У Х В А Л АІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 березня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Журавель В.І., Закропивного О.В., Черненко В.А.

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, яка діє у власних інтересах та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_7, до Державного підприємства «Одеська залізниця», треті особи: Служба будівельно-монтажних робіт та цивільних споруд Державного підприємства «Одеська залізниця», Орган опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради про визнання приватизації квартири частково недійсною, усунення перешкод у користуванні власністю, відшкодування моральної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 19 червня 2014 року та рішення апеляційного суду Одеської області від 26 листопада 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2009 року ОСОБА_4 звернулася до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що вона є власником квартири АДРЕСА_1. ОСОБА_5, яка є власником квартири АДРЕСА_2, під час приватизації свого жилого приміщення включила до його складу частину «позаквартирного коридору» загального користування, що розташований на другому поверсі, закрила галерею для проходу, чим порушила її право користування своєю квартирою, оскільки після вказаних дій вона не може провести воду, газ та утеплити труби.

Ураховуючи викладене, ОСОБА_4, уточнивши позовні вимоги, просила визнати незаконним та скасувати розпорядження служби будівельно-монтажних робіт і цивільних споруд Одеської залізниці від 01 жовтня 2002 року № 382 в частині включення до складу квартири АДРЕСА_2 допоміжного приміщення - веранди, площею 5,1 кв. м; скасувати свідоцтво про право власності на житло від 01 жовтня 2002 року та технічний паспорт на квартиру; зобов'язати комунальне підприємство «Міське агентство з приватизації житла» видати ОСОБА_5 свідоцтво про право спільної часткової власності ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на квартиру АДРЕСА_2; зобов'язати ОСОБА_5 знести перегородку, вставлену в позаквартирному коридорі на другому поверсі двоповерхового будинку АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1; стягнути з ОСОБА_5 на її користь 5 тис. грн на відшкодування моральної шкоди.

Справа розглядалася судами неодноразово.

Останнім рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 19 червня 2014 року позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено частково.

Визнано частково недійсними розпорядження від 01 жовтня 2002 року № 382 та свідоцтво про право власності на житло від 01 жовтня 2002 року, видані Службою будівельно-монтажних робіт і цивільних споруд Одеської залізниці в частині включення приміщення веранди площею 5,1 кв. м до загальної площі квартири АДРЕСА_2 при проведенні приватизації вказаної квартири на праві спільної часткової власності ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 Зобов'язано ОСОБА_5 знести перегородку, встановлену в позаквартирному коридорі (галереї) на 2-му поверсі будинку АДРЕСА_2 та квартирою АДРЕСА_1. У задоволенні іншої частини позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 26 листопада 2014 року рішення суду першої інстанції в частині зобов'язання знести перегородку змінено. Зобов'язано ОСОБА_5 та ОСОБА_6 знести перегородку, встановлену в позаквартирному коридорі (галереї) на 2-му поверсі будинку АДРЕСА_2 та квартирою АДРЕСА_1.

У решті судове рішення залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_5 просить скасувати рішення судів попередніх інстанцій, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Відповідно до частини другої статті 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що переобладнання своєї квартири відповідачі здійснили самочинно й при здійсненні приватизації житла неправомірно включили до складу своєї квартири частину «галереї» загального користування.

Погодившись з висновками суду першої інстанції, апеляційний суд змінив його, зобов'язавши обох відповідачів знести перегородку в позаквартирному коридорі.

Колегія суддів погоджується з такими висновками судів.

Оцінивши всі зібрані у справі докази, правильно встановивши характер правовідносин та вірно застосувавши норми матеріального права, суди апеляційної інстанції з урахуванням встановлених обставин справи обґрунтовано дійшли висновку про часткове задоволення позову.

Доводи скарги та матеріали витребуваної справи не дають підстав вважати, що судами при розгляді даної справи допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які передбачені статтями 338-341 ЦПК України як підстави для скасування рішення.

Згідно із частиною першою статті 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, а тому доводи касаційної скарги не можуть бути визнані як підстава для призначення справи до судового розгляду.

Оскаржувані судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, наведені в касаційній скарзі доводи висновків судів не спростовують.

Враховуючи наведене та керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити, рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 19 червня 2014 року у незміненій при апеляційному розгляді частині та рішення апеляційного суду Одеської області від 26 листопада 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.І. Журавель

Судді О.В. Закропивний

В.А. Черненко