У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 квітня 2015 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Рівненської області в складі:

головуючої судді - Шеремет А.М.,

суддів: Ковалевича С.П., Рожина Ю.М.

секретар судового засідання Ковальчук Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рівне апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства „АІСЕ Україна" на рішення Гощанського районного суду від 12 лютого 2015 року в справі за позовом Приватного акціонерного товариства „АІСЕ Україна" до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення боргу , -

в с т а н о в и л а :

Приватне акціонерне товариство 11 грудня 2014 року звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення боргу.

Рішенням Гощанського районного суду від 12 лютого 2015 року стягнуто з ОСОБА_1 22689 грн. 63 коп. заборгованості за угодою №128415 від 17.04.2006 року та 243 грн. 60 коп судового збору на користь Приватного акціонерного товариства „АІСЕ Україна".

В задоволенні позову до ОСОБА_2, ОСОБА_3 відмовлено.

Не погоджуючись з даним рішенням Приватне акціонерне товариство „АІСЕ Україна" (далі ПрАТ„АІСЕ Україна") подав на нього апеляційну скаргу.

При цьому покликається на те, що висновок суду щодо відмови у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_2, ОСОБА_3 є неправомірним.

Вказує, що відповідно до ст. 4,4 Договору поруки від 02 грудня 2008 року сторони визначили термін його дії до 30.04.2013 року.

Стверджує, що 19 квітня 2013 року в порядку п. 15.3. ст. 15 Додатку № 2 до Угоди позивачем на адресу ОСОБА_2, ОСОБА_3, було направлено вимогу одноразової сплати всієї суми заборгованості ОСОБА_1 у розмірі 22689,63 грн. 63 коп. за Угодою не пізніше 29.04.2013 року. ОСОБА_1 було отримано вказану вимогу, що підтверджується відміткою на повідомленні про вручення поштового відправлення.

Вважає, що вимогу ОСОБА_2, ОСОБА_3 було направлено в межах строку дії Договору поруки. Проте, станом на листопад 2014 року. ОСОБА_1 не виконав зазначену вимогу.

.......................................................................................................................................

Провадження № 22/ц 787/593/2015 Головуюча у суді І інстанції - Чорноус Л.І.

Доповідач - Шеремет А.М.

Просить скасувати оскаржуване рішення в частині відмови в задоволенні позовних вимог до ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ухвалити нове про задоволення позову в цій частині.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга у даній справі підлягає відхиленню з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги в щодо стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за угодою № 128415, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про їх підставність.

На підтвердження такого висновку в рішенні наведені відповідні мотиви та докази з якими погоджується і апеляційний суд.

Судом встановлено, що 17 квітня 2006 року між ЗАТ „АІСЕ Україна", правонаступником якого є ПрАТ „АІСЕ Україна", та відповідачем ОСОБА_1 було укладено угоду № 128415 та підписано Додатки №1 та №2 до неї, які є невід'ємними частинами Угоди. Дана Угода укладена в рамках створеної позивачем в Україні системи надання послуг з придбання автомобілів „Автоплан". Система встановлює відповідні механізми, які забезпечують придбання кожним учасником автомобіля шляхом сплати його вартості та вартості наданих послуг невеликими щомісячними внесками протягом декількох років. При виконанні умов Угод, укладених з Учасниками в рамках системи Автоплан, позивач надає Учасникам послуги, спрямовані на придбання ними автомобіля на основі системи Автоплан. Ці послуги полягають у формуванні груп учасників, організації і проведенні в групах Асигнаційних актів, а також інших послуг, передбачених Угодою, які гарантують придбання автомобіля кожним Учасником системи Автоплан.

На асигнаційному акті від 26.11.2008 року ОСОБА_1 було надано право на отримання автомобіля.

10 грудня 2008 року ОСОБА_1 отримав автомобіль ВАЗ 210700-20, кузов НОМЕР_1, 2008 року випуску і зареєстрував його на своє ім'я в ВРЕР ДАІ м.Дубно УДАЇ УМВС України в Рівненській області, державний номер НОМЕР_2, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог закону.

У відповідності до ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 910 ЦК України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 сплачував щомісячні внески систематично порушуючи умови угоди щодо періодичності та розміру сплати щомісячних внесків.

19 квітня 2013 року позивачем , в порядку п.15.3 ст.15 додатку №2 до угоди , на адресу відповідача ОСОБА_1 було направлено вимогу одноразової сплати всієї суми заборгованості в розмірі 22689,63 грн. за угодою не пізніше 29 квітня 2013 року (а.с. 21,22).

Проте, станом на листопад 2014 року ОСОБА_1 зазначену вимогу не виконав.

На виконання умов Угоди ОСОБА_1 було сплачено 65,1063% із 100% в оплату чистих внесків та 65 внесків із 84-х внесків в оплату послуг позивача. Розмір боргу ОСОБА_1 перед ПрАТ „АІСЕ Україна" за Угодою станом на листопад 2014 року складає 34,8937 % від ціни автомобіля актуальної у квітні 2013 року та 19 внесків в оплату послуг позивача.

В свою чергу, ОСОБА_1 зобов'язався оплатити стовідсоткову вартість автомобіля (100% ціни автомобіля) та вартість наданих йому послуг шляхом сплати 84 щомісячних повних внесків (Стаття 4 Угоди №41850).

У зв"язку з тим, що Імпортер автомобіля „ВАЗ 21070" ТОВ „Авто-Технологія" повідомило ПрАТ „АІСЕ Україна" про те, що з травня 2011 року виробництво даних автомобілів припиняється, позивач здійснив заміну автомобіля „ВАЗ 21070" на автомобіль „ВАЗ 21009". Відповідно остання відома поточна ціна автомобіля „ВАЗ 21070" у червні 2011 року становила 54888,00 грн., а автомобіля „ВАЗ 21009" - 64200,00 грн. Процентне співвідношення між цінами автомобілів станом на серпень 2011 року складало 85,49533 % .

Імпортер автомобіля „ВАЗ 21099" ТОВ „Авто-Технологія" повідомило ПрАТ „АІСЕ Україна" про те, що з травня 2012 року виробництво даних автомобілів припиняється .

Позивач здійснив заміну автомобіля „ВАЗ 21099" на автомобіль „Sens D4LC500". Відповідно остання відома поточна ціна автомобіля „ВАЗ 21009" у травні 2012 року становила 63360,00 грн., а автомобіля „Sens D4LC500" - 63040,00 грн. Коефіцієнт заміни автомобілів станом на травень 2012 року склав 100 %

Станом на квітень 2014 року поточна ціна автомобілів становила : „Sens D4LC500" - 57900,00 грн., „ВАЗ 21009" - 57900,00 грн. та „ВАЗ 21070" - 52921,62 грн.

Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованість відповідача по сплаті чистих внесків за угодою становить 34,8937 % , що складає 18466,31 грн.

Заборгованість по сплаті внесків в оплату послуг складає 4223,32 грн. Всього загальна заборгованість складає 22689,63 грн., яка правомірно стягнута судом першої інстанції.

З матеріалів справи вбачається, що на забезпечення вищевказаної угоди № 128415 10 лютого 2004 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 і ОСОБА_3 було укладено договір поруки.

Згідно умов цього договору ОСОБА_2 і ОСОБА_3 зобов'язалися відповідати перед позивачем в повному обсязі за виконання ОСОБА_1 зобов'язань за Угодою №128415, а в разі їх невиконання - відповідати перед позивачем як солідарні боржники.

Відмовляючи в задоволенні позову до ОСОБА_2 і ОСОБА_3, суд першої інстанції вірно виходив з того, що на час пред"явлення позову порука припинилась.

У відповідності до ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку.

Згідно договору поруки відповідачі зобов'язалися відповідати перед позивачем в повному обсязі за виконання ОСОБА_1 зобов'язань за Угодою №128415, а в разі їх невиконання - відповідати перед позивачем як солідарні боржники.

Пунктом 4.4. договору поруки встановлено термін його дії до 30 квітня 2013 року.

Таким чином, порука припинилася 30 квітня 2013 року, згідно умов договору поруки, оскільки згідно ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки.

Відповідно до ч. 4 ст. 559 Цивільного кодексу України вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором поруки повинно бути пред'явлено у судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто упродовж шести місяців із моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (як в даному договорі).

Закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов'язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя .

ПрАТ „АІСЕ Україна" звернувся з даним позовом до суду 11 грудня 2014 року, тоді як строк дії поруки закінчився 30 квітня 2013 року.

Покликання в апеляційній скарзі на ту обставину, що позивач 19 квітня 2013 року надсилав ОСОБА_2 і ОСОБА_3 письмову вимогу про повернення боргу, не спростовує доведеності того, що з позовом до суду він звернувся після спливу строку дії поруки.

З урахуванням викладеного колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що судом першої інстанції були правильно, всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в зв"язку із чим рішення підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 11, 303, 304, 308, 313, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства „АІСЕ Україна" відхилити.

Рішення Гощанського районного суду від 12 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуюча А.М. Шеремет

Судді: С.П. Ковалевич

Ю.М. Рожин