Справа № 382/562/15ц Головуючий у І інстанції Литвин Л.І.
Провадження № 22-ц/780/3840/15 Доповідач у 2 інстанції Волохов Л. А.
Категорія 26 17.09.2015
УХВАЛА

Іменем України

17 вересня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого Волохова Л.А.,

суддів: Мельника Я.С., Іванової І.В.,

при секретарі: Якимчук Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення за апеляційною скаргою представника Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» - Шуліки Аліни Володимирівни на рішення Яготинського районного суду Київської області від 15 травня 2015 року,

встановила:

Позивач звернувся до Яготинського районного суду з позовною заявою до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення, в котрій зазначено, що відповідно до укладеного договору № КЗJWGК15005110 від 13.10.2006 року ОСОБА_3 отримав кредит у розмірі 57 650,00 гри. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 16,08 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 13.10.2021 року.

Згідно умов зазначеного договору погашення заборгованості повинно здійснюватися в наступному порядку:щомісяця в період сплати позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати.

Відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав, що призвело до збитків, які мають вираз у залученні позивачем вільних коштів до страхового резерву, створеного в забезпечення простроченої заборгованості позичальника та нести витрати по сплаті податків та інших обов'язкових платежів з цих коштів. У зв'язку з зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договором відповідач станом на 03.02.2015 року має заборгованість у розмірі 20089,53 грн., яка складається з наступного:13730,83 грн. - заборгованість за кредитом, 3597,42 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом:1374,69 грн. - заборгованість по комісії за користуванням кредитом, 1386,59 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором.

В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором ПАТ КБ «ПриватБанк» і відповідач 13.10.2006 року уклали договір іпотеки КЗJWGК15005110, згідно якого відповідач надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: будинок загальною площею 43,80, житловою площею 18,40 кв.м, який розташований за адресою: АДРЕСА_1. Майно належить відповідачу на праві власності на підставі договору купівлі-продажу. Обумовлена сторонами договору іпотеки ціна предмету іпотеки дорівнює 50 000,00 грн. Згідно із ч.1 ст. 33 ЗУ "Про іпотеку" у разі невиконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Просив в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № КЗJWGК15005110 від 13.10.2006 року, в розмірі 20089,53 грн. звернути стягнення на будинок загальною площею 43,80 кв.м., житловою площею 18,40 кв.м., який розташований за адресою: АДРЕСА_1, шляхом продажу вказаного предмету іпотеки (на підставі договору іпотеки ПАТ КБ "ПриватБанк" з укладанням від свого імені договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмету іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з отриманням кадастрового номеру земельної ділянки, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ "Приватбанк" всіх передбачених нормативно- правовими актами держави дій для продажу предмету іпотеки та виселити відповідача та інших осіб, які зареєстровані та/або проживають у вищевказаному будинку.

Рішенням Яготинського районного суду Київської області від 15 травня 2015 рокупозов ПАТ КБ "ПриватБанк" до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення, задоволено частково.

В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № KЗJWGK15005110 від 13.10.2006 року звернуто стягнення на нерухоме майно, що перебуває в іпотеці ПАТ КБ "ПриватБанк", відповідно до договору іпотеки № KЗJWGK15005110 від 13.10.2006 року, а саме: будинок загальною площею 43,80 кв.м., житловою площею 18,40 кв.м., який розташований за адресою: АДРЕСА_1 та перебуває у власності ОСОБА_3, мешканця АДРЕСА_2 на суму заборгованості 20 089, 53 грн

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «Приват Банк», просить рішення суду в частині виселення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Вважає рішення суду незаконним та необґрунтованим у зв'язку з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення учасників процесу, які з'явилися в судове засідання, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. У пункті 2 постанови №14 Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року „Про судове рішення у цивільній справі" зазначено, що рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі ст.214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд, зокрема, вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Оскаржуване судове рішення відповідає зазначеним вимогам закону.

Ухвалюючи рішення про відмову в позові в частині виселення відповідачів, суд першої інстанції виходив із того, що відповідачем ОСОБА_3 в іпотеку передано квартиру, яка була придбана не за рахунок отриманих кредитних коштів, а належить йому на праві власності. Тому суд дійшов висновку про відсутність передбачених законом підстав для виселення відповідачів із зазначеної квартири без надання їм іншого постійного житла.

Такі висновки суду є правильними, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи та вимогах закону.

Так, судом встановлено, що 13 жовтня 2006 року між ПАТ КБ "ПриватБанк" та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір № KЗJWGK15005110, відповідно до якого ОСОБА_3 отримав кредит у розмірі 57 650 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 16,08 % на рік на суму залишку заборгованості з кінцевим терміном повернення 13.10.2021 року.

Відповідно до умов договору, банк зобов'язувався надати позичальнику кредитні кошти шляхом надання готівкою через касу на строк з 13.10.2006 року по 13.10.2021 р. включно у вигляді не поновлювальної кредитної лінії у розмірі 50 000 грн. на наступні цілі: 50 000 грн.- на придбання будинку, а також у розмірі 7650 грн. на сплату страхових платежів у випадках та згідно порядку, передбачених п.п. 2.1.3, 2.2.7 даного договору, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1,34 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом і винагорода за надання фінансового інтрументу у розмірі 0,00 % від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, щомісяця, в період сплати у розмірі 0, 20% від суми виданого кредиту, відсотки за дострокове погашення кредиту згідно з п. 3.11 даного договору та винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно п.2.6 даного договору. Періодом сплати вважати період з 13 по 17 число кожного місяця, а відповідач в свою чергу зобов'язувався надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати. 13 березня 2009 року між ОСОБА_3 та ЗАТ КБ "ПриватБанк" в забезпечення виконання зобов"язань за кредитним договором № KЗJWGK15005110 було укладено договір іпотеки, відповідно до умов якого кредитору в іпотеку передано нерухоме майно, а саме, житлового будинку загальною площею 43,80 кв.м., житловою площею 18,40 кв.м., який розташований за адресою: АДРЕСА_1 та належить ОСОБА_3, на праві власності, на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Яготинською районною державною нотаріальною конторою 13.10.2006 року, реєстровий № 5034. 21 вересня 2011 року між ПАТ КБ "Приватбанк" та ОСОБА_3 була укладена додаткова угода до кредитного договору, згідно умов якої сума заборгованості, що виникла в період з дати надання відповідачу кредиту до дати підписання цієї додаткової угоди зменшена на 6739 гривень 76 гривень та пункт 1.1 Договору викладено в наступній редакції: банк зобов'язується надати позичальникові кредитні кошти шляхом видачі готівки через касу на строк з 13.10.2006 року по 13.10.2021 року включно, у вигляді не поновлювальної лінії у розмірі 50 000 грн. на придбання нерухомості, а також у розмірі 21 944, 87 грн. на сплату страхових платежів у випадках та порядку, передбачених п.п. 2.1.3,2.2.7 даного договору, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 27,25 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом, винагорода за надання фінансового інструменту у розмірі 0 % від суми виданого кредиту, щомісяця в пероід сплати у розмірі 0,20 %, відсотки за дострокове погашення кредиту згідно п. 3.11 кредитного договору та винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно п. 6.2. кредитного Договору, а відповідач, в свою чергу щомісяця, в період сплати, починаючи з 19.09.2011 року повинен надавати банку щомісячний платіж у сумі 1587, 55 грн. для погашення заборгованості за кредитним договором. В зв'язку з неналежним виконанням взятих на себе зобов'язань станом на 03.02.2015 року заборгованість ОСОБА_3 перед ПАТ КБ "ПриватБанк" за кредитним договором становить: 13730, 83 грн.- заборгованість за кредитом, 3597,42 грн. -заборгованість по процентам за користування кредитом, 1374, 69 грн .- заборгованість по комісії за користуванням кредитом, 1386, 59 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором. 28.12.2014 року ПАТ КБ "ПриватБанк" надіслано на адресу ОСОБА_3 вимогу про повернення суми кредиту в повному обсязі, якою так само також повідомлялось про можливість звернення стягнення на заставлене майно. Однак, на даний час вимога не виконана та заборгованість не погашена.

За змістом частини першої статті 575 ЦК України та статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека як різновид застави, предметом якої є нерухоме майно, - це вид забезпечення виконання зобов'язання, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, передбаченому цим Законом.

Відповідно до статті 589 ЦК України, частини першої статті 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Загальне правило про звернення стягнення на предмет застави (іпотеки) закріплене у статті 590 ЦК України й передбачає можливість такого звернення на підставі рішення суду в примусовому порядку, якщо інше не встановлено договором або законом.

Крім того, правове регулювання звернення стягнення на іпотечне майно передбачено Законом України «Про іпотеку».

Згідно із частиною третьою статті 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду здійснюється відповідно до статті 39 Закону України «Про іпотеку».

Так, згідно із частинами першою, другою статті 39 цього Закону у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення.

Частиною першою статті 40 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом.

Нормою, яка встановлює порядок виселення із займаного житлового приміщення, є стаття 109 ЖК Української РСР, у частині першій якої передбачені підстави виселення.

Частина третя статті 109 ЖК Української РСР регулює порядок виселення громадян.

За змістом частини другої статті 40 Закону України «Про іпотеку» та частини третьої статті 109 ЖК Української РСР після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Відповідно до частини другої статті 109 ЖК Української РСР громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.

Таким чином, частина друга статті 109 ЖК Української РСР встановлює загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення.

Відтак, аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що під час ухвалення судового рішення про виселення мешканців на підставі частини другої статті 39 Закону України «Про іпотеку» підлягають застосуванню як положення статті 40 цього Закону, так і норма статті 109 ЖК Української РСР.

Отже, за змістом цих норм особам, які виселяються із жилого будинку (жилого приміщення), яке є предметом іпотеки, у зв'язку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки, надається інше постійне житло тільки у тому разі, коли іпотечне житло було придбане не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.

Відповідна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 18 березня 2015 року (справа № 6-39цс15).

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність передбачених законом підстав для виселення відповідачів із зазначеної квартири без надання їм іншого постійного житла.

Таким чином рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, висновки суду є обґрунтованими, передбачених законом підстав для його скасування при апеляційному розгляді не встановлено.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 308 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» - Шуліки Аліни Володимирівни відхилити.

Рішення Яготинського районного суду Київської області від 15 травня 2015 рокузалишити без змін.

Судове рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий Волохов Л.А.

Судді Мельник Я.С.

Іванова І.В.