник позивача не довів такого нарахування.

Згідно з п. 3.3 того договору від 22.07.2004 року, персональна картка є власністю банку і підлягає поверненню останньому після закінчення строку використання не пізніше 30-ти календарних днів.

Пунктом 3.9 вказаного договору визначено, що строк дії картки продовжується автоматично, якщо клієнт продовжує працювати в банку. Новий строк дії відповідає строку, зазначеному у п. 1.2 цього договору, тобто, 1 рік.

Позивач як доказ додає заяву відповідача від 22.07.2004 р. на відкриття та обслуговування кредитного рахунку.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 обіймав посаду заступника директора Станкобудівної філії «Експобонку». Банк декілька років з липня 2004 р. по січень 2009 р. нараховував йому на цю персональну картку заробітну плату, до часу звільнення ОСОБА_2 з роботи в банку 15 січня 2009 року.

Факт його роботи в банку підтверджується матеріалами справи та визнається сторонами у справі, а відтак, виходячи з приписів ч. 1 ст. 61 ЦПК України, не підлягає доказуванню.

Пунктом 4.4 кредитного договору регламентується, що кредит видається у межах ліміту заборгованості лише у разі недостатності власних коштів позичальника на картковому рахунку.

Пункт 4.9 кредитного договору забороняє позичальнику користування кредитом до окремого дозволу у разі отримання повідомлення банку про припинення видачі кредиту.

Однак, беручи до уваги п. 3.9 договору від 22.07.2004 року, встановлено, що строк дії персональної картки, виданої ОСОБА_2 закінчився 22.07.2010 p. І з цього моменту сторони не мали змоги здійснювати рух коштів по кредитному рахунку.

Банком заявлено вимоги про стягнення, зокрема, простроченої заборгованості за кредитом в сумі 12 458,75 грн. та простроченої заборгованості по відсотках - 11 656,71 грн.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень.

В порушення вказаних процесуальних норм позивач не надав суду доказів руху коштів по кредитному рахунку.

Від недоведеної суми боргу по «тілу» кредиту банк нараховує і штраф, і пеню, і відсотки, які як похідні від суми боргу по кредиту також є бездоказовими.

Крім того, в розумінні ст. 256 ЦК України позовною давністю є строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статті 257, 258 (п. 1 ч. 2) того ж Кодексу встановлюють загальну позовну давність тривалістю у три роки, а спеціальну позовну давність для неустойки (штрафу, пені) - 1 рік.

Приписи ст. 259 дозволяють збільшувати позовну давність шляхом укладення договору у письмовій формі, але сторони у даній справі таким правом не скористались.

Керуючись ст. 260 ЦК України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу. Порядок обчислення позовної давності не може бути змінений за домовленістю сторін, але в нашому випадку така домовленість є також відсутньою.

У відповідності до ч. ч. 5 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Стаття 266 того ж Кодексу регламентує сплив позовної давності щодо додаткових вимог (стягнення неустойки тощо) зі спливом позовної давності до основної вимоги.

Згідно з ч. ч. 3,4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

В п. 3.1 кредитного договору від 26.10.2006 року встановлено ліміт заборгованості за кредитною лінією в розмірі 8 400 грн.

Пунктом 3.2 цього договору визначено, що кредитні кошти видаються Банком під 20% річних зі сплатою їх позичальником на користь кредитора щомісяця не пізніше передостаннього дня наступного місяця, що йде за місяцем нарахування процентів, до дня остаточного розрахунку за кредитом.

Згідно з п. 4.1 кредитного договору строк дії кредитної лінії починається з дня укладення цього договору і закінчується 25 жовтня 2007 р.

Додатковою угодою від 02.10.2008 р. до кредитного договору, ліміт кредитної лінії встановлено на рівні 14 000,00 грн. під 20% річних, а строк дії договору продовжено до 02 жовтня 2014 року.

Звільнившись з Банку 15 січня 2009 року, відповідач з моменту звільнення не міг отримати кредитні кошти.

З наданої суду поточної виписки по кредитному рахунку вбачається, що відсотки банк нарахував з 30.09.2009 р. по 31.03.2014 p., що перевищує загальну позовну давність.

Відповідно до п. п. 5.2, 5.4 кредитного договору за несвоєчасне повернення виконання грошового зобов'язання по кредиту передбачено нарахування пені в розмірі 0,5% від суми боргу за кожен день прострочення та за відмову від належного повернення кредиту - нарахування штрафу у розмірі 20% від суми кредиту..

Як видно з доданого, розрахунку простроченої заборгованості відповідача, пеня по «тілу» кредиту нарахована банком за період з 02.10.2009 р. по 03.04.2014 p., що складає 4,5 років. До суду позивач звернувся у серпні 2014 року.

Тобто, розрахунок пені по кредиту перевищує спеціальну позовну давність на 4 роки 9 місяців.

Аналогічна ситуація і стосовно нарахування позивачем пені по відсотках. Період її нарахування розпочинається 30.09.2009 р. і закінчується 31.03.2014 р.

Пункт 31 Постанови Пленуму ВСС України від 30.0.2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають з кредитних правовідносин» зазначає, що при застосуванні положення пункту 7 частини одинадцятої статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів", яким кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув, суди мають виходити з того, що у системному зв'язку з частиною одинадцятою статті 11 зазначеного Закону ця вимога стосується позасудового порядку повернення споживчого кредиту і спрямована на те, щоб встановити судовий контроль за вирішенням таких вимог кредитодавця з метою захисту прав споживача як слабшої сторони договору споживчого кредиту.

У зв'язку із цим та враховуючи, що ЦК України не передбачає заборони пред'явлення окремих вимог у зв'язку з пропущенням строку позовної давності, при вирішенні таких спорів, суди повинні враховувати положення ЦК України про позовну давність.

Оскільки зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги, положення пункту 7 частини одинадцятої статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів" та вимоги ЦК України щодо позовної давності застосовуються й до додаткових вимог банку.

Згідно з Висновками Верховного Суду України, викладеними у Постановах, ухвалених за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення за 2-ге півріччя 2013 року перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами), починаєтеся стосовно кожної окремої частини від дня, коли відбулось порушення.

Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо за кожним простроченим платежем.

У разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України кредитор протягом всього часу - до встановленого договором строку закінчення виконання останнього зобов'язання - має право заявити в суді вимогу поро дострокове повернення тієї частини позики(разом із нарахованими процентами - ст. 1048 ЦК України), що підлягає сплаті

Несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню в межах позовної давності за кожним із платежів.

Тому в даному випадку до даних правовідносин сторін необхідно застосувати положення ч. 4 ст. 267 ЦК України щодо стягнення боргу по кредиту, нарахованих відсотків і пені по кредиту та відсотках.

Положення ч. З ст. 551 ЦК України надають суду право на зменшення неустойки, якщо він значно перевищує розмір збитків та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Згідно з п. 27 Постанови положення ч. З ст. 551 ЦК України може бути застосовано судом лише за заявою відповідача до відсотків, які нараховуються як неустойка, і не може бути застосовано до сум, які нараховуються згідно з частиною другою статті 625 ЦК, які мають іншу правову природу. При цьому проценти, які підлягають сплаті згідно з положеннями статей 1054, 1056-1 ЦК України, у такому порядку не підлягають зменшенню через неспівмірність із розміром основного боргу, оскільки вони є платою за користування грошима і підлягають сплаті боржником за правилами основного грошового боргу.

Істотними обставинами в розумінні ч. З ст. 551 ЦК України можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов'язання).

Положення ст. 616 ЦК України передбачають право суду за певних умов зменшити розмір збитків та неустойки, які стягуються з боржника. Зазначене стосується цивільно-правової відповідальності боржника, а не сплати ним основного грошового боргу за кредитним договором, що суд на підставі вказаної норми закону змінити не може.

Приписи ч. 2 ст. 616 ЦК України надають суду право зменшити розмір збитків та неустойки, які стягуються з боржника, якщо кредитор умисно або з необережності сприяв збільшенню розміру збитків, завданих порушенням зобов'язання, або не вжив заходів щодо їх зменшення.

Враховуючи викладене, суд вважає, що позовні вимоги є необгрунтовані, недоведені та заявлені з пропуском строку позовної давності.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 27, 60, 88, 212, 213, 214, 215, ЦПК України та на підставі ст.ст. 526,543 , 611, 625, 1049, 1050, 1054 ЦК України, -суд,

В И Р І Ш И В :

В позові Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Експобанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором кредитної лінії - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва через Дарницький районний суд м. Києва протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії рішення.

Суддя: