Справа №591/547/15-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - Міліціанов Р. В.
Номер провадження 22-ц/788/738/15 Суддя-доповідач - Гагін М. В.
УХВАЛА

і м е н е м У к р а ї н и

08 квітня 2015 року м. Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Гагіна М. В.,

суддів - Ільченко О. Ю. , Рибалки В. Г. ,

з участю секретаря судового засідання - Пархоменко А.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Апеляційного суду Сумської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3, ОСОБА_4

на рішення Зарічного районного суду м.Суми від 10 березня 2015 року

у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визначення частки у спільному майні та визнання права власності, -

в с т а н о в и л а:

Рішенням Зарічного районного суду м.Суми від 10 березня 2015 року позов ОСОБА_5 задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_5 право власності на 1/4 частину трикімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 62,62 кв.м в порядку спадкування за законом після смерті її сина ОСОБА_6, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1.

У задоволенні позову в іншій частині відмовлено за необґрунтованістю.

Стягнуто з ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 судові витрати зі сплати судового збору в сумі 256,38 грн. в дольовому порядку, тобто по 128,19 грн. з кожної.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, ОСОБА_4, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просять скасувати зазначене рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову у позові

При цьому доводять, що в 1989 році ОСОБА_3 було прийнято в члени ЖБК-77 та надано трикімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_1. Кошти для першого внеску, а також чергові внески були сплаченні її батьками. 15 листопада 2010 року виконкомом Сумської міської ради їй було видано свідоцтво про право власності, ОСОБА_6 було відомо про отримання свідоцтва, але за життя він не ставив питання про його частку у спірній квартирі.

Отже, на момент смерті спадкодавця майна, яке б належало йому на праві власності та зареєстровано за ним не було. Позивач пропустила трирічну позовну давність для звернення до суду.

Заслухавши доповідь судді, пояснення ОСОБА_3, ОСОБА_4 та її адвоката Корнієнко О.Д., які підтримали доводи апеляційної скарги, ОСОБА_5, яка заперечувала проти доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та обговоривши підстави апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з набуття спірної квартири ОСОБА_3 та ОСОБА_6 під час перебування у шлюбі, що в силу положень ст.ст.22, 28 КЗпШ України їх частки на неї є рівними. Після смерті ОСОБА_6 відкрилась спадщина на 1/2 частини згаданої квартири; спадщину прийняли спадкоємці першої черги мати - позивач по справі та дочка-відповідач. Оскільки відповідачами не визнається право позивача на 1/4 частину спірної квартири в порядку спадкування за законом після смерті її сина ОСОБА_6, то порушене право підлягає захисту в судовому порядку.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з такими висновками місцевого суду, оскільки суд дійшов цих висновків повно і всебічно з'ясував обставини справи, вірно визначив юридичну природу спірних правовідносин і застосував відповідні їм норми матеріального права.

Станом на час внесення пайових внесків, норми Кодексу про шлюб та сім'ю України, який введено в дію з 1 січня 1970 року Законом Української РСР від 20 червня 1969 року N 2006-VII, передбачали, що майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.

Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку (ст.22 Кодексу про шлюб та сім'ю України). В разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними (ст.28 Кодексу про шлюб та сім'ю України).

Аналогічні положення щодо режиму права спільної сумісної власності подружжя містить і ст.60 чинного Сімейного кодексу України, за якою майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один не мав з поважної причини: навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба, тощо самостійного заробітку, доходу. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ст.63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Статтею 70 Сімейного кодексу України передбачено, що у разі поділу майна подружжя, що є об'єктом права спільної сімейної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Судом першої інстанції встановлено, що 15 вересня 1984 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_3 зареєстровано шлюб.

26 липня 1989 року ОСОБА_3, як молодому спеціалісту, було видано ордер на житлове приміщення - квартиру АДРЕСА_1, житловою площею 37,74 кв.м на сім'ю з трьох осіб, а саме: ОСОБА_3 - заявниці, ОСОБА_6 - чоловікові, ОСОБА_4- дочці.

Згідно довідки ЖБК № 77, вартість зазначеної квартири виплачено в повному обсязі в період з 1986 по 1991 роки.

Протягом даного проміжку часу ОСОБА_3 перебувала в зареєстрованому шлюбі, вела спільне господарство, проживала однією сім'єю з ОСОБА_6, відтак набута за час шлюбу квартира належить їм на праві спільної сумісної власності, а їх частки є рівними.

З 2008 року шлюбні відносини фактично припинилися й шлюб розірвано 01 липня 2008 року.

08 серпня 2008 року ОСОБА_3 зареєструвала шлюб з ОСОБА_15

22 листопада 2010 року ОСОБА_3 зареєстровано на себе особисто право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва на нерухоме майно, виданого 15 листопада 2010 року виконавчим комітетом Сумської міської ради.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6, який був сином ОСОБА_5 помер.

10 січня 2012 року ОСОБА_5 звернулась до Першої Сумської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, за якою була відкрита спадкова справа.

Таким чином, позивачка як спадкоємець першої черги, в межах визначеного ст.1270 ЦК України строку прийняла спадщину на 1/2 частини, належної по закону спадкодавцю ОСОБА_6 квартиру АДРЕСА_1.

Іншим спадкоємцем першої черги за законом є дочка спадкодавця ОСОБА_4, яка в силу вимог ч.3 ст.1268 ЦК України є такою, що прийняла спадщину.

Тому, за встановлених фактичних обставин справи та вимог закону, позивач має право на 1/4 частини спірної квартири.

Постановою від 23 січня 2015 року державного нотаріуса Першої Сумської державної нотаріальної контори було відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право власності на спадщину за законом у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів.

Отже, доводи апеляційної скарги щодо спливу позовної давності тривалістю у три роки для звернення позивача до суду не ґрунтуються на законі та наявних у справі письмових доказах. Оскільки у зв'язку з прийняттям позивачем спадщини, вона їй належить з моменту відкриття, тобто ІНФОРМАЦІЯ_1. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину, яке видається не раніше ніж через шість місяців з часу відкриття спадщини.

Наявні у справі письмові докази щодо виплати вартості спірної кооперативної квартири не підтверджують її набуття виключно ОСОБА_3 в особисту приватну власність, як це передбачали положення ст.24 КЗпШ України.

Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не дають підстав для скасування рішення, ухваленого з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст.307, ст.308, ст.313, п.1 ч.1 ст.314, ст.ст.315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Зарічного районного суду м.Суми від 10 березня 2015 року у даній справі залишити без змін.

Ухвала набрала законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді -