Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Справа №22-ц/778/477/15Головуючий у 1-й інстанції Кравченко Л.Ю.
Суддя-доповідач Гончар М.С.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі

головуючого судді Стрелець Л.Г.

суддів Каракуші К.В., Гончар М.С.

при секретарі Мосіній О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 на заочне рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 29 вересня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_3 до фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 (надалі - ФОП ОСОБА_2) про захист прав споживачів, стягнення пені та моральної шкоди

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_3, як споживач, звернувся до суду із вищезазначеним позовом, в якому просив стягнути з відповідача на його користь 18 281,15 грн., з яких: 7561,05 грн. пеня за прострочення виконання зобов'язання, 720,10 грн. - зменшення ціни за виявлені недоліки та 10 000,0 грн. моральної шкоди.

В обґрунтування свого позову позивач зазначав, що 20.07.2013 року між ним та відповідачем укладений договір на виготовлення меблів м'якого кута "Венеція", за умовами договору він сплатив 800,0 грн. авансу у день укладення договору, а відповідач зобов'язався виконати замовлення за 40 робочих днів та має право подовжити ще на 10 днів. Остаточний день виконання договору 30.09.2013 року. Ним була сплачена повна вартість дивану 02.10.2014 року. 05.11.2013 року йому був доставлений диван. Проте, диван мав недоліки у вигляді пошкодження підголівників та потертості. До теперішнього часу недоліки не усунуті. На його численні звернення щодо усунення недоліків відповідач не відреагувала. Йому також завдано відповідачем моральної шкоди, яку він оцінює у 10 000,0 грн.

Заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 29 вересня 2014 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ФОП ОСОБА_2 (АДРЕСА_1 ІНН НОМЕР_1) на користь ОСОБА_3 (АДРЕСА_2) 7 561,05 грн. пені за прострочення виконання зобов'язання, 720,10 грн. зменшення ціни за виявлені недоліки.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ФОП ОСОБА_2 (АДРЕСА_1 ІНН НОМЕР_1) на користь держави 243,60 грн. судового збору.

Позивач ОСОБА_3 із зазначеним заочним рішенням суду першої інстанції погодився, останнє в апеляційному порядку не оскаржував.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 24 листопада 2014 року заяву ФОП ОСОБА_2 про перегляд зазначеного заочного рішення у цій справі залишено без задоволення (а.с.71).

Не погоджуючись із зазначеним заочним рішенням суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права і порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, відповідач ФОП ОСОБА_2 у своїй апеляційній скарзі просила заочне рішення суду першої інстанції скасувати (фактично в частині задоволення позовних вимог позивача), ухвалити нове, яким у позові позивача відмовити.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у цій справі, зокрема:

представника апелянта - відповідача ФОП ОСОБА_2 за довіреністю (а.с.93) ОСОБА_4, який заявив клопотання про допит апеляційним судом свідків ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 на підтвердження дати доставки меблів позивачу або долучення до матеріалів цієї справи письмових пояснень останніх (в задоволенні якого колегією суддів апеляційного суду було відмовлено ухвалою у судовому засіданні 05.03.2015 року без виходу до нарадчої кімнати), та зазначав, що додати решту доказів, зазначених в апеляційній скарзі відповідач не може, оскільки цифрові фотографії дивану в квартирі позивача, які мають цифровий відбиток дати проведення зйомки, були зроблені в одному екземплярі та свого часу передані Інспекції з питань захисту прав споживачів у Запорізькій області, висновок якої був на користь відповідача, цифрові файли не збереглися; будь-які товарно-транспортні документи у відповідача відсутні, відносини між відповідачем ФОП ОСОБА_2 та перевізником, вантажниками не оформлювались (записи у трудовій книжці відсутні, цивільно-правові угоди не укладались), оформлені трудові відносини у відповідача лише із ОСОБА_8, яка дійсно вказала в акті приймання замовлення позивачам дату 05.11.2013 року, оскільки в цей день відповідачем позивачеві довозились подушки до меблів, остання за це до дисциплінарної відповідальності відповідачем не притягалась, проте, складання акту прийому-передачі меблів замовнику взагалі не передбачено укладеним сторонами договором; недоліки підголівників на меблях були, відповідачем не усувались, відповідач визнає розмір зменшення ціни меблів через недоліки 150-200,0 грн., за ці кошти відповідач могла їх усунути, проте позивач її про це не просив; прострочка виконання зобов'язання за договором відповідача складає декілька днів - 864,12 грн., розмір прострочки за один день у сумі 216,03 згідно закону відповідач не оспорює, договором остання не передбачена; 864,12 грн. відповідач пропонувала позивачеві у неї отримати, але останній відмовився; позивач не звертався до відповідача із вимогою про усунення недоліків меблів за рахунок відповідача, будь-яка експертиза з визначення розміру втрат для усунення цих недоліків відповідачем не проводилась, оскільки споживач такого клопотання не заявляв;

позивача ОСОБА_3, який заперечував проти задоволення клопотання представника відповідача, не визнав факт доставки меблів відповідачем в іншу дату, окрім 05.11.2013 року, зазначав, що він не має доказів в обґрунтування розміру 720,10 грн. - зменшення ціни за виявлені недоліки (пошкодження, потертості підголівників), експертиза не проводилась, фотокартки меблів, зроблені відповідачем в його квартирі, із зазначенням іншої дати доставки, ніж 05.11.2013 року, не можна приймати, як належний доказ у цій справі, оскільки дата виставляється вручну та неважко змінити останню на фото за допомогою комп'ютерної техніки,

перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та матеріали справи, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань (ст. 308 ч. 2 ЦПК України).

В силу вимог ст. 309 ч. 3 ЦПК України порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, лише якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Згідно із ст. 307 ч. 1 п. 3 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право змінити рішення.

Апеляційний суд ухвалює рішення про зміну рішення суду першої інстанції у випадку, якщо помилки у неправильно прийнятому рішенні можливо усунути без його скасування, не змінюючи суть рішення і вони стосуються окремих його частин, зокрема у разі виправлення помилок суду першої інстанції щодо розміру суми, що підлягає стягненню.

Так, судом першої інстанції правильно встановлено, що ОСОБА_3, як споживач, в силу вимог ст. 10 ч. 1 п. 5 Закону України "Про захист прав споживачів" має право на стягнення з ФОП ОСОБА_2 пені за прострочення виконання зобов'язання за укладеним із відповідачем договором виготовлення меблі по індивідуальному заказу від 20.07.2013 року № 70-21 (а.с.4-5) у розмірі 3 % (216,03 грн.) загальної вартості замовлення (7 201,0 грн.) за кожний день прострочення.

Оскільки, ФОП ОСОБА_2 виконала зобов'язання за вищезазначеним договором (виготувала, зібрала та доставила позивачу, як замовнику, в його квартиру меблі) з порушенням обумовлених сторонами у вищезазначеному договорі строків, а саме 05.11.2013 року, що підтверджується актом приймання-передачі від 05.11.2013 року з підписами обох сторін (а.с.8).

Належні допустимі докази виконання ФОП ОСОБА_2 її зобов'язань за вищезазначеним договором перед ОСОБА_3 в іншу дату, й зокрема 04.10.2013 року, не містяться у матеріалах цієї справи та не були зазначені, додані відповідачем та представниками останньої суду першої інстанції при розгляді заяви відповідача про перегляд заочного рішення (а.с.61-62) та апеляційному суду при розгляді апеляційної скарги на заочне рішення у цій справі (а.с.73-75).

Так, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ст. 58 ч. 1 ЦПК України).

Обставини справи, які за законом можуть бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (допустимість доказів, ст. 59 ч. 2 ЦПК України).

У цій справі належним допустимим доказом на підтвердження остаточної дати виконання ФОП ОСОБА_2 перед ОСОБА_3 зобов'язань по доставці меблів у квартиру позивача є саме письмовий доказ - акт від 05.11.2013 року приймання замовником ОСОБА_3 замовлення з недоліками за вищезазначеним договором із відповідачем від 20.07.2013 року (а.с.8), хоча складання останнього й не передбачено договором, проте, зміст останнього погоджено та підписано обома сторонами цього договору.

Крім того, подушки - валики дійсно були складовою замовлення за вищезазначеним договором № 70-21 від 20.07.2013 року (а.с.5), а тому їх доставка лише 05.11.2013 року також свідчить про остаточну дату виконання зобов'язання відповідачем перед позивачем лише 05.11.2013 року.

Суд першої інстанції мав дослідити всі докази, на які посилалась відповідач ФОП ОСОБА_2 в обґрунтування своїх заперечень проти позову позивача у цій справі, при розгляді заяви останньої про перегляд заочного рішення, оскільки мав місце заочний розгляд цієї справи судом першої інстанції, тобто за відсутністю відповідача, яка не виказала суду першої інстанції своєї позиції з приводу позову позивача.

Проте, відповідачем ФОП ОСОБА_2 не було надано суду першої інстанції до її заяви про перегляд заочного рішення (а.с.61-65) та під час розгляду останньої її представником ОСОБА_9 (а.с.68-69), який був присутній у судовому засіданні (а.с.70), взагалі будь-яких доказів в обґрунтування її заперечень проти позову позивача.

Останні були лише зазначені в заяві відповідача про перегляд заочного рішення, а саме: пояснення свідків - вантажників-працівників відповідача, які доставляли меблі позивачу; цифрові фотографії дивану в квартирі позивача, які мають цифровий відбиток дати проведення зйомки (дата створення цифрового файлу); товарно-транспортні документи та пояснення перевізника, з яким укладено договір, та який проводив доставку меблів та вантажників до будинку позивача. При цьому, відповідач не зазначала, що у неї є труднощі в отриманні цих доказів та не просила суд першої інстанції їх витребувати, посилаючись у своїй заяві лише на те, що вона надасть ці докази у судовому засіданні під час розгляду її вищезазначеної заяви.

Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами (ст. 303 ч.2 ЦПК України).

В апеляційній скарзі відповідач ФОП ОСОБА_2 при зазначенні доказів лише трохи конкретизувала перелік останніх, а саме: пояснення свідків ОСОБА_5, ОСОБА_10, ОСОБА_7, які доставляли меблі позивачу, ОСОБА_8, яка керувала процесом доставки меблів позивачу, цифрові фотографії дивану в квартирі позивача, які мають цифровий відбиток дати проведення зйомки (дата створення цифрового файлу); товарно-транспортні документи та пояснення перевізника, з яким укладено договір, та який проводив доставку меблів та вантажників до будинку позивача (а.с.73-75), проте до апеляційної скарги ці докази відповідачем також не було додано.

У судовому засіданні 05.03.2015 року при розгляді цієї справи в апеляційному порядку представник апелянта - відповідача за довіреністю (а.с.93) ОСОБА_4 на запитання колегії суддів зазначав, що вказані в апеляції відповідачем докази він надати апеляційному суду не може, оскільки цифрові фотографії дивану в квартирі позивача, які мають цифровий відбиток дати проведення зйомки, були зроблені в одному екземплярі та свого часу передані Інспекції з питань захисту прав споживачів у Запорізькій області, цифрові файли не збереглися; будь-які товарно-транспортні документи у відповідача відсутні, відносини між відповідачем ФОП ОСОБА_2 та перевізником та вантажниками ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 не оформлювались (записи у трудовій книжці відсутні, цивільно-правові угоди не укладались), оформлені трудові відносини у відповідача лише із ОСОБА_8, яка вказала у вищезазначеному акті дату виконання всього замовлення 05.11.2013 року, хоча в цей день позивачеві довозились лише подушки до меблів, остання за це до дисциплінарної відповідальності відповідачем не притягалась.

Колегія суддів апеляційного суду визнала недоцільним за таких при вищевикладених обставинах допит ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, як свідків у цій справі, а також долучення письмових пояснень останніх до матеріалів цієї справи, оскільки вони за вказаних вище обставин не можуть бути належними та допустимим доказами у цій справі за наявності належного допустимого письмового доказу у цій справі, а саме: акту приймання - передачі від 05.11.2013 року (а.с.8), оригінал якого зберігається на руках у позивача та був оглянутий колегією суддів апеляційного суду у даному судовому засіданні.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується із доводами позивача у цій справі про те, що цифрові фотографії дивану в квартирі позивача, які мають цифровий відбиток дати проведення зйомки, який виставляється вручну та може бути змінений на фото у будь-який час будь-ким за допомогою комп'ютерної техніки, які знаходяться в Інспекції з питань захисту прав споживачів у Запорізькій області, висновок якого був оскаржений позивачем до вищестоящого органу (а.с.19-21, 25-27, 31) та прокуратури (а.с.15-17, 29, 33), а потім переглянутий за вказівкою вищестоящого органу, не можуть бути належним доказом з боку відповідача ФОП ОСОБА_2 на підтвердження дати виконання нею зобов'язань за вищезазначеним договором із позивачем.

Належними допустимими доказами з боку відповідача у цій справі щодо дати доставки меблів позивачу могли б бути саме письмові докази - товарно-транспортні документи відповідача ФОП ОСОБА_2, однак останні у відповідача відсутні, оскільки відносини відповідача із перевізниками та вантажниками належним чином не оформлені.

Обставини, передбачені ст. 61 ЦПК України, від звільнення відповідача ФОП ОСОБА_2 від доказування у цій справі, відсутні.

Висновок Держспоживінспекції України (а.с.31) у цій справі не приймається до уваги, оскільки був зроблений на підставі інформації Держспоживінспекції у Запорізькій області, яка у свою чергу ґрунтується на вищезазначених фотокартках відповідача із відбитком дати виконання замовлення, які суд першої інстанції та колегія суддів апеляційного суду не вважають належними допустимими доказами у цій справі.

Крім того, жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення (ст. 212 ч. 2 ЦЦПК України).

В силу вимог ст. 212 ч. 3 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достовірність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Проте, визначаючи розмір пені за прострочення виконання зобов'язання з відповідача на користь позивача суд першої інстанції допустився помилки, а тому сума розміру пені, стягнутого з ФОП ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 підлягає зменшенню з " 7561,05 грн." до " 5 616,78 грн.".

Так, хоча судом першої інстанції було правильно, з урахуванням положень ст. 10 ч. 1 п. 5 Закону України "Про захист прав споживачів", визначено розмір пені у сумі 216,03 грн. за кожен день прострочення, виходячи із 3 % загальної вартості замовлення - 7 201,0 грн. (п. 2.1. договору, а.с.4), оскільки інший розмір пені сторонами у вищезазначеному договорі не був визначений.

Проте, суд помилився у підрахунку кількості днів прострочки виконання зобов'язання відповідачем перед позивачем по доставці меблів у квартиру позивача в межах позовних вимог позивача - за період з 01.10.2013 року по 05.11.2013 року, а саме: замість 26 днів прострочки використав у розрахунку пені 35 днів прострочки.

Оскільки, не врахував усіх умов укладеного сторонами договору щодо кінцевої дати виконання відповідачем замовлення позивача та зокрема п. 4.7 договору - "виконавець здійснює доставку і зборку виробу протягом 7 (семи) днів після повної оплати суми боргу, вказаної в п. 2.1 (7 201,0 грн.), після того, як замовник проінформований про його готовність.

Так, встановлено, що ОСОБА_3, як замовника, було проінформовано відповідачем про готовність меблів та він доплатив суму 6 401,0 грн., передбачену п.2.1 вищезазначеного договору, лише 02.10.2013 року (а.с.5).

Якщо до 02.10.2013 року дорахувати 7 (сім) днів в силу вимог п. 4.7 вищезазначеного договору, що не суперечить свободі договору (ст. 627 ЦК України), то остаточною датою доставки меблів у квартиру позивачу відповідачем слід вважати 09.10.2013 року. Однак, судом першої інстанції було правильно встановлено, що фактично замовлення було виконано відповідачем лише 05.11.2013 року.

Таким чином, прострочка виконання зобов'язання відповідачем з 09.10.2013 року по 05.11.2013 року складає 26 днів.

Звідси, пеня за весь час прострочення виконання зобов'язання відповідачем складає 5 616,78 грн. (розрахунок: 216,03 грн. - пеня за кожен день прострочення * 26 днів прострочки).

Доводи апелянта - відповідача про те, що сума пені складає лише 864,12 грн. не ґрунтуються на наявних у справі доказах та суперечать Закону України "Про захист прав споживачів".

Крім того, суд першої інстанції також правильно вважав, що ОСОБА_3, як споживач, має право за рахунок відповідача ФОП ОСОБА_2 на пропорційне зменшення ціни роботи через недоліки меблів (пошкодження, потертості підголівників) в силу вимог ст. 858 ЦК України на Закону України "Про захист прав споживачів".

Проте, колегія суддів апеляційного суду вважає, що розмір цього зменшення ціни підлягає зменшенню з " 720,0 грн." до " 200,0 грн.".

Оскільки, представник відповідача у судовому засіданні у суді апеляційної інстанції визнав наявність вказаних недоліків меблів в цілому та зокрема на суму 200,0 грн. (ст. 61 ч. 1 ЦПК України), висновок експертизи щодо визначення розміру цього зменшення у матеріалах справи відсутній, така експертиза не проводилась, клопотання про її проведення позивач перед відповідачем та судом першої інстанції не заявляв, у матеріалах справи відсутні належні допустимі докази на підтвердження, що ціна меблів за рахунок вищевказаних пошкоджень, недоліків підголівників зменшилась саме на суму 720,0 грн.

Щодо решти позовних вимог позивача, зокрема щодо стягнення з відповідача на його користь у відшкодування завданої моральної шкоди 10 000,0 грн., у задоволенні яких судом першої інстанції було обґрунтовано та законно відмовлено, то фактично заочне рішення суду першої інстанції у цій частині апелянтом - відповідачем в апеляційному порядку не оскаржувалось та підлягає залишенню без змін.

Крім того, підлягає залишенню без змін заочне рішення суду першої інстанції у цій справі в частині розподілу судових витрат між сторонами у цій справі, оскільки останнє ухвалене судом першої інстанції з додержанням вимог ст. 88 ЦПК України та цим рішенням з відповідача у дохід держави стягнутий мінімальний розмір судового збору за вимоги майнового характеру 243,60 грн., передбачений чинним законодавством, від сплати якого позивач був звільнений при подачі вищезазначеного позову до суду, що не суперечить розміру судового збору, що підлягає стягненню з відповідача пропорційно до суми задоволених судом першої інстанції позовних вимог позивача у цій справі.

Підстав для зміни стягнутого судом першої інстанції розміру цього судового збору з відповідача у дохід держави при вищевикладених обставинах на підставі ч. 5 ст. 88 ЦПК України при зміні рішення у вищезазначений спосіб колегією суддів апеляційного суду не вбачається.

В силу вимог ст. 303 ч. 1 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді в першій інстанції.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги відповідача частково ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи.

Тому, заочне рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 29 вересня 2014 року у цій справі в частині стягнення з ФОП ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 пені у сумі " 7 561,05 грн." за прострочення виконання зобов'язання та " 720,10 грн." зменшення ціни за виявлені недоліки слід змінити, зменшивши розмір стягнутої з ФОП ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 пені за прострочення виконання зобов'язання до " 5 616,78 грн.", зменшення ціни за виявлені недоліки до " 200,0 грн."; в решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

ФОП ОСОБА_2 не має права на компенсацію за рахунок позивача та держави судових витрат у вигляді судового збору 121,80 грн. (а.с.72), понесених нею при подачі вищезазначеної апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції в силу вимог закону та того, що остання була задоволена судом апеляційної інстанції лише частково, а цей розмір судового збору також є мінімальним.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 316 - 317 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 задовольнити частково.

Заочне рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 29 вересня 2014 року у цій справі в частині стягнення з фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 пені у сумі " 7 561,05 грн." за прострочення виконання зобов'язання та " 720,10 грн." зменшення ціни за виявлені недоліки змінити, зменшивши розмір стягнутої з фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 пені за прострочення виконання зобов'язання до " 5 616,78 грн. (п'ять тисяч шістсот шістнадцять гривень сімдесят вісім копійок)", зменшення ціни за виявлені недоліки до " 200,0 грн. (двісті гривень)".

В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий суддяСуддяСуддя
Стрелець Л.Г.Каракуша К.В.Гончар М.С.