Справа № 372/4732/14ц Головуючий у І інстанції Тиханський О.Б.
Провадження № 22-ц/780/2798/15 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 38 25.05.2015
РІШЕННЯ

Іменем України

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого: Березовенко Р.В.,

суддів: Верланова С.М., Воробйової Н.С.,

при секретарі: Бобку О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Обухівського районного суду Київської області від 02 березня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа: Головне управління юстиції у Київській області про визнання свідоцтва про право на спадщину за законом недійсним та визнання права власності на спадкове майно,-

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, третя особа: Головне управління юстиції у Київській області про визнання свідоцтва про право на спадщину за законом недійсним та визнання права власності на спадкове майно.

В обґрунтування позову зазначав, що позивач та відповідач є рідними братом та сестрою, батьками яких були ОСОБА_4 та ОСОБА_5 Інших спадкоємців першої черги не має.

За життя батьки побудували будинок, що належав їм на праві сумісної власності, в с. Халепя Обухівського району по пров. Шкільному 9, право власності на яке було оформлене на матір ОСОБА_4, яка також вподальшому отримала у власність земельну ділянку за даною адресою.

05.12.2018 року помер батько сторін ОСОБА_5 і після його смерті відкрилась спадщина на 1/2 частину будинку та на цінні папери.

Спадщину прийняла матір та позивач, як особи які проживали с спадкодавцем на момент смерті, спадкова справа не заводилась.

19.04.2014 року померла матір сторін ОСОБА_4, яка склала заповіт на відповідача. Після її смерті відкрилась спадщина на 3/4 частини житлового будинку на земельну ділянку та цінні папери.

Після ознайомлення зі спадковою справою, позивачу стало відомо, що відповідач отримала свідоцтво про право на спадщину на цінні папери після смерті батька на підставі рішення Обухівського районного суду про визначення додаткового строку на прийняття спадщини, яке в подальшому було скасоване судом апеляційної інстанції.

На даний час дані акції вже анульовані, проте залишилось чинним свідоцтво про право на спадщину на них, яке повинно бути визнане недійсним.

Крім того, на момент смерті матері, позивач був непрацездатним, а тому має право на обовязкову частку, проте нотаріусом було відмовлено йому у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті батька та матері.

Просив визнати за ним право власності на 1/4 частину вказаного домоволодіння після смерті батька, яке він прийняв як особа яка постійно там проживала з 1999 року та на 3/16 домоволодіння і 1/4 частину земельної ділянки, після смерті матері, як обовязкові частки непрацездатній особі. На всі інші частки домоволодіння та земельної ділянки визнати право власності за відповідачем.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 02 березня 2015 року позовні вимоги задоволено.

Визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 12.10.2011 року №1548, видане державним нотаріусом Української державної нотаріальної контори ОСОБА_6 на імя ОСОБА_3 щодо права на спадщину на 26 простих іменних акції ВАТ «Веркон».

Визнано за ОСОБА_3 в порядку спадкування за законом право власності на 7/16 частини домоволодіння № 9 по пров. Шкільному у с. Халепя Обухівського району Київської області, яке складається з одноповерхового цегляного будинку загальною площею 68,0 кв.м., погребу з шийкою загальною площею 16,2 кв.м., прибудови загальною площею 24,10 кв.м., сараю загальною площею 13,2 кв.м., літньої кухні загальною площею 26,0 кв.м., убиральні загальною площею 1 кв.м., воріт з хвірткою загальною площею 8,0 кв.м., огорожі загальною площею 13,5 кв.м., огорожі загальною площею 13,5 кв.м., колодязя питного загальною площею 16,2 кв.м., що належав померлому 05.12.2008 року ОСОБА_5 та померлій 19.04.2014 року ОСОБА_7, та на 1/4 частину земельної ділянки, що розташована за адресою пров. Шкільний в с. Халепя Обухівського району Київської області, загальною площею 0,227 га, з цільовим призначенням для обслуговування будівель і господарських споруд, що належала померлій 19.04.2014 року ОСОБА_4 на підставі державного акту на право власності на землю від 26.12.1996 року.

Визнано за ОСОБА_2 в порядку спадкування за заповітом право власності на 9/16 частини домоволодіння № 9 по пров. Шкільному у с. Халепя Обухівського району Київської області, яке складається з одноповерхового цегляного будинку загальною площею 68,0 кв.м., погребу з шийкою загальною площею 16,2 кв.м., прибудови загальною площею 24,10 кв.м., сараю загальною площею 13,2 кв.м., літньої кухні загальною площею 26,0 кв.м., убиральні загальною площею 1 кв.м., воріт з хвірткою загальною площею 8,0 кв.м., огорожі загальною площею 13,5 кв.м., огорожі загальною площею 13,5 кв.м., колодязя питного загальною площею 16,2 кв.м., що належав померлому 05.12.2008 року ОСОБА_5 та померлій 19.04.2014 року ОСОБА_7, та на 3/4 частини земельної ділянки, що розташована за адресою пров. Шкільний в с. Халепя Обухівського району Київської області, загальною площею 0,227 га, з цільовим призначенням для обслуговування будівель і господарських споруд, що належала померлій 19.04.2014 року ОСОБА_4 на підставі державного акту на право власності на землю від 26.12.1996 року.

Вирішено питання щодо судових витрат.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, відповідач ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на неповноту встановлених обставин справи, неправильне застосування судом норм матеріального і процесуального права.

Крім іншого зазначала, що позивач не мав права на обовязкову частку у спадщині, оскільки на час смерті матері ОСОБА_4, як це передбачено ст. 1241 ЦК України, він не набув статусу непрацездатного громадянина відповідно до ст. 1 ЗУ «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» та ст. 12 ЗУ «Про пенсійне забезпечення», оскільки норми зазначеного Закону чітко визначають вік з якого особа чоловічої статі є непрацездатною.

На час відкриття спадщини ОСОБА_3 був працездатним, оскільки не досяг 60 років, тому посилаючись на незаконність рішення суду просила оскаржуване рішення скасувати і ухвалити у справі нове рішення про відмову ОСОБА_3 у задоволенні позовних вимог.

Колегія суддів, заслухавши доводи та заперечення осіб, які беруть участь у справі і з'явились в судове засідання у межах апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду дійшла висновку про її задоволення частково з таких підстав.

Судом встановлено, що позивач та відповідач є рідними дітьми та єдиним спадкоємцями ОСОБА_5, який помер 05.12.2008 року та ОСОБА_4, яка померла 19.04.2014 року.

В довідках Халепянської сільської ради від 14.08.2014 року № 229 та від 09.09.2014 року № 248, вказано, що відповідно до погосподарських книг за 1964-2015 роки за адресою пров. Шкільний 9 в с. Халепя Обухівського району були зареєстровані ОСОБА_4, ОСОБА_3 з 01.01.1964 року по день смерті та ОСОБА_3, син з 06.06.2002 року.

Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 23.02.2009 року, на підставі рішення Обухівського райвиконкому № 358 від 19.12.1990 року, власником вказаного будинку є ОСОБА_4

Згідно технічного паспорту від 18.06.2014 року, домоволодіння складається з одноповерхового цегляного будинку загальною площею 68,0 кв.м., погребу з шийкою загальною площею 16,2 кв.м., прибудови загальною площею 24,10 кв.м., сараю загальною площею 13,2 кв.м., літньої кухні загальною площею 26,0 кв.м., убиральні загальною площею 1 кв.м., воріт з хвірткою загальною площею 8,0 кв.м., огорожі загальною площею 13,5 кв.м., огорожі загальною площею 13,5 кв.м., колодязя питного загальною площею 16,2 кв.м.

Відповідно до рішення Обухівського районного суду від 18 серпня 2011 року відповідачці ОСОБА_3 було визначено додатковий строк для прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_5

20.11.2011 року державним нотаріусом Української державної нотаріальної контори було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на імя ОСОБА_3 після смерті її батька ОСОБА_5 на 26 простих іменних акцій ВАТ «Веркон».

Відповідно до рішення Апеляційного суду Київської області від 20.11.2014 року, рішення Обухівського районного суду Київської області від 18.08.2011 року було скасоване, а ОСОБА_3 відмовлено у визначенні додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Відповідно до розпорядження Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку від 09.04.2013 року № 15-КФ-С-А, реєстрація випуску акцій ПАТ «Веркон» скасовано.

ОСОБА_4, яка є матірю сторін, померла 19.04.2014 року.

Після її смерті відкрилась спадщина на домоволодіння за адресою пров. Шкільний 9 в с. Халепя Обухівського району Київської області., та на земельну ділянку площею 0,227 га, що належала померлій на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-КВ № 040336 від 26.12.1996 року, згідно рішення Халепянської сільської ради № 30-3-1 від 11.10.1996 року, що розташована на території с. Халепя Обухівського району Київської області для обслуговування будівель і господарських споруд.

05.11.2013 року ОСОБА_4 склала заповіт, посвідчений секретарем Халепянської сільської ради Обухівського району ОСОБА_8, за яким все своє майно на випадок смерті заповіла доньці ОСОБА_3

03.03.2011 року позивач ОСОБА_3 отримав пенсійне посвідчення № НОМЕР_1.

30.10.2014 року Українська міська державна нотаріальна контора винесла постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій, а саме: відмовила ОСОБА_3 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 частину будинку за адресою пров. Шкільний 9 в с. Халепя Обухівського району Київської області та на 1/2 частину земельної ділянки площею 0.227 га, за вказаною адресою, в зв»язку з тим, що між батьками позивача була невизначенність часток у праві власності подружжя на майно, а тому оформлення спадщини здійснюється в обсязі речі цілому, а не її окремої частки.

30.10.2014 року Українська міська державна нотаріальна контора винесла постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій, а саме: відмовила ОСОБА_3 у видачі свідоцтва про право на спадщину на обовязкову частку в спадщині згідно ст.1241 ЦК України після померлої 19.04.2014 року ОСОБА_4, оскільки він не досяг пенсійного віку і є працездатним громадянином, а тому не має права на обов»язкову частку.

Жодна відмова нотаріуса позивачем не оскаржувалася.

Задовольняючи позовні вимоги, в частині визнання права власності в порядку спадкування за законом після смерті батька, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем доведено, що він та його мати ОСОБА_4, які постійно проживали з померлим ОСОБА_9, прийняли після нього спадщину на 1/2 частину належного йому на праві спільної сумісної власності майна.

З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів повністю погодитися не може, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно ст. 370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

У відповідності до ст. 370 ЦК України виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності поширюється на осіб, що є живими, а в даному випадку подружжя померли, що підтверджується свідоцтвами про смерть і пережившим з подружжя був саме власник майна, а не особа, яка мала право претендувати на частину спільного сумісного майна.

З матеріалів справи вбачається, що правоустанавлюючі документи на спадкове майно, а саме: свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 23.02.2009 року та державний акт на право приватної власності на землю серії ІІ-КВ № 040336 від 26.12.1996 року, оформлені на ім»я ОСОБА_4, померлої 19.04.2014 року.

При цьому, батько сторін ОСОБА_5, що помер раніше 05.12.2008 року, як суб»єкт права спільної сумісної власності, належним чином зареєстрованого права власності на свою частку не мав, оскільки відповідно до ст. 364 ЦК України за життя подружжя договір про виділ у натурі частки з нерухомого спільного майна не укладали та не посвідчували.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов»язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 1298 ЦК України свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини.

З матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_3 з заявою про прийняття спадщини і видачу йому свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька, згідно ст.ст. 1270, 1298 ЦК України не звертався, а порушив питання про прийняття спадщини (як після смерті батька так і матері), вже аж після смерті матері, тобто згідно правоустанавлюючих документів єдиного власника.

Отже, у зв»язку з тим, що в праві власності на майно частки подружжя не були визначені, вони координували свої дії щодо цього майна в цілому і не могли розпоряджатися своєю часткою в праві, як це має місце у відносинах спільної часткової власності.

В зв»язку з невизначенністю часток у праві власності подружжя на майно, річ належить подружжю на праві власності без визначення часток , тому оформлення спадщини здійснюється в обсязі речі цілому, а не її окремої частки. При розгляді даної справи будь-яких позовних вимог щодо визначення частки померлого батька у майні, яке належало подружжю на праві спільної сумісної власності, і яке відповідно до ст.1218 ЦК України ввійшло до складу спадщини не заявлялося.

Задовольняючи позовні вимоги в частині визнання за позивачем права власності в порядку спадкування після смерті матері (обов»язкову частку), суд першої інстанції виходив з того, що позивач, як непрацездатна особа, успадкував після смерті ОСОБА_4, обовязкову частку в спадковому майні, що становить 3/16 частки домоволодіння домоволодіння за адресою пров. Шкільний 9 в с. Халепя Обухівського району Київської області., та 1/4 частину земельну ділянки площею 0,227 га. І з урахуванням ст.ст.15, 16 ЦК України, визнав за ним право власності 7/16 частин вказаного домоволодіння та на 1/4 частину земельної ділянки, а за відповідачем на 9/16 частин домоволодіння та на 3/4 частини земельної ділянки.

На думку колегії суддів, висновок суду першої інстанції про те, що позивач на час відкриття спадщини був непрацездатним оскільки, перебував на пенсії є помилковим і не може бути прийнятий апеляційним судом до уваги, виходячи з наступного.

Так, згідно ч. 1 ст. 1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка).

Відповідно до ст. 1 ЗУ "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" непрацездатні громадяни це особи, які досягли встановленого законом пенсійного віку або визнані інвалідами, у тому числі діти-інваліди, а також особи, які мають право на пенсію у зв'язку з втратою годувальника відповідно до цього Закону.

Ст. 12 ЗУ «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що право на пенсію за віком чоловіки мають після досягнення 60 років.

Крім того, згідно п.2.3. Рішення Конституційного суду від 11.02.2014 року поняття «повнолітні непрацездатні діти», що використовується в ч.1 ст.1241 щодо право на обов»язкову частку у спадщину, грунтується на положеннях ч.3 ст.75 СК України, який до категорії «непрацездатних» відносить інвалідів І, ІІ та ІІІ групи.

З матеріалів справи вбачається, що позивач народився 15.12.1955 року (а.с.8), а його мати ОСОБА_4 померла 19.04.2014 року (а.с.9).

Отже, на день відкриття спадщини, яка відкрилась унаслідок смерті ОСОБА_4, ОСОБА_3 не досяг пенсійного віку (60 років), встановленого законом для чоловіків, оскільки йому було лише 58 років. Не був він також визнаний інвалідом жодної категорії.

При цьому, сам лише вихід на пенсію до досягнення віку 60 років ( не в наслідок інвалідності) не є підставою для визнання права на обов'язкову частку у спадщині.

Враховуючи, що висновки суду першої інстанції в цій частині рішення не відповідають фактичним обставинам справи, а порушення норм матеріального та процесуального права призвело до неправильного вирішення справи, оскаржуване рішення підлягає скасуванню в частині, з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог в частині визнання права власності за позивачем в порядку спадкування.

Що ж стосується рішення суду першої інстанції в частині визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом від 12.10.2011 року №1548, виданого державним нотаріусом Української державної нотаріальної контори ОСОБА_10 на імя ОСОБА_3 щодо права на спадщину на 26 простих іменних акції ВАТ «Веркон», то оскільки апелянт в цій частині з рішенням суду погоджується, і при розгляді справи пояснила, що дійсно акцій вже не існує, тому вона не проти скасування свідоцтва щодо них, колегія суддів враховує також, що рішення суду, на підставі якого було видано дане свідоцтво скасоване і вважає, що в цій частині рішення суду є законним і підлягає залишенню без змін.

Оскільки висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи, а порушення норм матеріального та процесуального права призвело до неправильного вирішення справи, оскаржуване рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Обухівського районного суду від 02 березня 2015 року в частині визнання права власності в порядку спадкування скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 в цій частині відмовити.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий: Р.В.Березовенко

Судді: Н.С.Воробйова

ОСОБА_11