Провадження № 2/641/1113/2015 Справа № 645/5780/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2015 року Комінтернівський районний суд м.Харкова у складі: головуючого: судді Богдан М.В.

при секретарі - Цюк Ю.В.

за участю адвоката ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду в м.Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом в якому після неодноразових уточнень просила: стягнути з ОСОБА_3 на її користь грошові кошти за договором позики, оформленого розпискою від 22.07.2008р. в розмірі 423200 грн., інфляційне збільшення неповернутої суми боргу в розмірі 136905,2 грн., три відсотки річних за користування чужими грошовими коштами в розмірі 38087,99 грн. та нанесену моральну шкоду в розмірі 1806,81 грн., а всього 600000 грн.; просила стягнути також на її користь всі судові витрати.

В обґрунтування свого позову ОСОБА_2 зазначила, що 22.07.2008р. надала у позику ОСОБА_3 35000 дол. США, про що остання власноруч написала розписку із зазначенням строку повернення 01.01.2009р..

30.12.2008р. відповідач частково повернула суму боргу в розмірі 15000 дол. США про що було зроблено запис в розписці.

В обумовлений в розписці строк відповідач борг не повернула, а лише обіцяла його повернути.

В судовому засіданні представник позивача уточнені позовні вимоги підтримав в повному обсязі та вказав, що між сторонами була досягнута усна домовленість про повернення відповідачем грошових коштів до 31.12.2011р., але зі спливу трьох років ОСОБА_3 борг не повернула, тому вважає, що строк звернення до суду позивачем не пропущено.

Представники відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, та просили застосувати наслідки спливу строку позовної давності.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази по справі, приходить до наступного.

У відповідності до ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Згідно з ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

З розписки, яка є наявною в матеріалах справи вбачається, що 22.07.2008р. між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено договір, згідно з умовами якого ОСОБА_3 отримала у ОСОБА_2 в борг грошові кошти в розмірі 35000 дол. США та зобов*язалась повернути до 01.09.2009р..

Також, згідно вказаної розписки відповідач ОСОБА_3 віддала ОСОБА_2 30.12.2008р. - 15000 дол. США..

Згідно ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, в межах якого особа може звернутися до суду з вимогами про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлена тривалістю у три роки. Позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 ЦК України. Згідно ст. 261 ч.5 ЦК України за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Як вбачається з матеріалів справи позивач звернувся до суду з позовом про стягнення боргу зі строком сплати 1 січня 2009 року лише 21 липня 2014 року , тобто з пропуском строку позовної давності, що є підставою для відмови у задоволенні позову, але за умов якщо сторони заявляли про це в суді (ч.4 ст.267 ЦК України).

Представниками відповідача в судовому засіданні заявлено клопотання про застосування наслідків спливу позовної давності.

Згідно ст.ст. 59, 60 ЦПК України доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

При цьому, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Обставини, які мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами.

Доказування по цивільній справі, як і судове рішення, не може ґрунтуватися на припущеннях.

Причин, які заважали позивачу своєчасно звернутися з позовом до суду - відсутні.

Позивач та представник позивача не надали до суду належних та допустимих доказів про те, що між сторонами була досягнута усна домовленість про повернення відповідачем грошових коштів до 31.12.2011р..

Виходячи з викладеного вище, суд вважає за необхідне відмовити позивачу у позові у зв*язку з пропуском ним строку позовної давності.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 209, 212, 214, 215, 217, 218 ЦПК України, ст.ст.256,257,261, 267 ЦК України,

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через Комінтернівський районний суд м. Харкова шляхом подачі в 10-денний строк, з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: ОСОБА_4