Справа № 344/7410/15-ц
Провадження № 22-ц/779/2022/2015
Головуючий у 1 інстанції Бабій О. М.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2015 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Соколовського В.М.,

суддів: Пнівчук О.В., Мелінишин Г.П.,

секретаря Турів О.М.,

з участю: представника апелянта ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства "БМ Банк" до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про звернення стягнення на предмет застави,

за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства "БМ Банк" на рішення Івано-Франківського міського суду від 30 липня 2015 року, -

в с т а н о в и л а :

У травні 2015 року Публічне акціонерне товариство "БМ Банк" (далі АТ "БМ Банк") звернулося в суд із вказаним позовом, посилаючись на те, що 02.07.2013 року між ним та ОСОБА_5 було укладено кредитний договір №12/66/020713, згідно якого банк надав відповідачу грошові кошти в сумі 216 658 грн. для придбання автомобіля на умовах, встановлених договором.

02.07.2013 року для забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між АТ "БМ Банк" та ОСОБА_5 було укладено договір застави транспортного засобу №12/66/020713, згідно якого остання передала в заставу банку автомобіль марки «TOYOTA VERSO», 2013 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1. Предмет застави на момент укладення договору застави належав ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу.

Позивач зазначав, що відповідач належним чином умов кредитного договору не виконувала, внаслідок чого утворилась заборгованість в розмірі 261 319 грн. 92 коп.

З листа начальника УМВС в Івано-Франківській області від 23.03.2015 року банку стало відомо про те, що ОСОБА_5 в грудні 2014 року звернулась до центру ДАІ із заявою про зняття з обліку для реалізації автомобіля, що виступає предметом застави, і дана заява була задоволена. ОСОБА_5 відчужила предмет застави ОСОБА_7, який, в свою чергу, відчужив автомобіль відповідачу ОСОБА_3

Позивач стверджував, що вимога банку погасити заборгованість залишена боржником без задоволення.

Дії відповідача по відчуженню автомобіля суперечать умовам договору застави.

З наведених підстав просив в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_5 звернути стягнення не предмет застави - вищезазначений автомобіль, який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу належить ОСОБА_8, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, а також стягнути солідарно з відповідачів судові витрати.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 30 липня 2015 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

На дане рішення ПАТ "БМ Банк" подав апеляційну скаргу. На думку апелянта рішення підлягає скасуванню з наступних підстав.

По-перше, судом порушено норми матеріального права, оскільки не звернуто уваги на статті 590, 659, 660 ЦК України, статті 19, 20 Закону України "Про заставу", статті 9, 10 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень". Суд неправомірно застосував статтю 388 ЦК України, поскільки на момент ухвалення оскаржуваного рішення у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна існували відомості про обтяження майна.

По-друге, зазначає, що судом порушено норми процесуального права, статті 58-60, 212 ЦПК України, а також п.11 постанови Пленуму Верховного Суду "Про судове рішення у цивільній справі". Зокрема, суд не дав належної оцінки договору застави, не врахував факт наявності обтяження на заставне майно, прийняв до уваги голослівні твердження відповідача ОСОБА_3, викладені в запереченні.

З наведених підстав апелянт просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

В судовому засіданні представник апелянта ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримав з наведених у ній мотивів та просив її задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_4 заперечив проти задоволення апеляційної скарги, просив її відхилити, вважаючи рішення суду законним та обґрунтованим.

Вислухавши доповідача, пояснення представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Положенням ч.1 ст.214 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити.

Зазначеним вимогам рішення суду не відповідає.

Судом вірно встановлено, що 02 липня 2013 року між Публічним акціонерним товариством «БМ БАНК» та ОСОБА_5 укладено кредитний договір №12/66/020713, за яким банк надав, а позичальник отримала кредит в розмірі 216 658 гривень на купівлю автомобіля на первинному ринку, з кінцевим строком повернення кредиту до 01 липня 2010 року (а.с.8-14).

Незважаючи на взяті на себе за кредитним договором зобов'язання, ОСОБА_5 належно їх не виконувала, у звязку із чим, як підтверджується розрахунком (а.с.5-7), виникла заборгованість, яка станом на 12.05.2015 року становить 261 319,92 грн., зокрема:

- строкова сума заборгованості по кредиту - 182 570,49 грн.;

- прострочена сума заборгованості за кредитом - 26 503,18 грн.;

- нараховані проценти за користування кредитом - 21 904,02 грн.;

- прострочені проценти за користування кредитом - 18 776,60 грн.;

- пеня - 11 565,63 грн.

02 липня 2013 року, з метою забезпечення виконання зобовязань за вищевказаним кредитним договором, між Публічним акціонерним товариством «БМ БАНК» та ОСОБА_5 укладено договір застави транспортного засобу №12/66/020713 (а.с.15-17), згідно якого остання передала в заставу банку рухоме майно, а саме: автомобіль марки «TOYOTA VERSO», 2013 року випуску, сірого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1. За згодою сторін предмет іпотеки оцінений в розмірі 247 658 грн.

Предмет застави на момент укладення вказаного договору належав ОСОБА_5 на праві власності на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серія CAP №864072, виданого ВРЕР в м. Івано-Франківськ 27 червня 2013 року (п.1.2. договору застави).

Як вбачається із листа заступника начальника УМВС в Івано-Франківській області ОСОБА_9 від 25.03.2015 року, ОСОБА_5 в грудні 2014 року звернулась до центру ДАІ із заявою про зняття з обліку для реалізації автомобіля марки «TOYOTA VERSO», 2013 року випуску, сірого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1, така заява задоволена відповідним органом. Вказаний автомобіль на підставі довідки-рахунку було зареєстровано за ОСОБА_7 із видачею номерних знаків АТ2034ВО і свідоцтва про реєстрацію ТЗ серії СХХ №674530. Станом на сьогодні автомобіль марки «TOYOTA VERSO», номерний знак НОМЕР_2, зареєстрований за відповідачем ОСОБА_3 (а.с.21-22).

Відмовляючи в задоволенні позову про звернення стягнення на предмет застави, суд виходив з того, що такий позов не підлягає до задоволення, поскільки на даний час предмет застави належить не стороні договору застави. Суд вважав, що відповідач ОСОБА_3 набув право власності на автомобіль правомірно, продаж автомобіля було здійснено на підставі цивільно-правової угоди, про те, що автомобіль ОСОБА_3 купує не у власника чи іншої правомочної особи, а також про заборону відчуження транспортного засобу з іншими реєстраційними номерами, він не знав і не міг знати, протилежного позивач суду не довів. Встановивши такі обставин, суд застосував статтю 388 ЦК України і на цих підставах відмовив у позові, зазначивши, що це не перешкоджає позивачу звернутися до суду із позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором із боржника.

Однак з такими висновками суду погодитись не можна, поскільки вони суперечать нормам матеріального права та не ґрунтуються на матеріалах справи.

Статтею 1 Закону України «Про заставу» визначено, що застава - це спосіб забезпечення зобов'язань, в силу якого кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов'язання одержати задоволення з вартості заставленого майна. Застава виникає на підставі договору, закону або рішення суду.

Статтею 589 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.

Така ж правова норма зафіксована в ст. 19 Закону України «Про заставу».

Відповідно до ст. 20 Закону України «Про заставу» та ст. 590 ЦК України, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. Звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом.

Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом.

Пунктом 4.1 договору застави передбачено право позивача звернути стягнення на предмет застави та одержати задоволення своїх вимог з вартості предмету застави переважно перед іншими кредиторами заставодавця.

Згідно ч. 2 ст. 17 Закону України «Про заставу» заставодавець може відчужувати заставлене майно тільки за згодою заставодержателя.

Відповідно до ст. 27 Закону України «Про заставу» застава зберігає силу, якщо за однією з підстав, зазначених в законі, майно або майнові права, що складають предмет застави, переходять у власність іншої особи.

Статтею 28 Закону України "Про заставу" передбачено, що застава припиняється: з припиненням забезпеченого заставою зобов'язання; в разі загибелі заставленого майна; в разі придбання заставодержателем права власності на заставлене майно; в разі примусового продажу заставленого майна; при закінченні терміну дії права, що складає предмет застави; в інших випадках припинення зобов'язань, установлених законом.

Зі змісту наведених правових норм слід зробити висновок, що застава не припиняється у разі відчуження предмета застави без згоди заставодержателя.

Статтею 3 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» передбачено, що обтяженням є право обтяжувача на рухоме майно боржника або обмеження права боржника чи обтяжувача на рухоме майно, що виникає на підставі закону, договору, рішення суду або з інших дій фізичних і юридичних осіб, з якими закон пов'язує виникнення прав і обов'язків щодо рухомого майна. Відповідно до обтяження в обтяжувача і боржника виникають права і обов'язки, встановлені законом та/або договором.

У даному випадку обтяження та відповідне право на спірний автомобіль виникло у АТ "БМ Банк" з моменту укладення договору застави і належить по даний час, що підтверджується, в тому числі, витягом із Державного реєстру обтяжень рухомого майна (а.с.75).

Частиною 3 ст. 9 ЗУ «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» встановлено, що зареєстроване обтяження зберігає силу для нового власника (покупця) рухомого майна, що є предметом обтяження.

Статтею 10 цього ж закону визначено, що в разі відчуження рухомого майна боржником, який не мав права його відчужувати, особа, що придбала це майно за відплатним договором, вважається його добросовісним набувачем згідно зі статтею 388 Цивільного кодексу України за умови відсутності в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відомостей про обтяження цього рухомого майна.

З огляду на те, що на момент постановлення спірного рішення в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна існували відомості про обтяження цього майна, застосування судом статті 388 Цивільного кодексу є неправомірним.

Крім того, у ст.ст.659, 660 Цивільного кодексу України законодавець передбачає можливість існування прав третіх осіб на предмет купівлі-продажу та обовязок продавця повідомити контрагента про наявність такого права.

Неповідомлення продавцем покупцю інформації про наявність обтяження щодо предмету купівлі-продажу не скасовує такого обтяження та не позбавляє заставодержателя права задовольнити свої вимоги за рахунок заставного майна (яке вже відчужене).

Слід зауважити, що відповідач ОСОБА_3 на момент купівлі транспортного засобу не був позбавлений права перевірити обєктивну інформацію про автомобіль, який він має намір придбати.

Колегія суддів вважає, що відмовляючи у задоволенні позовних вимог АТ «БМ Банк», суд залишив поза увагою вимоги ст.ст.590, 659, 660 Цивільного кодексу України, ст.ст.19, 20, 27, 28 ЗУ «Про заставу», ст.ст.9, 10 ЗУ «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», що призвело до неправильного застосування норм матеріального права.

Отже, враховуючи те, що договір застави є чинним по даний час, та незважаючи на перехід права власності на заставне майно до іншої особи, при тому, що відомості про обтяження щодо транспортного засобу не виключені з Державного реєстру обтяжень рухомого майна, позов АТ "БМ Банк" про задоволення вимог банку за рахунок заставного майна є обґрунтований і підлягає до задоволення.

На вищенаведене суд першої інстанції уваги не звернув і дійшов помилкового висновку про відмову в задоволенні позову, ухваливши незаконне та необгрунтоване рішення, яке, на підставі ст.309 ЦК України, підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову.

Керуючись ст.ст.307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "БМ Банк" задовольнити.

Рішення Івано-Франківського міського суду від 30 липня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов Публічного акціонерного товариства "БМ Банк" до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про звернення стягнення на предмет застави задовольнити.

В рахунок погашення заборгованості ОСОБА_5 перед Публічним акціонерним товариством "БМ Банк" за кредитним договором №12/66/020713 від 02.07.2013 року в розмірі 261 319 грн. 92 коп. звернути стягнення на предмет застави згідно договору застави №12/66/020713 від 02.07.2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу ОСОБА_10, зареєстрованого в реєстрі за №260, а саме: автомобіль TOYOTA VERSO, кузов № НОМЕР_3, державний номерний знак НОМЕР_2, що належить згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії CXX №674530 ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, що проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, заставною вартістю 247658 грн., шляхом реалізації зазначеного предмета застави шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України "Про виконавче провадження".

Стягнути з ОСОБА_5 та ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства "БМ Банк" сплачені судові витрати в розмірі по 1306 грн. 60 коп. з кожного.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий В.М. Соколовський

Судді: О.В. Пнівчук

ОСОБА_11