Справа № 127/5004/15-ц
Провадження № 2/127/2733/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.06.2015 Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого Овсюка Є.М.

при секретарі Олійник І.Ю.

розглянувши в відкритому судовому засідання в м. Вінниці справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод та вселення в будинок,-

ВСТАНОВИВ:

19 березня 2015 р. ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, яким просив зобовязати відповідача усунути перешкоди в користування ним будинком, що знаходиться за адресою м. Вінниця, вул. Щукіна, 1 шляхом вселення його в будинок та передачі йому ключів від будинку.

В позові зазначає, що народився і жив в даному будинку до 1980 р. Так як будинок був аварійним, то разом з батьками перейшов проживати в батьківську квартиру по вул. Літвиненко в м. Вінниці, в якій проживав до 1982р., а потім був призваний до лав Радянської армії, де відбував службу до 1984 р.

Повернувшись зі служби він разом з батьками почав будівництво поруч зі старим аварійним нового будинку, приймаючи участь як фізичною силою, так і коштами. Зазначений будинок будувався до 1990 р., в цей час він одружився і став проживати з дружиною в старому будинку. В подальшому, після закінчення будівництва нового будинку він з дружиною переїхав проживати до батьків дружини за адресою м. Вінниця, Хутір Шевченко, вул. Продольна, 13/1. Пізніше його дружина виїхала на роботу в Італію і там залишилась проживати. Він з нею розірвав шлюб і уклав шлюб з іншою жінкою, з якою проживає в її квартирі за адресою АДРЕСА_1.

Оскільки будинок по вул. Щукіна, 1 в м. Вінниця побудований ним разом з батьками за рахунок спільної праці та коштів, вважає, що цей будинок належить йому і батькам на праві спільної сумісної власності, а тому він має право безперешкодно користуватись зазначеним будинком, як один із співвласників і вправі вимагати усунення будь-яких перешкод у здійсненні ним свого права.

В судовому засіданні позивач і його представник підтримали позов, обґрунтовуючи його викладеними в ньому обставинами.

Представник відповідача ОСОБА_3 позов не визнав, вказавши, що його син позивач по справі немає ніякого права вимагати усунення перешкод про вселення його в будинок і передачі ключів від нього, так як ніякої участі в будівництві будинку, а тим більше виділення на будівництво коштів не приймав, цей будинок йому не належить і ніколи не планувалось при його будівництві, що він буде користуватися цим будинком, оскільки син мав і має інше житло.

Заслухавши пояснення сторін і їх представників, дослідивши матеріали справи, допитавши свідків, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову приймаючи до уваги наступне.

По справі встановлено, що сім'я ОСОБА_3, в тому числі ОСОБА_1 проживали в ІНФОРМАЦІЯ_1. Будинок прийшов до аварійного стану, в звязку з чим ОСОБА_3 звернувся з заявою до виконкому Вінницької міської ради народних депутатів про виділення йому додатково в користування частини земельної ділянки для можливості будувати новий жилий будинок замість існуючої частини старого. Ця заява була задоволена і рішенням виконкому Вінницької міської ради народних депутатів №322 від 22.05.1980 р. закріплено за домоволодінням ОСОБА_3 частини земельної ділянки площею 155 кв. м. для будівництва нового будинку. Актом від 10.06.1980 р. ОСОБА_3 відведено в натурі виділену земельну ділянку.

На зазначеній земельній ділянці ОСОБА_3 і ОСОБА_2 побудували новий будинок, який прийнято в експлуатацію власником якого зазначено ОСОБА_2. Частина старого будинку, який прийшов в аварійний стан і підлягав знесенню зі згоди виконкому міської ради переобладнаний під сарай.

ОСОБА_1 в позові зазначає, що цей будинок будувався спільно за рахунок його з батьками коштів і їх спільної праці на будівництві і тому цей будинок являється «сімейною власністю», тобто власністю всіх або більшості осіб, які проживають однією сім'єю. Ці твердження позивача про сумісну сімейну власність, про особисту участь у будівництві, про виділення на будівництво коштів з його сторони, являються голослівними і не підтверджені жодними документальними доказами.

Відповідно до ч.2, 3 ст.10 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь в справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Відповідно до ч.2-4 ст.60 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

По даній справі у сторін виник спір стосовно права ОСОБА_1 на проживання в будинку, як спільно побудованого ним з батьками за спільні кошти і спільною роботою. Як видно з матеріалів справи тривалість будівництва будинку до введення його в експлуатацію склала приблизно десять років. За цей тривалий час позивач, якщо він як стверджує приймав участь у будівництві своєю фізичною працею, а особливо коштами мав би переконливі докази цієї участі, але жодного документального підтвердження, що ОСОБА_4 під час будівництва заказував будь-які будівельні матеріали, чи перевозив їх на місце будівництва немає. Як зазначив позивач в судовому засіданні документального підтвердження його участі у будівництві він не має і він вважає, що цю участь можуть підтвердити свідки.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 підтвердили, що дійсно бачили, як ОСОБА_4 працював при будівництві нового будинку у своїх батьків, але як часто він це робив їм не відомо, як і не відомо чи надавав він на будівництво свої кошти.

Свідок ОСОБА_8 і ОСОБА_9 навпаки в судовому засіданні показали, що у сусідів ОСОБА_1 ніколи не бачили на будівництві ОСОБА_1.

Отже, переконливих доказів що спірний будинок будувався за кошти і за рахунок фізичної праці позивача ОСОБА_1 суду не надано і таким чином позивач бажає примусово вселитися в будинок право власності на який не має і чиє право власності не оспорює, так як в позові не ставить питання про визнання за ним права власності, як одного із співвласників на спірний будинок.

Відповідно до ст. 41 Конституції України право приватної власності є непорушним. Право приватної власності набувається в порядку визначеному законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Посилання позивача на те, що це сімейна власність безпідставне так як на час будівництва і прийняття будинку в експлуатацію ОСОБА_1 не проживав з батьками однією сім'єю, не був членом сім'ї власника житлового будинку, так як проживав окремо і мав свою сім'ю, а тому посилання його на те, що він член сім'ї власника житла, який проживає разом з ними в будинку, що належить власнику має право на вселення є безпідставним і спростовується матеріалами справи.

Суд приймає до уваги, що між ОСОБА_1 і його дружиною ОСОБА_10 з однієї сторони і ОСОБА_3 і ОСОБА_2 з іншої сторони склались вкрай напружені відносини стосовно користування спірним будинком, що дійшло до фізичних погроз і дій з боку позивача і його дружини, що призвело до того, що відповідач ОСОБА_2 звернулась до УМВС України про кримінальне правопорушення скоєне стосовно неї. Як зазначається у відповіді УМВС 23.05.2013 р. заява ОСОБА_2 про нанесення їй тілесних ушкоджень зареєстрована в єдиному реєстрі досудових розслідувань за №0002311 (а.с.37).

Таким чином, спільне проживання позивача з батьками при існуючих стосунках є неможливим.

З врахуванням наведеного, суд не вбачає підстав для задоволення позову. Судових витрат понесених відповідачем по справі немає.

Суд керуючись Конституцією України, ст.ст. 15, 16, 321, 391 ЦК України, ст.ст. 10, 57-60, 88, 212-215, 218,-

ВИРІШИВ:

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_11 про усунення перешкод в користуванні житловим будинком та вселення в будинок - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом 10 днів з дня його проголошення.

Суддя: