Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

головуючого Червинської М.Є.,

суддів: Леванчука А.О., Мазур Л.М.,

Парінової І.К., Писаної Т.О.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 22 квітня 2014 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 19 листопада 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2014 року публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі - ПАТ «УкрСиббанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3, обґрунтовуючи вимоги тим, що 15 грудня 2006 року між банком та відповідачем укладено договір № 42.06-07/565, відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 111 186 доларів США зі сплатою 12,25 % річних за користування кредитом, з кінцевим терміном повернення 14 грудня 2021 року. У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов'язань, станом на 24 січня 2014 року виникла заборгованість у розмірі 149 118 доларів 84 центи США, що еквівалентно 1 191 906 грн 89 коп., яку ПАТ «УкрСиббанк» просило стягнути на свою користь з відповідача.

Заочним рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 22 квітня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 19 листопада 2014 року, позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 1 191 906 грн 89 коп. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду, мотивуючи свої вимоги порушенням судами норм процесуального права і неправильним застосуванням норм матеріального права, та ухвалити нове рішення про відмову в позові.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судами встановлено, що 15 грудня 2006 року між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_3 укладено договір № 42.06-07/565, відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 111 186 доларів США зі сплатою 12,25 % річних за користування кредитом, з кінцевим терміном повернення 14 грудня 2021 року.

У зв'язку з неналежним виконанням ОСОБА_3 взятих на себе зобов'язань за кредитним договором станом на 24 січня 2014 року виникла заборгованість, яка складається із: заборгованості за кредитом у розмірі 94 081 доларів 02 центи США та заборгованості за процентами за користування кредитом - 55 037 доларів 82 центи США, всього - 149 118 доларів 84 центи США, що еквівалентно 1 191 906 грн 89 коп.

Ухвалюючи оскаржуване рішення та стягуючи заборгованість за кредитним договором, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що ОСОБА_3 належним чином не виконував взяті на себе зобов'язання за кредитним договором щодо щомісячного погашення кредиту та процентів за користування ним, внаслідок чого у банка виникло право на дострокове повернення кредиту.

Апеляційний суд погодився із такими висновками суду першої інстанції. При цьому зазначив, що заяву про застосування наслідків пропуску строку позовної давності ОСОБА_3 до суду першої інстанції не подавав, а тому посилання в апеляційній скарзі на такий пропуск не може бути підставою для скасування законного й обґрунтованого рішення суду першої інстанції.

Такі висновки судів попередніх інстанцій відповідають вимогам закону та ґрунтуються на фактичних обставинах справи.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.

Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк (ст. 610 ЦК України).

Згідно зі ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

За приписами ч. ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

Оскільки рішення по суті спору ухвалюється судом першої інстанції, то заява про застосування позовної давності може бути розглянута, якщо вона подана під час розгляду справи у суді першої інстанції.

Відповідно до вимог ст. ст. 214, 215 ЦПК України суд першої інстанції зобов'язаний з'ясувати всі обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, зокрема вирішити питання про те, чи є фактичні дані, які пов'язані із пропуском строку позовної давності, чи заявлено про це стороною у справі та чи є такі причини пропуску самостійною підставою відмови у позові (за відсутності обставин, які свідчать про їх поважність, та за обґрунтованості позовних вимог).

Відповідно до наданих повноважень, апеляційний суд перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції у цій частині з огляду на те, чи розглянуто судом першої інстанції питання щодо строків звернення до суду, якщо вони пропущені, та чи розглянуто клопотання сторін у справі із цього питання. При цьому до повноважень суду апеляційної інстанції входить перевірка обставин щодо належного повідомлення сторін про дату і час судового засідання, оскільки проведення заочного розгляду справи у суді першої інстанції позбавляє сторону на звернення із клопотанням про застосування строків позовної давності.

Вирішуючи спір, суди першої та апеляційної інстанцій з дотриманням вимог ст. ст. 212-214, 315 ЦПК України повно, всебічно та об'єктивно встановили фактичні обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, зокрема, дослідили графік погашення кредиту та перевірили розрахунок кредитної заборгованості та дійшли обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позову.

При цьому апеляційний суд правильно виходив із того, що відповідач був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи відповідно до ст. 74 ЦПК України, отже був не позбавлений можливості заявити в суді першої інстанції заяву про застосування наслідків пропуску строку позовної давності. Таким чином у апеляційного суду були відсутні правові підстави для розгляду такої зави у суді апеляційної інстанції.

Такий же правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 11 лютого 2015 року № 6-246цс14.

Згідно з вимогами ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції в межах касаційної скарги перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставинами, що не були встановлені в рішенні суду чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Доводи касаційної скарги висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують та не дають підстав вважати, що при розгляді справи судами допущено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення спору, отже колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити.

Керуючись ст. ст. 336, 337, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 22 квітня 2014 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 19 листопада 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.Є. Червинська

Судді: А.О. Леванчук

Л.М. Мазур

І.К. Парінова

Т.О. Писана