Справа № 758/7400/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 лютого 2015 року Подільський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді - Декаленко В. С. ,

при секретарі - Кравцовій Ю. В.,

за участю:

представника позивача - Бабич О.В.

представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_2, Відділу державної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції у м. Києві про звільнення майна з-під арешту, суд,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про звільнення майна з-під арешту, мотивуючи свої вимоги тим, що 04.10.2005 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 було укладено Договір про надання споживчого кредиту № 126-27/10-2005М, відповідно до умов якого ОСОБА_2 отримав від банку кредит у сумі 45 000,00 дол. США, який зобов'язувався повернути у повному обсязі в строк до 04.10.2012 року або достроково зі сплатою процентів за користування кредитом. Однак в порушення умов договору Позичальник свої зобов'язання належним чином не виконав, внаслідок чого у нього перед Банком виникла заборгованість у розмірі 38 033, 49 доларів США, що згідно курсу НБУ станом на 11.06.2014 року є еквівалентом 448 929 гривень 10 коп.

Зазначають, що з метою забезпечення виконання грошових зобов'язань за Договором про надання споживчого кредиту №0 іпотекодавець ОСОБА_2, передав відповідно до договору іпотеки № 126-27/10-2005М від 04.10.2005 року в іпотеку нерухоме майно, а саме: двокімнатну квартиру під №50, загальною площею: 63, 40 кв.м.. житловою площею: 29,70 кв.м., яка знаходиться у будинку під АДРЕСА_1

Посилаються на те, що 08.12.2011 року ПАТ «УкрСиббанк» відступило свої права вимоги заборгованості за Кредитними договорами та договорами забезпечення ПАТ «Дельта Банк», і таким чином до АТ «Дельта Банк» перейшли всі права у тому числі і право вимоги ПАТ «УкрСиббанк» до відповідача-1 за кредитним договором № 0 та право звертати стягнення на предмет іпотеки, зазначений у договорі іпотеки № 126-27/10-2005М від 04.10.2005. Однак АТ «Дельта Банк» стало відомо, що 31.01.2012 року державним виконавцем ВДВС Подільського РУЮ у м. Києві під час здійснення виконавчих проваджень, боржником по яких є ОСОБА_2, а стягувачами відмінні від іпотекодержателя (АТ «Дельта Банк») особи, було винесено постанови, якими накладено арешт на майно, що є предметом іпотеки та оголошено заборону на його відчуження.

Вказують на те, що відповідно до вимог ст. 3 ЗУ «Про іпотеку» право в АТ «Дельта Банк» задовольнити свої вимоги за рахунок предмета іпотеки виникло 04.10.2005 року, а постанови про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження було винесено 31.01.2012 року, тобто пізніше ніж було укладено договір іпотеки. При цьому, АТ «Дельта Банк» як іпотекодержатель не був повідомлений про накладення арешту на предмет іпотеки та оголошення заборони на відчуження, тому його право пріоритету на задоволення вимог щодо кредитного зобов'язання за рахунок іпотечного майна було обмежене, чим порушено ст. 54 ЗУ «Про виконавче провадження».

Звертають увагу суду на те, що з врахуванням вищевикладеного АТ «Дельта Банк» як іпотекодержатель вважає, що арешт накладений постановами державного виконавця ВВДВС Подільського РУЮ у м. Києві підлягає зняттю, оскільки державна виконавча служба не має правових підстав для звернення стягнення на заставлене (іпотечне) майно, окрім цього порушує своїми діями права АТ «Дельта Банк», як іпотекодержателя одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, а також унеможливлює звернення стягнення на предмет іпотеки та позбавляє позивача права на продаж заставленого майна в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором. У зв'язку з чим звертаються з даним позовом до суду.

Представник позивача в судовому засіданні вимоги підтримує з вищевикладених підстав, обґрунтувавши поясненнями просить позов задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача-1 в судовому засіданні вимоги позивача не визнає, обґрунтувавши запереченнями просить суд відмовити в задоволенні позову.

Представник відповідача-2 в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлені вчасно та належним чином, причини неявки суду невідомі.

Суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності представника відповідача - 2, відповідно до вимог ст. 169 ЦПК України.

Вислухавши пояснення представника позивача, представника відповідача-1, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов доведений та підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Як встановлено в судовому засіданні, 04.10.2005 року між АКІБ «УкрСиббанк», яке змінило назву на ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний Договір № 126-27/10-2005М, згідно умов якого Банк зобов'язується надати Позичальнику, а Позичальник зобов'язується прийняти, належним чином використовувати і повернути Банку кредит (грошові кошти) в іноземній валюті в сумі 45 000 (сорок п'ять тисяч) доларів США, що в еквіваленті за курсом НБУ на дату укладання договору складає 227 250 (двісті двадцять сім тисяч двісті п'ятдесят) гривень, у порядку і на умовах, зазначених у даному договорі (а.с. 7-12).

04.10.2005 року між АКІБ «УкрСиббанк», яке змінило назву на ПАТ «УкрСиббанк» (Іпотекодержатель) та ОСОБА_2 (Іпотекодавець) з метою забезпечення виконання зобов'язань останнього за вищезазначеним кредитним Договором було укладено Договір іпотеки № 126-27/10-2005М, який посвідчений нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_6 та зареєстрований в реєстрі за № 3742к, згідно умов якого Іпотекодавець передав в іпотеку нерухоме майно - житлове приміщення, а саме: двокімнатну квартиру № 50, загальною площею 63, 40 кв.м., житловою площею 29,70 кв.м., яка знаходиться у будинку АДРЕСА_1 (а.с.13-17).

Згідно Витягу про реєстрацію в Державному реєстрі іпотек № 5008238 від 04.10.2005 року та Витягу з Державного реєстру іпотек № 23610200 від 28.05.2009 року, обтяження вищезазначеної квартири іпотекою було зареєстроване в Державному реєстрі іпотек 04.10.2005 року о 19 год. 38 хв. за № 2458039 (а.с. 21, 22).

08.07.2009 року між ОСОБА_2 та АКІБ «УкрСиббанк», яке змінило назву на ПАТ «УкрСиббанк» було укладено Договір про внесення змін № 1 до договору іпотеки, відповідно до якого сторони домовилися доповнити Договір іпотеки №126-27/10-2005М пунктом 7 наступного змісту: «Іпотекою згідно Договору в повному обсязі забезпечуються зобов'язання, передбачені Додатковою угодою № 1 до Кредитного договору № 0» (а.с. 18).

Судом встановлено, що 08.12.2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» був укладений Договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, згідно умов якого відбулося відступлення права вимоги за Кредитами, зокрема і за кредитним Договором № 126-27/10-2005М (№ 0) від 04.10.2005 року, укладеним між АКІБ «УкрСиббанк», яке змінило назву на ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 та за Договором іпотеки № 126-27/10-2005М від 04.10.2005 року укладеним між АКІБ «УкрСиббанк», яке змінило назву на ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2, що підтверджується наданим суду Договором купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 08.12.2011 року (а.с. 148-166), Випискою з договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 08.12.2011 року (а.с. 23-24), Актом прийому-передачі Документації за Договором купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 08.12.2011 року (а.с. 25) та Витягом з Додатку № 1 до Договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами (Перелік прав вимоги за кредитами) (а.с. 144).

Статті 512, 513, 514 ЦК України визначають, що кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою, зокрема внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку про доведеність тієї обставини, що по кредитному Договору № 126-27/10-2005М (№ 0) від 04.10.2005 року та Договору іпотеки № 126-27/10-2005М від 04.10.2005 року, укладених між АКІБ «УкрСиббанк», яке змінило назву на ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 дійсно відбулася заміна кредитора з ПАТ «УкрСиббанк» на ПАТ «Дельта Банк», яке стало кредитором по зазначених зобов'язаннях.

Як вже зазначалося вище, позивач звертаючись з даним позовом до суду обґрунтовує його зокрема тим, що АТ «Дельта Банк» стало відомо, що 31.01.2012 року державним виконавцем ВДВС Подільського РУЮ у м. Києві під час здійснення виконавчих проваджень, боржником по яких є ОСОБА_2, а стягувачами відмінні від іпотекодержателя (АТ «Дельта Банк») особи, було винесено постанови, якими накладено арешт на майно, що є предметом іпотеки та оголошено заборону на його відчуження.

Судом встановлено, що в провадженні Подільського районного суду м. Києва перебувала цивільна справа № 2-1939/11 за позовом ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, у якій 29.07.2011 року судом було ухвалено рішення, яким стягнуто із ОСОБА_2 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором в сумі 66 678, 62 грн., судовий збір в сумі 666, 79 грн., витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 120, 00 грн., а всього 67 465, 40 грн. (а.с. 108).

26.08.2011 року судом на підставі зазначеного рішення було видано відповідний виконавчий лист № 2-1930/11 (а.с. 109).

17.01.2012 року державним виконавцем ВДВС Подільського РУЮ у м. Києві Павленко Ю.А. на підставі вищезазначеного виконавчого листа та заяви стягувача ПАТ ««Райффайзен Банк Аваль» було винесено Постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 30625754 (а.с. 112).

31.01.2012 року державним виконавцем ВДВС Подільського РУЮ у м. Києві Павленко Ю.А. винесено Постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, якою накладено арешт на все майно, що належить боржнику ОСОБА_2 (а.с. 113).

Згідно наданих суду Витягу з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна у порядку доступу нотаріусів № 61976353 від 01.07.2014 року та Витягу про реєстрацію в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна № 34761521 від 31.01.2012 року (а.с. 80-81, 114), на підставі Постанови державного виконавця ВДВС Подільського РУЮ у м. Києві Павленко Ю.А. про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження до Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна 31.01.2012 року о 18:04:50 було внесено реєстраційний запис за реєстраційним № 12116805.

З викладеного вбачається, що дійсно на нерухоме майно ОСОБА_2, зокрема і на двокімнатну квартиру № 50, загальною площею 63, 40 кв.м., житловою площею 29,70 кв.м., яка знаходиться у будинку АДРЕСА_1, яка згідно Договору іпотеки № 126-27/10-2005М від 04.10.2005 року передана ОСОБА_2 в іпотеку, накладено арешт поза вимогами ПАТ «Дельта Банк», який є кредитором по зазначеному іпотечному договору та без його повідомлення.

Статті 572, 575 ЦК України визначають, що в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Відповідно до ст. 589 ЦК України, у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.

Крім того, положення статті 589 ЦК України кореспондуються із ст. 3 спеціального закону, а саме ЗУ «Про іпотеку, яка визначає, що у разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки.

Пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації.

Судом встановлено, а відповідачем-1 в порушення вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК України не спростовано, що останнім порушено основне зобов'язання, яким є кредитний Договір № 126-27/10-2005М (№ 0) від 04.10.2005 року, виконання якого забезпечено іпотекою згідно Договору іпотеки № 126-27/10-2005М від 04.10.2005 року, який посвідчений нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_6 та зареєстрований в реєстрі за № 3742к.

Також судом встановлено, що позивач має намір здійснити ряд передбачених чинним законодавством заходів щодо задоволення своїх вимог за рахунок майна переданого в іпотеку, однак наявність накладеного державним виконавцем ВДВС Подільського РУЮ у м. Києві Павленко Ю.А. арешту та заборони на його відчуження, не дозволяє йому скористатися його законним правом на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно, як було встановлено в судовому засіданні, зареєстровані після державної реєстрації іпотеки.

Зі змісту статті 54 ЗУ «Про виконавче провадження» вбачається, що звернення стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача-заставодержателя.

Для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно боржника може бути звернуто у разі: виникнення права застави після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів; якщо вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю.

Про звернення стягнення на заставлене майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, державний виконавець повідомляє заставодержателю не пізніше наступного дня після накладення арешту на майно або якщо йому стало відомо, що арештоване майно боржника перебуває в заставі, та роз'яснює заставодержателю право на звернення до суду з позовом про зняття арешту із заставленого майна.

Судом встановлено, а відповідачем-2 в порушення вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК України не спростовано належними та допустимими доказами в розумінні ст.ст. 58, 59 ЦПК України, що останніми не було повідомлено позивача про винесення 31.01.2012 року Постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, якою накладено арешт на все майно, що належить боржнику ОСОБА_2, зокрема і на предмет іпотеки за Договором іпотеки № 126-27/10-2005М від 04.10.2005 року.

Частина сьома статті 54 ЗУ «Про виконавче провадження» визначає, що спори, що виникають під час виконавчого провадження щодо звернення стягнення на заставлене майно, вирішуються судом.

Крім того, згідно ч.ч. 1, 5 ст. 60 ЗУ «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У всіх інших випадках незавершеного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду.

Верховний Суд України в своєму Листі від 01.04.2014 року «Аналіз практики застосування судами ст. 16 Цивільного кодексу України» значив, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб'єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. З цією метою суд повинен з'ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб. Згадані вище способи захисту мають універсальний характер, вони можуть застосовуватись до всіх чи більшості відповідних суб'єктивних прав. Разом з тим зазначений перелік способів захисту цивільних прав чи інтересів не є вичерпним.

З врахуванням викладеного, а також того, що судом встановлено порушення відповідачем-2 вимог ст. 54 ЗУ «Про виконавче провадження» та норм ЗУ «Про іпотеку», суд приходить до висновку, що обраний позивачем спосіб захисту свого порушеного права як звільнення предмета іпотеки з-під арешту є таким, що відповідає характеру спірних правовідносин сторін та характеру самого порушеного права, самі позовні вимоги знайшли своє доведення в судовому засіданні, а тому позов підлягає задоволенню.

Стаття 11 ЦПК України визначає, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно зі статтями 10, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позовні вимоги позивача знайшли своє доведення в судовому засіданні, є такими, що ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, а тому підлягають задоволенню в повному обсязі.

Крім того в силу ст.ст. 79, 88 ЦПК України, з відповідача солідарно на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 243, 60 грн.

На підставі вищевикладеного, ст.ст. 16, 514, 512, 572, 589 ЦК України, ст. 27 ЗУ «Про заставу», ст.ст. 1, 3, 6, 7, 12 ЗУ «Про іпотеку», ст.ст. 6, 52, 54, 60 ЗУ «Про виконавче провадження», керуючись ст. ст. 3, 10, 11, 60, 79, 88, 208, 209, 213-215, 217- 218, 223 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Скасувати арешт та заборону на відчуження нерухомого майна, а саме: двохкімнатної квартири під № 50, загальною площею 63,40 кв.м., житловою площею 29,70 кв.м., яка знаходиться у будинку під АДРЕСА_1, що належить на праві власності ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1), які накладені Постановою державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції у м. Києві від 31.01.2012 року.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1) та Відділу державної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції у м. Києві () на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» (), судовий збір в розмірі 243, 60 грн.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя В. С. Декаленко