Справа №468/223/15-ц 22.09.2015 22.09.2015 22.09.2015
Провадження №22-ц/784/2271/15
Справа № 468/223/15-ц Головуючий у 1-й інстанції Янчук С.В.
Провадження № 22ц-784/2271/15 Доповідач апеляційного суду ОСОБА_1
Рішення

Іменем України

22 вересня 2015 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого Кушнірової Т.Б.,

суддів: Яворської Ж.М., Темнікової В.І.,

при секретарі Богуславській О.М.,

за участю:

- позивачки ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою

приватного підприємства «АгроДон»

на рішення Баштанського районного суду Миколаївської області від 29 липня 2015 року

за позовом

ОСОБА_2 до приватного підприємства «АгроДон»

про

стягнення заборгованості по орендній платі,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2015 року ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до приватного підприємства (далі- ПП «АгроДон») про стягнення заборгованості по орендній платі.

Позивачка зазначала, що вона є власником земельних ділянок площею 7,31га та 7,35га, які розташовані на території Баштанського району Миколаївської області, та призначені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

У 2010 році за усною домовленістю передала в користування вказані земельні ділянки відповідачу. До 2013 року отримувала орендну плату за користування цими земельними ділянками. В серпні 2013 року звернувшись до відповідача з проханням повернути їй земельні ділянки, дізналася, що існують договори оренди вказаних земельних ділянок, укладені між нею та відповідачем на 10 років, які вона не підписувала.

У звязку з цим, рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 16 червня 2014 року, визнано недійсними договори оренди земельних ділянок площею 7,35 га та 7,31 га, укладених 01 грудня 2010 року між ОСОБА_2 та ПП «АгроДон».

Посилаючись на те, що відповідач незаконно користувався належними їй земельними ділянками після визнання недійсними договорів і повернув лише у вересні 2014 року, позивачка з урахуванням уточнених позовних вимог, просила стягнути з відповідача 4 184 грн. 84 коп. в рахунок оплати за самовільне користування земельними ділянками, взявши в основу розрахунок розміру орендної плати за 2014 рік, визначеної договором оренди від 01 грудня 2010 року.

Рішенням Баштанського районного суду Миколаївської області від 29 липня 2015 року позов ОСОБА_2 завдоволено.

Постановлено стягнути з ПП «АгроДон» на користь ОСОБА_2 3 350 грн. за користування земельними ділянками за 2014 рік.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі ПП «АгроДон» просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким в позові відмовити, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що вона підлягає задоволенню із наступних підстав.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що укладений між сторонами договір оренди є розірваним з 2014 року, і правових підстав для користування земельними ділянками після спливу цього строку у відповідача не було. Вважаючи незаконним заняття відповідачем у 2014 році земельних ділянок позивачки, суд на підставі Закону України «Про оренду землі», положень ст..526,610,615 ЦК України дійшов висновку про наявність підстав для стягнення коштів.

Проте, з таким висновком суду погодитись не можна.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 є власником земельних ділянок площею 7,31 га та 7,35 га, розташованих на території Привільненської сільської ради Баштанського району Миколаївської області.

01 грудня 2010 року ПП «АгроДон» уклало з ОСОБА_2 два договори оренди вказаних земельних ділянок.

Рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 16 червня 2014 року, зазначені вище договори оренди визнано недійсними.

Обгрунтовуючи позовні вимоги, позивачка посилалася на те, що спірні земельні ділянки повернуті їй лише у вересні 2014 року, тоді як дія договорів оренди припинилася з 16 червня 2014 року. Тому правових підстав для користування земельною ділянкою після спливу цього терміну у відповідача не було. Вважаючи таке використання землі самовільним із врахуванням положень ст.. 216 ЦК України, просила позов задовольнити.

Відповідно до ч. 1 ст.216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Якщо у зв'язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною (ч. 2 ст. 216 ЦК України).

Відповідно до п. 2 Порядку визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам, що затверджений Постановою Кабінету Мінінстрів України від 19 квітня 1993 року № 284, розмір збитків визначається комісіями, створеними Київською та Севастопольською міськими, районними державними адміністраціями, виконавчими комітетами міських (міст обласного значення) рад.

Вирішуючи спір, та покладаючи в основу свого рішення розрахунок збитків за користування земельною ділянкою розмір орендної плати за 2014 рік на підставі договору оренди, який був визнаний судом недійсним, суд не звернув уваги на вказаний Порядок визначення розміру збитків, як наслідок дійшов помилкового висновку про стягнення збитків у заявленому позивачем розмірі.

Посилання суду першої інстанції на положення Закону України «Про оренду землі», положень ст..526,610,615 ЦК України, є також помилковими, оскільки дія цих правових норм на спірні правовідносини не розповсюджується.

За наведених обставин, оскаржуване рішення суду на підставі п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Керуючись статтями 303, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу приватного підприємства «АгроДон»задовольнити.

Рішення Баштанського районного суду Миколаївської області від 29 липня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення.

В позові ОСОБА_2 до приватного підприємства «АгроДон» про стягнення заборгованості по орендній платі, відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий

Судді