АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/ 1671 /2015 Головуючий у 1-ій інстанції - Супрун Г.Б.
Доповідач - Поливач Л.Д.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого: Поливач Л.Д.

суддів: Шахової О.В., Головачова Я.В.

при секретарі Бугай О.О.

за участі осіб: представника ТОВ «Чорнобильавтосервіс» - Вдовиченка О.М.

апелянта ОСОБА_3

представника апелянта ОСОБА_3 - ОСОБА_4

представників апелянта ОСОБА_5

- ОСОБА_6, ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовомОСОБА_8 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Чорнобильавтосервіс» про визнання права власності;

та за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Чорнобильавтосервіс» до ОСОБА_8 про розірвання договору та визнання права власності;

за апеляційною скаргою Фізичної особи - підприємця ОСОБА_3

за апеляційною скаргою особи, яка не брала участі у справі ОСОБА_5

на рішення Подільського районного суду м.Києва від 22 жовтня 2013 року

в с т а н о в и л а:

Позивач ОСОБА_8 звернувся до суду з позовом до ТОВ «Чорнобильавтосервіс» про визнання права власності на 1/5 частину нерухомого майна, загальною площею 306,4 кв.м., що розташоване у АДРЕСА_1. В обґрунтування позовних вимог посилався на невиконання відповідачем умов договору часткової (пайової) участі.

Відповідач ТОВ «Чорнобильавтосервіс» звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_8 про розірвання договору часткової (пайової) участі, та визнання права власності, посилаючись на те, що в порушення умов договору від 30.03.2009 року внесення ОСОБА_8 грошових коштів в сумі 250 000 грн. в порядку та на умовах визначених даним договором не здійснювалось, Товариство здійснювало фінансування проекту самостійно. На кінець березня 2011 року будівельні роботи нежитлового приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 були закінчені. Крім того, ОСОБА_8 не виконав зобов'язання та не одержав дозвіл на виконання будівельних робіт.

Рішенням Подільського районного суду м.Києва від 22.10.2013 року в задоволенні позову ОСОБА_8 до ТОВ «Чорнобильавтосервіс» про визнання права власності відмовлено. Зустрічний позов ТОВ «Чорнобильавтосервіс» до ОСОБА_8 про розірвання договору та визнання права власності задоволено. Розірвано договір часткової (пайової) участі від 30.03.2009 року, укладений між ТОВ «Чорнобильавтосервіс» та ОСОБА_8 Визнано за ТОВ «Чорнобильавтосервіс» право власності на об'єкт нерухомого майна - нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1, загальна площа 306,4 кв.м., що складається з літери «А»: 1- основна - 112,7 кв.м., 2- основна 146,2 кв.м., 3- підсобна - 47,5 кв.м. Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ТОВ «Чорнобильавтосервіс» судовий збір в розмірі 3031 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду, особи, які не брали участі у розгляді даної справи, а саме фізична особа - підприємець ОСОБА_3 та ОСОБА_5 подали апеляційні скарги, в яких просять скасувати рішення суду, в частині задоволення зустрічного позову ТОВ «Чорнобильавтосервіс» про визнання права власності на об'єкт нерухомого майна - нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1 та ухвалити, в цій частині, нове рішення про відмову в задоволенні зустрічного позову. Посилаються на незаконність, необґрунтованість ухваленого судом рішення, в цій частині, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, порушення та неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права.

Так, ОСОБА_3 зазначає, що він є фізичною особою-підприємцем і орендував павільйон загальною площею 306,4 м2 за адресою: АДРЕСА_1 у ТОВ «Чорнобильавтосервіс» ще з 2010 року. Помилковим, на думку апелянта, є висновок суду першої інстанції щодо укладення 30.03.2009 року між ОСОБА_8 та ТОВ «Чорнобильавтосервіс» договору часткової (пайової) участі, оскільки він не відповідає дійсності, такого договору просто не існувало, а сторони по даній справі навмисно сфальсифікували спір, з метою закріплення права власності на зазначений обєкт за ТОВ «Чорнобильавтосервіс» в судовому порядку.

ОСОБА_3 вказав, що в орендованому ним приміщенні в квітні 2011 року сталася пожежа, наслідки якої він ліквідував лише в липні 2011 році за власний рахунок. У Висновку про вартість відновлювального ремонту павільйону після пожежі зазначено, що «... вогнем знищено торговий павільйон повністю». Тобто, він повністю відновив орендоване майно, а відповідно має право на його певну частку. А суд, зазначаючи в оскаржуваному рішенні норми ст.392 ЦК України (відсутність спору про майно) не повністю з'ясував обставини справи та визнав цей факт встановленим, що не відповідає дійсності та є підставою для скасування рішення суду.

З червня 2013 року Подільський районний суд м. Києва розглядав цивільну справу за його позовом до ОСОБА_12, третя особа: ТОВ «Чорнобильавтосервіс» про усунення перешкод в користуванні орендованим майном, стягнення збитків та моральної шкоди. На час ухвалення оскаржуваного рішення (22 жовтня 2013 року) ніяке рішення по справі №758/7394/13-ц ухвалено не було. Тому, ОСОБА_3 вважає, що ТОВ «Чорнобильавтосервіс» навмисно ввів суд в оману, не залучив його до участі у справі, наслідком чого було ухвалено незаконне рішення, яке підлягає скасуванню.

Про існування оскаржуваного рішення від 22.10.2013 року він дізнався лише 04.11.2014 року, коли представник позивача надав копію цього рішення в справі за позовом ТОВ «Чорнобильавтосервіс» до нього про стягнення заборгованості орендної плати, рішення по якому ще не ухвалено.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд посилався на висновки №14 будівельно-технічних досліджень від 11.06.2013 року, з яким він не ознайомлений і його копії у нього не має, хоча всі роботи по відновленню павільйону він робив за власний рахунок і справедливої компенсації від ТОВ «Чорнобильавтосервіс» добивається вже другий рік.

Помилковим та безпідставним є посилання суду у своєму рішенні на ст. 376 ЦК країни, так як ТОВ «Чорнобильавтосервіс» не був і не є ні користувачем, а ні власником земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1.

Апелянт ОСОБА_5 зазначає про те, що оскаржуване рішення суду щодо визнання за ТОВ «Чорнобильавтосервіс» права власності на об'єкт нерухомого майна, порушує його право щодо даного майна.

Рішенням суду першої інстанції встановлено, що ТОВ «Комбек» передало ТОВ «Чорнобильавтосервіс» списаний з балансу Павільйон на підставі договору від 03.10.2005 (а.с. 57). Зі змісту договору вбачається, що від імені ТОВ «Комбек» він підписаний директором Товариства ОСОБА_13.

Однак, ТОВ «Комбек» не був власником Павільйону, а лише орендував його у ОСОБА_13 на підставі договору оренди № 11 від 20.07.1996 року. Право власності ОСОБА_13, на момент укладення договору оренди, підтверджувалося договором № 48 купівлі-продажу Павільйону від 16.07.1996 року.

18.09.2008 року він ( ОСОБА_7) придбав Павільйон у ОСОБА_13, про що між ними було укладено нотаріально посвідчений договір, в момент укладення якого нотаріусом перевірено особи продавця та покупця, їх повноваження. Під час укладення цього договору, йому було відомо про те, що ОСОБА_13 надавав в оренду даний павільйон ТОВ «Комбек» та він не заперечував проти продовження користування цім павільйоном зазначеним Товариством.

Таким чином, оскільки власником павільйону був ОСОБА_13 до 18.09.2008 року, ТОВ «Комбек» не було власником павільйону, на своєму балансі Товариство не могло утримувати це майно, повноважень на розпорядження цим павільйоном Товариство не мало. ОСОБА_13, як власник павільйону, продав йому павільйон, що підтверджується договором купівлі-продажу.

Визнання судом першої інстанції права власності на нерухоме майно (яким є павільйон, що належить йому на праві власності) призвело до незаконної зміни власника майна без залучення його до участі у справі. Дане рішення суду та факти встановлені ним, тягнуть за собою втрату ним права власності на майно.

Апелянт вказав на те, що законодавством не передбачено такого правочину та форми договору, як списання майна з балансу. Дія щодо списання майна є бухгалтерською операцією. Цій операції повинен передувати відповідний правочин, який тягне за собою юридично значимі наслідки. Саме по собі списання майна не є способом відчуження майна, не тягне за собою зміну власника майна. Дане, окрім іншого, також вказує на нікчемність Договору про списання Павільйону.

Договором про списання Павільйону передбачено, що приймання-передача Павільйону здійснюється на підставі акту приймання-передачі (п. 1.3.), після підписання якого між сторонами має відбутися розрахунок (п. 3.1.).

В матеріалах справи відсутній акт приймання-передачі Павільйону. ТОВ «Чорнобильавтосервіс» не довів факт прийняття майна та розрахунку за нього. Незважаючи на це, суд першої інстанції визнав встановленим факт прийняття у власність Павільйону та взяття його на баланс ТОВ «Чорнобильавтосервіс», хоча ця обставина не була доведена жодним доказом.

До того ж, Договір про списання Павільйону укладений до проведення державної реєстрації ТОВ «Чорнобильавтосервіс», що підтверджується матеріалами справи (а.с.13, 52, 57), що також вказує на недійсність цього документу.

Таким чином, рішенням суду першої інстанції встановлений факт передачі ТОВ «Комбек» на користь ТОВ «Чорнобильавтосервіс» Павільйону, хоча це не відповідає дійсності.

ОСОБА_5 послався на те, що між ТОВ «Чорнобильавтосервіс» та ОСОБА_8 наявні зобов'язальні правовідносини, які виникли із договору часткової (пайової) участі від 30.03.2009. Ймовірні речові права ТОВ «Чорнобильавтосервіс» на Павільйон не оспорювалися учасниками судового розгляду, а тому не підлягали захисту шляхом визнання права власності на майно.

В суді апеляційної інстанції апелянт ОСОБА_3, його представник ОСОБА_4, представники апелянта ОСОБА_5 - ОСОБА_7 та ОСОБА_6 підтримали подані апеляційні скарги в повному обсязі, посилаючись на доводи, викладені в них. Представник ТОВ «Чорнобильавтосервіс» ВдовиченкоО.М. заперечував проти задоволення апеляційних скарг, посилаючись на законність та обґрунтованість ухваленого судом рішення. Позивач ОСОБА_8 в судове засідання повторно не з'явився, про час та місце судового засідання повідомлявся відповідно до вимог закону.

Неявка позивача в судове засідання не унеможливлює встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи за його відсутності.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційних скарг, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого судом рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 30 березня 2009 року між ОСОБА_8 (пайовик) та ТОВ «Чорнобильавтосервіс» (замовник) було укладеного договір часткової (пайової) участі.

За умовами даного договору ОСОБА_8 зобов'язувався одержати дозвіл на виконання будівельних робіт та сплатити пайовий внесок - 250 000 грн. у діяльність, яка спрямована на впорядкування площ об'єкту, технічне переоснащення, покращення умов експлуатації, підвищення техніко-економічного рівня, капітальний ремонт об'єкту, яким згідно п.2.1. договору є нежитловим приміщенням загальною площею 306,4 кв.м., що розташоване у м. Києві за адресою: АДРЕСА_1, з усіма його приналежностями, в тому числі інженерними мережами і комунікаціями.

Згідно п.1.5. договору - після завершення проекту замовник та пайовик окремо набувають право власності на відповідні частини об'єкту, в розмірі та в порядку, визначеному в статті 6 цього договору, зокрема ОСОБА_8 має набути право власності на 61,28 кв.м. площі об'єкту.

В позові ОСОБА_8 посилається на ті обставини, що відповідач не надавав йому можливості виконати зобов'язання по договору, не повідомив його про завершення будівельних робіт.

Відповідно до копії листа, 25.06.2013 року ОСОБА_8 направив на адресу директора ТОВ «Чорнобильавтосервіс» вимогу про передачу йому у власність частину об'єкта, як то передбачено умовами Договору від 30 березня 2009 року.

Згідно відповіді від 27.06.2013 року на вимогу від 25.06.2013 року слідує, що ТОВ «Чорнобильавтосервіс» вимоги ОСОБА_8 не визнає, вважає, що результатом реалізації проекту є набуття ТОВ «Чорнобильавтосервіс» права власності на весь об'єкт та вимагає розірвати Договір часткової (пайової) участі від 30 березня 2009 року.

Суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_8 свої зобов'язання за договором від 30.03.2009 року щодо внесення грошових коштів в сумі 250000,00 грн. не виконав, як не виконав і зобов'язання щодо одержання дозволу на виконання будівельних робіт, в тому розірвав зазначений договір. В цій частині рішення суду не оскаржується.

Але, взявши до уваги те, що 13.10.2013 між ТОВ «Комбек» та ТОВ «Чорнобильавтосервіс» був підписаний договір про передачу списаного с балансу ТОВ «Комбек» торгівельного павільйону (паспорт НОМЕР_1), що розташований за адресою АДРЕСА_1 ТОВ «Чорнобильавтосервіс» в свою чергу прийняв даний павільйон та поставив його на свій баланс (а.с.57), взявши до уваги лист Головного управління земельних ресурсів від 21.11.2011 № 03-459/1524 в якому зазначається, що земельна ділянка, розташована за адресою: АДРЕСА_1, площею 240.91 кв. м. обліковується за ТОВ «Чорнобильавтосервіс» (а.с.69), взявши до уваги данні державного земельного кадастру, відповідно до яких станом на 08.11.2007 року ТОВ «Чорнобильавтосервіс» не оформлювало за собою право власності на дану земельну ділянку ( а.с.70), взявши до уваги дані Технічного паспорту складеного Комунальним підприємством «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна» 21.02.2011 року нежитлове приміщення, за адресою: АДРЕСА_1 складається з: літера «А»: 1- основна - 112,7кв.м., 2- основна - 146,2 кв.м., 3- підсобна-47,5кв.м.. загальна площа 306,4 кв.м., взявши до уваги Висновок №14 за результатами проведення будівельно-технічного дослідження, складений 11 червня 2013 року ТОВ «Центр правової допомоги «Правозахист», відповідно до якого величина будівельної готовності спірної нежитлової будівлі розташована на земельній ділянці кадастровий номер НОМЕР_2), яка обліковується за ТОВ «Чорнобильавтосервіс» становить 100% суд першої інстанції визнав за ТОВ «Чорнобильавтосервіс» право власності на зазначене нежиле приміщення.

Колегія суддів не погоджується з рішенням суду, в частині визнання за ТОВ «Чорнобильавтосервіс» право власності на нежитлове приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 виходячи з наступного.

Так,рішенням суду першої інстанції встановлено, що ТОВ «Комбек» передало ТОВ «Чорнобильавтосервіс» списаний з балансу Павільйон на підставі договору від 03.10.2005 (а.с. 57). Зі змісту договору вбачається, що від імені ТОВ «Комбек» він підписаний директором Товариства ОСОБА_13.

Однак, як встановлено судом апеляційної інстанції ТОВ «Комбек» не було власником Павільйону, а лише орендувло його у ОСОБА_13 на підставі договору оренди № 11 від 20.07.1996 року. Право власності ОСОБА_13, на момент укладення договору оренди, підтверджувалося договором № 48 купівлі-продажу Павільйону від 16.07.1996р.

18.09.2008року ОСОБА_7 купив Павільйон у ОСОБА_13, про що між сторонами було укладено нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу, в момент укладення якого нотаріусом перевірено особи продавця та покупця, їх повноваження та правовстановлюючий документ про право власності ОСОБА_13 на зазначений Павільйон.

Судом апеляційної інстанції в якості свідка був допитаний ОСОБА_13, який показав суду, що він дійсно був власником павільйону ( фактично це була нерухома будівля). В 1996 році він передавав цю будівлю (павільйон) в оренду ТОВ «Комбек», потім продав його ОСОБА_5 Свідок послався на те, що павільйон був побудований як нерухоме майно та знаходився за адресою, яка зазначена в договорі купівлі-продажу, павільйон і зараз знаходиться на тому ж місці. Як директор ТОВ «Комбек» він не передавав ТОВ «Чорнобильавтосервіс» зазначений павільйон і договір про це з ТОВ «Чорнобильавтосервіс» не укладав та не підписував.

Частиною 2 статті 319 ЦК України, передбачено, що дії щодо майна, які не суперечать закону має право вчиняти власник.

Таким чином, власником павільйону був ОСОБА_13, ТОВ «Комбек» не було власником павільйону і не могло передавати його ТОВ « Чорнобильавтосервіс» в 2013 році.

Визнання судом першої інстанції права власності на об'єкт нерухомості за ТОВ «Чорнобильавтосервіс» призвело до незаконної зміни власника майна - ОСОБА_5 без залучення його до участі у справі. Дане рішення суду та факти встановлені ним,

тягнуть за собою втрату ОСОБА_5 права власності на майно.

Більше того, навіть якщо взяти до уваги те, що суд першої інстанції не мав змоги встановити, що власником майна є ОСОБА_5, поза увагою суду залишилися інші факти, які вказують на недоведеність вимог ТОВ « Чорнобильавтосервіс» про набуття ним права власності на Павільйон.

Так, законодавством не передбачено такого правочину та форми договору, як списання майна з балансу.

Відповідно до п. 9.1. Положення з бухгалтерського обліку необоротних активів бюджетних установ, заресстроване в Мінюсті 18.07.2013 за № 1214/23746, необоротний актив перестає визнаватися активом (списується з балансу) у разі його вибуття внаслідок продажу, ліквідації, безоплатної передачі, нестачі, остаточного псування або інших причин невідповідності критеріям визнання активом.

Таким чином, дія щодо списання майна є бухгалтерською операцією. Цій операції повинен передувати відповідний правочин, який тягне за собою юридично значимі наслідки. Для того, щоб списати майно з балансу Товариства, це майно повинно знаходитись на балансі Товариства.

Договором про списання Павільйону передбачено, що приймання-передача Павільйону здійснюється на підставі акту приймання-передачі (п.1.3.), після підписання якого між сторонами має відбутися розрахунок (п. 3.1.).

Відповідно до ч.1 ст.334 ЦК України, право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом.

В матеріалах справи відсутній акт приймання-передачі Павільйону. ТОВ «Чорнобильавтосервіс» не довів факт прийняття майна та розрахунку за нього.

Незважаючи на це суд першої інстанції визнав встановленим факт прийняття у власність Павільйону та взяття його на баланс ТОВ «Чорнобильавтосервіс», хоча ця обставина не була доведена.

До того ж, Договір про списання Павільйону укладений до проведення державної реєстрації ТОВ «Чорнобильавтосервіс», що підтверджується матеріалами справи (а.с.13, 52, 53 57), що також вказує на неналежність зазначеного доказу у справі.

Таким чином, рішенням суду першої інстанції помилково встановлено факт передачі ТОВ «Комбек» ТОВ «Чорнобильавтосервіс» Павільйону.

Відповідно до вимог ст.392 ЦК України,власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Як вбачається з матеріалів справи, між ТОВ «Чорнобильавтосервіс» та ОСОБА_8 наявні зобов'язальні правовідносини, які виникли із договору часткової (пайової) участі від 30.03.2009. Ймовірні речові права ТОВ «Чорнобильавтосервіс» на Павільйон не оспорювалися учасниками судового розгляду, а тому не підлягали захисту шляхом визнання права власності на майно. Право яке не виникало не може бути захищене у спосіб передбачений ст. 392 ЦК України.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_3 є фізичною особою-підприємцем і він орендував павільйон загальною площею 306,4 м2 за адресою: АДРЕСА_1 (далі - орендоване приміщення, Павільйон) у ТОВ «Чорнобильавтосервіс» з 2010 року.

Як зазначає ОСОБА_3, в орендованому ним приміщенні в квітні 2011 року сталася пожежа, наслідки якої він ліквідував в липні 2011 року за свій рахунок, витративши на це понад 200000 грн., суд першої інстанції встановив, що спірне нежиле приміщення було побудоване ТОВ «Чорнобильавтосервіс».

З копій судових рішень, які містяться в матеріалах справи, вбачається, що існує спір між ОСОБА_3 та ТОВ «Чорнобильавтосервіс» щодо орендованого майна

(Павільйону за адресою: АДРЕСА_1) та вкладених ОСОБА_3 в його відновлення коштів. Суд розглянув справу без участі ОСОБА_3, ухвалив рішення про визнання за ТОВ «Чорнобильавтосервіс» права власності на нежитлове приміщення, чим вирішив питання про права та обов'язки ОСОБА_3 щодо спірного приміщення та вкладених ним коштів в відновлення даного приміщення.

Посилання представника ТОВ «Чорнобильавтосервіс» на ту обставину, що у нежилого приміщення, на яке суд визнав за Товариством право власності і у металевого розбірного павільйону, який купив ОСОБА_5 у ОСОБА_13 різні адреси, а саме, «АДРЕСА_1» і «АДРЕСА_2», а тому йдеться про різні об'єкти, колегія суддів не бере до уваги, оскільки відповідно до відповіді Департаменту містобудування та архітектури Департамент в установленому порядку не присвоював поштової адреси: «АДРЕСА_1» і «АДРЕСА_2». Відповідно до п.4.21 Положення, адреса вважається присвоєною з моменту внесення її до реєстру адрес, який є складовою частиною містобудівного кадастру. Інформація щодо зазначеної поштової адреси в містобудівному кадастрі відсутня. Крім того, свідок ОСОБА_13 показав суду, що придбаний ним павільйон був фактично нерухомим майном і будь - якого іншого нерухомого майна поряд з цим приміщенням не знаходиться. Підтвердив дану обставину і апелянт ОСОБА_3 А тому, колегія суддів дійшла висновку про те, що йдеться про одне й теж саме майно.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції скасовує рішення суду першої інстанції,в частині задоволення зустрічного позову ТОВ «Чорнобильавтосервіс» про визнання права власності на нежиле приміщення та ухвалює нове рішення, в цій частині, яким відмовляє ТОВ «Чорнобильавтосервіс» у задоволенні зустрічних позовних вимог про визнання права власності на нежитлове приміщення. В іншій частині рішення суду першої інстанції не оскаржується.

У відповідності до вимог ст.88 ЦПК України, суд стягує з ТОВ «Чорнобильавтосервіс» на користь ОСОБА_3 та ОСОБА_5 судові витрати по сплаті судового збору, понесені ними у зв'язку з подачею апеляційних скарг на рішення суду у розмірі по 1515,50 грн. кожному.

Висновки колегії суддів відповідають фактичним обставинам справи та наявним у справі доказам.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.2 ч.1 ст. 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційні скарги Фізичної особи - підприємця ОСОБА_3, особи, яка не брала участі у справі ОСОБА_5 задовольнити.

Рішення Подільського районного суду м.Києва від 22 жовтня 2013 року, в частині визнання за Товариством з обмеженою відповідальністю «Чорнобильавтосервіс» права власності на об'єкт нерухомого майна - нежитлове приміщення, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 скасувати та ухвалити, в цій частині, нове рішення наступного змісту.

Товариству з обмеженою відповідальністю «Чорнобильавтосервіс» відмовити у задоволенні зустрічного позову про визнання за Товариством з обмеженою відповідальністю «Чорнобильавтосервіс» права власності на об'єкт нерухомого майна - нежитлове приміщення, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Чорнобильавтосервіс» на користь ОСОБА_3 судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1515,50 грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Чорнобильавтосервіс» на користь ОСОБА_5 судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1515,50 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий:

Судді: