Справа № 227/5688/14 Головуючий у І інстанції Дубас Т.В.
Провадження № 22-ц/780/4306/15 Доповідач у 2 інстанції Сушко Л. П.
Категорія 26 24.09.2015
РІШЕННЯ

Іменем України

24 вересня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

Головуючого судді: Сушко Л.П.,

суддів: Лащенка В.Д., Ігнатченко Н.В.

при секретарі: Петленко І.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 27 травня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення безпідставно набутих грошових коштів

ВСТАНОВИЛА:

В грудні 2014 року позивач ОСОБА_2. звернулися до суду з вищевказаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що згідно із платіжним дорученням від 14.12.2011р. ним на рахунок відповідача, відкритий у ПАТ КБ «Приватбанк» було перераховано 814,00 доларі США, що в гривневому еквіваленті станом на 14.12.2011р. становило 6503,86 грн.. Згідно з платіжним дорученням від 22.03.2012р. позивачем на рахунок в національній валюті відповідача, відкритий у АТ «СБЕРБАНК РОСІЇ» було перераховано 5450,00 грн. Дані перерахунки були ним здійснені помилково, без будь-якої правової підстави, і він не мав із відповідачем про перерахування грошових коштів будь-яких домовленостей. Між позивачем та відповідачем немає родинних відносин, ділових стосунків чи інших зобов'язань, а тому дані кошти не могли бути перераховані відповідачу як подарунок, позика, доплата за послуги чи товар. Перераховані грошові кошти набуті відповідачем безпідставно і на даний час повернуті ним не були. У зв'язку з цим просив стягнути з відповідача на свою користь 24768,02 грн., що складається з 18130,08 грн. безпідставно набутих коштів, 2550,18 грн. інфляційних втрат, 1028,55 грн. 3 % річних від простроченої суми безпідставно набутих грошових коштів, 3059,21 грн. процентів за користування грошовими коштами та судові витрати.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 27 травня 2015 року в задоволені позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_2 просить скасувати рішення та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити, посилаючись на його незаконність, необґрунтованість, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вважає, що у порушення норм ст. 60 ЦПК України заперечення відповідача є документально необґрунтованими та недоведеними. Вважає, що суд вдався до встановлення обставин, які не мають правового значення для правильного вирішення спору.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції обґрунтовував свої висновки тим, що позивачем ОСОБА_2 в своєму позові не зазначено звідки у нього два рахунки відповідача на які він переказував кошти, та при яких обставинах він здійснював переказ коштів. Позивач не довів, що відповідач був неналежним отримувачем коштів, а також сам факт безпідставності перерахунку грошових коштів відповідачу, адже грошові кошти перераховувалась конкретно визначеній особі, в різний час і на різні кредитні рахунки.

Однак, такі висновки суду не відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Згідно ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Встановлено, що згідно платіжного доручення № Р24А09989 від 14 грудня 2011 року ОСОБА_2 перераховано на кредитний рахунок ОСОБА_3 (НОМЕР_3) суму коштів в розмірі 814 доларів США, з призначенням платежу перерахунок особистих коштів.

Згідно платіжного доручення № Р24А56026 від 22 березня 2012 року ОСОБА_2 перераховано на кредитний рахунок ОСОБА_3 (НОМЕР_4) суму коштів в розмірі 5450 грн., з призначенням платежу перерахунок особистих коштів.

Згідно ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Згідно ч. 2 ст. 1214 ЦК України у разі безпідставного одержання чи збереження грошей нараховуються проценти за користування ними (стаття 536 цього Кодексу).

Згідно ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Згідно ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідач у своїх запереченнях посилався на те, що позивач перерахував йому кошти в рамках гри МММ, суть якої полягає у добровільному обміні коштів, також просив застосувати строки позовної давності.

Тобто при вирішенні даного спору суд першої інстанції мав виходити з того, що гра МММ не є належною та визначеною законом або договором юридичною підставою для набуття та зберігання грошових коштів. Відповідач набув грошові кошти в розмірі 814 доларів США та 5450 грн. за рахунок позивача без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно) та зобов'язаний повернути потерпілому це майно.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позову про стягнення безпідставно набутих грошових коштів та процентів за користування коштами.

Згідно розрахунку заборгованості по процентам за користування коштами в розмірі 814доларів США за період з 22.03.2012року по 09.12.2014року, заборгованість складає 1901,43грн.(а.с.9).

Згідно розрахунку заборгованості по процентам за користування коштами в розмірі 5450,00грн. за період з 22.03.2012року по 09.12.2014року, заборгованість складає 1157,78грн.(а.с.10).

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що позовні вимоги про стягнення 5450,00грн. та 814доларів США, що за курсом на день подання позовної зави становить 12680,09грн. безпідставно набутих коштів та процентів, в розмір визначеному на рівні облікової ставки Національного банку України в сумі 3059, 21 грн. (11157,78 грн. + 1901,43грн.) за період з 22.03.2012року по 09.12.2014року., є обґрунтованими та законними і підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 256 ЦПК України позовна давність це строк у межах якого особа може звенрнутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 257 ЦПК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч.4 ст. 261 ЦПК України за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Відповідно до ч.4 ст. 267 ЦПК сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Встановлено, що позивачем здійснено переказ в розмірі 814 доларів США 14 грудня 2011 року, три річний строк позовної давності сплинув 15 грудня 2014року, позов направлений по почті позивачем 12 грудня 2014 року тобто в межах строку позовної давності(а.с.100).

З урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що доводи відповідача про сплив строку позовної давності не ґрунтуються на вимогах закону.

Також колегія судів вважає, безпідставними посилання позивача на ст. 625 ЦК України та вимоги про стягнення інфляційних витрат та трьох відсотків річних, оскільки положення ст.ст. 1214, 536, 1048 ЦК України передбачає стягнення процентів за користування коштами на рівні облікової ставки НБУ.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги частково заслуговують на увагу, висновки суду не відповідають обставинам справи, рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального і процесуального права і підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог відповідно до ст. 309 ЦПК України.

Судовий збір в сумі 365,40 грн. сплачений ОСОБА_2 за подачу позовної заяви (243,60 грн.) та апеляційної скарги (121,80 грн.), підлягає стягненню з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 307, 309, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 27 травня 2015 року скасувати та ухвалити нове.

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 (інд. номер НОМЕР_1) на користь ОСОБА_2 (інд. номер НОМЕР_2) 18130,08 грн. безпідставно набутих коштів та 3059, 21 грн. відсотків за користування коштами.

Стягнути з ОСОБА_3 (інд. номер НОМЕР_1) на користь ОСОБА_2 (інд. номер НОМЕР_2) 365,40 грн. судового збору.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: