Справа №263/9771/15-ц
Провадження № 2/263/3059/2015
25 вересня 2015 року м. Маріуполь
Жовтневий районний суд м. Маріуполя Донецької області у складі:
головуючого судді Артеменко Л.І.,
при секретарі Масюк М.С.,
за участю позивача ОСОБА_1
розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Азовзагальмаш» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, відшкодування моральної шкоди,
В судовому засідання позивач позов підтримала з підстав, викладених в позовній заяві, просила задовольнити, дала згоду на постановляння заочного рішення. Суду засвідчила, що працювала за графіком 2 бригади начальником зміни, не отримувала заробітну плату з січня 2015 року, в травні була в черговій відпустці. Сподівалась, що відповідач їй виплатить хоча б відпускні, мала на мені витратити гроші на оздоровлення. Однак в виплаті належних сум їй було відмовлено, а тому 28 травня 2015 року подала заяву на звільнення, пред'явила вимогу про повний розрахунок. Відповідач її звільнив, видав трудову книжку, однак зарплату не виплатив, хоча підприємство працює і частково погашає борги. Вважає, що підприємство їй заборгувало більшу суму, ніж зазначено в довідці, але доказів щодо іншого розміру заборгованості не має. Її права порушені, бо, працюючи, вона розраховувала на належну оплату своєї праці, можливість витрачати зарплату на свої потреби, чого була позбавлена з вини відповідача.
Дослідивши свідчення позивача та письмові докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 перебувала у трудових відносинах з відповідачем з 27.03.2001 по 28.05.2015, звільнена за власним бажанням у зв'язку з виходом на пенсію згідно ст.38 КЗпП України, що підтверджується записами в трудовій книжці.
Згідно зі ст.43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.
За ч.1 ст.115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.
Згідно ст. 116 КЗпП України при звільненні робітника виплата всіх сум, належних йому від підприємства, установи, організації, проводиться у день звільнення. Якщо робітник у день звільнення не працював, то вказані суми повинні бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим робітником вимоги про розрахунок.
Відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» у разі затримки виплати заробітної плати на один і більше календарних місяців в місяці виплати доходу підприємство зобов'язане нарахувати та виплатити компенсацію, сума якої обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу. Позивачем не проведений розрахунок суми компенсації, заявлені вимоги про зобов'язання відповідача самостійно здійснити виплату відповідної компенсації одночасно з виплатою заборгованості з заробітної плати. Оскільки заробітна плата не виплачена станом на час розгляду справи в суді, встановлення строку виплати заборгованості не є способом захисту порушеного права позивача, що позбавляє можливості розрахувати суму компенсації, судом захищаються вже порушені права, а не вірогідно порушені в майбутньому, законні підстави для задоволення вимог позивача щодо зобов'язання підприємства одночасно з виплатою заборгованості з заробітної плати сплатити компенсацію за порушення строків її виплати відсутні, що є підставою для відмови в позові щодо цих вимог.
Відповідно до ч. 1 ст.117 КЗпП України, у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому робітнику сум у строки, вказані ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити робітнику його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
За довідкою відповідача розмір середньоденної заробітної плати становить 224,69грн, середньомісячної - 3482,76 грн..
Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
Відповідно до п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди)», із змінами, внесеними п. 12 Постанови Пленуму Верховного суду України від 25 травня 2001 року № 5, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Суд вважає, що невиплатою заробітної плати за час роботи та оплачуваної відпустки позивачці була спричинена моральна шкода, оскільки вона мала право на оплату своєї праці з метою забезпечення засобами для існування, відпочинку, задоволення побутових потреб, однак сума, яку просить стягнути позивачка, є надмірною, не відповідає перенесеним стражданням. Виходячи з принципів справедливості та розумності, з урахуванням конкретних обставин справи, а саме, періоду утворення заборгованості та її розміру, суд визначає розмір грошової компенсації за спричинену моральну шкоду в розмірі 700 гривень.
Відповідно до частини третьої статті 88 Цивільного процесуального кодексу України, з відповідача на користь держави належить стягнути судовий збір у розмірі 487,20 грн за вимоги майнового характеру за 68,21 грн - за вимоги немайнового характеру пропорційно задоволеним вимогам, разом - 555,41 грн.
Відповідно до ст. 367 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення суду в межах суми боргу за травень 2015 року - 3289,27 гривень.
Керуючись ст.ст. 83, 115, 116, 117, 237-1 КЗпП України, ст.ст. 10, 11, 209, 212-215,224-226, 367 ЦПК України, суд,
Позов задовольнити частково.
В решті позовних вимог - відмовити.
Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Азовзагальмаш» на користь держави судовий збір у розмірі 555,41грн.
Допустити негайне виконання рішення суду в межах суми боргу за травень 2015 року - 3289,27 гривень.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається позивачем протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд судового рішення може бути подано до Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області протягом десяти днів з дня отримання його копії. У разі відмови судом першої інстанції в перегляді судового рішення воно може бути оскаржене відповідачем до суду апеляційної інстанції.

Суддя Л.І. Артеменко