Справа № 638/3758/15-ц
Провадження № 2/638/3334/15
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 вересня 2015 року м. Харків

Дзержинський районний суд міста Харкова у складі:

головуючого - судді - Цвіри Д.М.

при секретарі Мазурік М.О., Ільченко В.Р., Подпрядовій В.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , приватного акціонерного товариства «Регіональна телемовна компанія «Тоніс-Центр» про захист честі, гідності та ділової репутації, відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:
Позивач звернувся до суду з позовом, до ОСОБА_2 , приватного акціонерного товариства «Регіональна телемовна компанія «Тоніс-Центр» , в якому просив суд визнати недостовірною інформацію наступного змісту: «До этого он ( ОСОБА_3 ) работал в исполнительной службе, в Киевской и Дзержинской, после чего был уволен из-за каких-то коррупционных конфликтов с руководством», поширену ОСОБА_2 в телевізійній трансляції від 07.03.2015 року на Харківському регіональному каналі «7-й канал», яку здійснювало Приватне акціонерне товариство «Регіональна телемовна компанія «Тоніс-Центр», та яку було опубліковано Комунальним підприємством "Газета "Харьковские известия" Харківської міської ради 07.03.2015 року на веб-сайті http://izvestia/kharkiv.ua|tv-proekty|hi|1596|1182158.html у статті під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_1 »;

- зобов`язати Приватне акціонерне товариство «Регіональна телемовна компанія «Тоніс-Центр» спростувати недостовірну інформацію наступного змісту: «До этого он ( ОСОБА_3 ) работал в исполнительнои службе, в Киевской и Дзержинской, после чего был уволен из-за каких-то коррупционных конфликтов с руководством» шляхом оголошення диктором по телебаченню на Харківському регіональному каналі «7-й канал» резолютивної частини судового рішення не пізніше одного місяця з дня набрання судовим рішенням законної сили без будь-якого редагування тексту судового рішення та надання коментарів щодо нього;

- заборонити Приватному акціонерному товариству «Регіональна телемовна компанія «Тоніс-Центр» ротацію в будь-яких ефірах на Харківському регіональному каналі «7-й канал» відеоролику (відео сюжету) із недостовірною інформацією наступного змісту: «До этого он ( ОСОБА_3 ) работал в исполнительной службе, в Киевской и Дзержинской, после чего был уволен из-за каких-то коррупционных конфликтов с руководством», поширену ОСОБА_2 , в тому числі заборонити його копіювання та передачу будь-яким іншим засобам масової інформації;

- стягнути солідарно з ОСОБА_2 та Приватного акціонерного товариства «Регіональна телемовна компанія «Тоніс-Центр» на користь ОСОБА_1 завдану моральну шкоду в розмірі 1,00 грн.;

- стягнути на користь ОСОБА_1 з ОСОБА_2 та Приватного акціонерного товариства «Регіональна телемовна компанія «Тоніс-Центр» судові витрати, розподіливши їх у відповідності до ст. 88 ЦПК України.

Свої вимог обґрунтовує тим, що 07.03.2015 р. на Харківському регіональному телеканалі «7-й канал» було показано сюжет про реформу МВС в Україні. В даному сюжеті серед інших осіб свій коментар надав представник громадської організації «Громадський контроль діє» Романн Линник, який зазначив наступне : «Немає інструменту контролю збоку громадських об`єднань, громадськості за кадровим призначенням, за діяльністю правоохоронних органів. Тож призначити на керівні посади можна кого завгодно. Зокрема наразі обурює новий голова Дзержинського райввіділу міліції Едуард Вербінець. Це боєць харківського батальону «Східний корпус». То, что он там воевал и за эти заслуги его назначили. До этого он работал в исполнительной службе, в Киевской и Дзержинской, после чего был уволен из-за каких-то коррупционных конфликтов с руководством. И вот возникает вопрос-откуда такое кадровое назначение? Адвокатський досвід не міліцейський, тому така людина не може очолювати райвідділ».

Поширена серед іншого інформація: «До этого он работал в исполнительной службе, в Киевской и Дзержинской, после чего был уволен из-за каких-то коррупционных конфликтов с руководством» є у своїй більшості недостовірною та такою, що не відповідає дійсності. ОСОБА_1 ніколи не працював у Дзержинській виконавчій службі. З трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 від 17.09.2003 р. вбачається, що він працював на різних посадах у відділі Державної виконавчої служби Орджонікідзевського району м. Харкова (згодом ВДВС Орджонікідзевського районного управління юстиції м. Харкова, ДВС в Орджонікідзевському районі м. Харкова), Державної виконавчої служби у Жовтневому районі м. Харкова (згодом - Жовтневий ВДВС Харківського міського управління юстиції) та Київському відділі державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції. За таких обставин, інформація про те, що позивач працював у Дзержинській виконавчій службі не відповідає дійсності та є недостовірною.

Також недостовірною та такою, що не відповідає дійсності є інформація, поширена відповідачами, про те, що позивача було звільнено з займаних посад через якісь корупційні конфлікти із керівництвом. 16.03.2015 р., на заяву позивача, було надано лист за підписом начальника УІАЗ ГУ МВС України в Харківській області Узлова Д.Ю. № 8/6-В-9 від 16.03.2015 р., з якого вбачається, що станом на 13.03.2015 р. за результатами перевірки інформації у відношенні ОСОБА_1 немає. Крім того, надано довідку за формою ІП-1 серії РАХ № 505783, відповідно до якої, за обліками МВС ОСОБА_1 на території України станом на 12.03.2015 р. до кримінальної відповідальності не притягується, не знятої чи не погашеної судимості не має та в розшуку не перебуває. Додатково відсутність будь-яких корупційних діянь збоку позивача підтверджує факт, що наказом ГУМВС України в Харківській області № 94 о/с від 02.03.2015 р. ОСОБА_1 призначено на посаду начальника Дзержинського РВ ГУМВС України в Харківській області . Однією з багатьох вимог для заняття даної посади є відсутність у особи, що претендує на дану посаду, судимості.

З останнього місця роботи, у Київському ВДВС ХМУЮ, позивача було звільнено 08.11.2010 р. за власним бажанням у відповідності до ст. 38 КЗпП України, на підставі наказу ГУЮ у Харківській області № 472/3 від 08.11.2010 р., що підтверджується відповідним записом у трудовій книжці.

На підставі рішення Полтавської обласної кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури за № 1 від 13.01.2011 р. позивачу видано свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю № 869 від 13.01.2011 р. Відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону України «Про адвокатуру», який був чинний на момент складання позивачем кваліфікаційного іспиту, адвокатом не може бути особа, яка має судимості.

Поширена відповідачами недостовірна інформація створює у оточуючих враження про позивача, якій обіймає посаду начальника Дзержинського РВ ХМУ ГУМВС України у Харківській області, як про особу, причетну до корупційних діянь. Тобто про особу, яка не має ані морального, ані законного права обіймати таку посаду та служити народові України. Дана обставина дискредитує честь, гідність та ділову репутацію позивача як офіцера органів внутрішніх справ, основним професійним завданням якого є захист життя, здоров*я, прав і свобод громадян, власності, природнього середовища, інтересів суспільства і державних від протиправних посягань. Поширена недостовірна інформація принижує честь і гідність позивача і як громадянина, і як офіцера органів внутрішніх справ. Неоднозначність думки та розмови друзів, колег та оточуючих позивача людей з приводу поширеної недостовірної інформації погано впливають на його моральний стан та задають моральних страждань.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовну заяву, надав пояснення відповідно до позовної заяви та просив задовольнити позов.

Представник відповідач ПАТ «Регіональна телемовна компанія «Тоніс-Центр» в судовому засіданні визнала позов та пояснила, що дійсно представником громадської організації Линник Р.В. було надано коментар. У разі задоволення позову, інформація буде спростована.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи, повідомлявся вчасно та належним чином, про що свідчать повідомлення про вручення поштового відправлення та заява ОСОБА_2 від 24.09.2015 р. (отримана електронною поштою) про перенесення дати розгляду справи. Оскільки відповідачем, неодноразово було подано заяви про перенесення дати розгляду справи без надання документів в підтвердження поважних причин неявки, суд розцінює ці заяви як неналежне виконання процесуальних обов`язків, зловживання правами та затягуванням розгляду справи. Крім того, у зв`язку з неявкою відповідача ОСОБА_4 в судові засідання, суд позбавлений можливості розглянути вимоги викладені ОСОБА_2 у запереченнях, заяву про відвід всьому складу суду, заяву про залучення до справи третіх осіб та клопотання про виклик свідків.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача та представника відповідача ПАТ «Регіональна телемовна компанія «Тоніс-Центр», дослідивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань (стаття 34).

З п.п. 21,22 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27.02.2009 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» вбачається, що при поширенні недостовірної інформації стосовно приватного життя публічних осіб вирішення справ про захист їх гідності, честі чи ділової репутації має свої особливості. Суди повинні враховувати положення Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації (далі - Декларація), схваленої 12 лютого 2004 року на 872-му засіданні Комітету Міністрів Ради Європи, а також рекомендації, що містяться у Резолюції 1165 (1998) Парламентської Асамблеї Ради Європи про право на недоторканість приватного життя.

Зокрема, у названій Резолюції зазначається, що публічними фігурами є особи, які обіймають державні посади і (або) користуються державними ресурсами, а також усі ті, хто відіграє певну роль у суспільному житті (у галузі політики, економіки, мистецтва, соціальній сфері, спорті чи в будь-якій іншій галузі).

У статтях 3, 4, 6 Декларації вказується, що оскільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися "виставити" себе на публічне політичне обговорювання, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. При цьому зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами.

У зв`язку з цим, межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати.

Наведені у статті 42 Закону України «Про друковані засоби масової інформації, (пресу) в Україні» підстави звільнення від відповідальності за публікацію недостовірної інформації, яка порушує особисті немайнові права або являє собою зловживання свободою діяльності друкованих засобів масової інформації та правами журналіста, є вичерпними, а тому розширеному тлумаченню чи вільному редагуванню не підлягають.

При цьому в зазначених випадках засоби масової інформації звільняються лише від обов`язку щодо відшкодування збитків та моральної шкоди. Оскільки спростування поширеної недостовірної інформації не є способом цивільно-правової відповідальності, бо не має компенсаційного та майнового характеру, то на засоби масової інформації може бути покладено обов`язок опублікувати спростування.

Крім того, відповідно до частини другої статті 302 ЦК України фізична особа, яка поширює інформацію, отриману з офіційних джерел (інформація органів державної влади, органів місцевого самоврядування, звіти, стенограми тощо), не зобов`язана перевіряти її достовірність та не несе відповідальності в разі її спростування. При цьому фізична особа, яка поширює інформацію, отриману з офіційних джерел, зобов`язана робити посилання на таке джерело.

Зі змісту ст.ст. 3, 4, 6 Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації, схваленої 12 лютого 2004 року на 872-му засіданні Комітету Міністрів Ради Європи вбачається, що оскільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися «виставити» себе на публічне політичне обговорювання, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. При цьому зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами.

У зв`язку з цим, межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати (п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27 лютого 2009 року).

Оскільки, позивач займає посаду начальника Дзержинського РВ ХМУ ГУМВС України, то він є публічною особою, у зв`язку з чим підлягає ретельному громадському контролю і потенційно може зазнати гострої та сильної громадської критики з приводу того, як він виконував або виконує свої функції.

Рішенням Європейського суду від 23 червня 2009 року у справі «Бодрожич та Вуїін проти Сербії» вказано, що свобода вираження поглядів, яка захищена ч. 1 ст. 10 Конвенції утворює одну із фундаментальних цінностей у демократичному суспільстві. Причому, це стосується не лише тієї «інформації» чи «ідей», які «приємно» отримувати та які не є образливими, а також тих, які є шокуючими чи такими, що викликають занепокоєння. При цьому, суд зауважив, що приватні особи «роблять себе відкритими» для «публічної перевірки» тоді, коли виступають на «арену публічних дебатів».

Рішенням Європейського суду від 29 червня 2005 року у справі «Соколовські проти Польщі» зазначено, що відповідно до усталеної практики Суду за ч. 2 ст. 10 Європейської конвенції з прав людини можливості обмеження політичної дискусії, дебатів з питань суспільного інтересу є мізерним, адже свобода вираження поглядів утворює одну із важливих засад демократичного суспільства та є основною умовою для його прогресу і самореалізації кожної особи.

Позивач, будучи публічною особою, мав би усвідомити, що він самостійно та свідомо відкриває себе для критики, яка у демократичному суспільстві може цілком правомірно здійснюватись у формі, яка не є обов`язково приємною для позивача, навіть, шокуючою.

Крім того, статтею 64 Закону України «Про телебачення і радіомовлення» передбачений порядок спростування недостовірної інформації. Зокрема, громадянин вправі вимагати від телерадіоорганізації спростування поширених у її програмі чи передачі відомостей, які не відповідають дійсності та/або принижують честь і гідність особи. При цьому, така заява з вимогою спростування має бути подана до телерадіоорганізації у письмовій формі протягом 14 днів з дня поширення таких відомостей з письмовим повідомленням про це Національної ради, яка розглядається телерадіоорганізацією у семиденний строк з дня її надходження, якщо інше не передбачено законодавством України. Матеріали справи не містять доказів щодо звернення позивачем з заявою у такому порядку.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 27, 212-215 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:
В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , приватного акціонерного товариства «Регіональна телемовна компанія «Тоніс-Центр» про захист честі, гідності та ділової репутації, відшкодування моральної шкоди- відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Харківської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду у 10 денний строк з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя- Д.М.Цвіра