Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/778/1011/15 Головуючий у 1 інстанції: Редько Ж.Є.
2015 р. Суддя-доповідач: Савченко О.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

„05" березня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Савченко О.В.

суддів:. Кочеткової І.В., Маловічко С.В.

при секретарі: Книш С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Димитрівського міського суду Донецької області від 02 грудня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої особи, що продовжує навчання, -

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2014 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_5 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої особи, що продовжує навчання.

У позові зазначала, що відповідач є її батьком.

За рішенням Красноармійського міського суду Донецької області від 22 травня 1997 року він платив на аліменти на її утримання у розмірі 1/4 частини усіх його доходів.

21.12.2013 року вона досягла повноліття, у зв'язку з чим стягнення аліментів на її утримання за рішенням суду було припинено.

З 01.09.2014 року вона навчається на денній формі навчання в Харківському національному університеті мистецтв. Термін навчання по 30.06.2018 року.

Зазначає, що навчання вимагає значних додаткових витрат, пов'язаних з оплатою за гуртожиток, щоденні транспортні витрати, харчування, ліки, одяг, придбання канцтоварів та нотного матеріалу, учбової літератури, додаткові курси англійської мови та інше.

З моменту припинення стягнення аліментів з батька, вона знаходиться на утримання своєї матері, розмір отримуваної нею стипендії становить 730 грн.

Відповідач, який отримує пенсію по інвалідності і має можливість надавати матеріальну допомогу, в добровільному порядку її не надає.

Заробітна плата матері є незначною, окрім того, мати являється інвалідом ІІІ групи, що потребує значних витрати на її лікування та реабілітацію, отже доходів матері не вистачає, а тому вона потребує матеріальної допомоги у зв'язку з навчанням.

Посилаючись на вказані обставини, просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти у розмірі 1/4 частки його доходів, але не менше ніж 30% прожиткового мінімум, починаючи з дня подання позову до суду і до досягнення нею 23 років.

Рішенням Димитрівського міського суду Донецької області від 02 грудня 2014 року позовні вимоги задоволені частково.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, на її утримання аліменти в розмірі 1/14 частки його доходу щомісячно.

Стягнення аліментів проводиться на період навчання з 14 жовтня 2014 року по 30 червня 2018 року.

Рішенням в частині стягнення аліментів допущено до негайного виконанню у межах суми платежу за один місяць.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду доповідача, пояснення учасника процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Згідно положень ч.ч.1,3 ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв"язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов"язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

У п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 „Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" передбачено, що обов"язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання після досягнення повноліття ( незалежно від форми навчання), виникає за обов"язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження навчання; потреба у зв"язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

За змістом ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і(або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 СК України, а саме: стан здоров"я та матеріальне становище дитини; стан здоров"я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надати утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Судом встановлено, що батьками позивачки, шлюб між якими було розірвано 29.01.1990 року, є відповідач ОСОБА_5 та ОСОБА_7(а.с.7,8).

З 01.09.2014 року ОСОБА_4 навчається на денному відділенні виконавсько-музикознавчого факультету Харківського національного університету мистецтв імені І.П.Котляревського, навчання триватиме по 30.06.2018 року(а.с.10).

Позивач отримує стипендію у розмірі 730 грн.(а.с.10), проживає у гуртожитку, оплата за проживання в якому за період з 01.09.2014 року по 31.01.2015 року становила 1400 грн.(а.с.13).

Мати позивача - ОСОБА_7, є інвалідом Ш групи за загальним захворюванням, отримує пенсію за віком у розмірі 1179 грн. 41 коп., працює майстром виробничого навчання у ДП „Димитровський учбово-курсовий комбінат", з березня 2014 року по серпень 2014 року її середній заробіток складав 2780 грн.

Батько позивача - відповідач ОСОБА_5, являвся інвалідом Ш групи, з 01.07.2014 року йому встановлена П група інвалідності за загальним захворюванням, з можливістю виконувати легку працю(а.с.70). Він отримує пенсію по інвалідності, розмір якої у жовтні 2014 року складав 4271 грн., у листопаді 2014 року - 4326 грн.(а.с.27,80).

ОСОБА_5 страждає рядом хронічних захворювань, у липні 2014 року проходив лікування через хронічний панкреатит, також проходив лікування у зв"язку з гострим тромбофлебітом, виразковою хворобою, потребує оперативного лікування у зв"язку із захворюванням нирок та наявності грижі.

Дослідивши зазначені докази у справі й надавши їм належну правову оцінку, суд дійшов правомірного висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову.

При визначенні розміру аліментів суд правильно прийняв до уваги як матеріальне становище позивача, враховуючи її витрати на проживання у гуртожитку, проїзд, так і стан здоров"я та матеріальне становище її матері та батька ОСОБА_5, який має стабільний доход у виді пенсії, однак являється інвалідом, потребує постійного лікування і несе витрати на придбання ліків.

Отже висновок суду про спроможність відповідача за вказаних обставин надавати матеріальну допомогу дочці ОСОБА_4 у зв"язку із продовженням нею навчання у розмірі 1/14 частки його доходу є обгрунтованим та таким, що узгоджується вимогами норм матеріального права.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що визначений розмір аліментів у грошовому еквіваленті становить менше 30 % прожиткового мінімуму для працездатних осіб, отже суперечить вимогам ч.2 ст. 182 СК України, є безпідставними, оскільки обставини, які мають враховуватися при визначенні розміру аліментів на повнолітніх дочку, сина, визначені у ч.1 ст. 182 СК України.

Положення ж ч.2 ст. 182 СК України встановлюють мінімальний розмір аліментів на неповнолітню дитину, а тому дія зазначеної норми на правовідносини, які виникають з приводу участі батьків в утриманні повнолітніх дочки, сина, не поширюється.

Решта доводів апеляційної скарги правильність судових висновків не спростовують, оскільки фактично зводяться до іншої оцінки обставин справи та доказів, які відрізняються від зробленої судом першої інстанції.

Рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, передбачених ст. 309 ЦПК України підстав для його зміни або скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 314, 317 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Димитрівського міського суду Донецької області від 02 грудня 2014 року по даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: