Справа №150/48/14-ц
Провадження по справі №4-с/150/1/15
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2015 року Чернівецький районний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Кушнір Б.Б.,

при секретарі Гендзьорі О.О.,

за участю представника Державної виконавчої служби України ОСОБА_1,

розглянувши в судовому засіданні матеріали справи за скаргою ОСОБА_2 на постанови державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України ОСОБА_3 від 04.12.2013 року про відмову у відкритті виконавчих проваджень за виконавчими листами ВП №41036239 та ВП №41036106, -

ВСТАНОВИВ:

14.01.2014 року на розгляд Чернівецького районного суду Вінницької області надійшла скарга ОСОБА_2 (далі-Бойко В.П.) на постанови державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України ОСОБА_3 про відмову у відкритті виконавчих проваджень ВП №41036239 та ВП №41036106 від 04.12.2013 року. Оскаржуваними постановами відмовлено у відкритті виконавчих проваджень з примусового виконання виконавчих листів № 150/127-13-ц від 21.11.2013року, виданих Чернівецьким районним судом Вінницької області про:

- стягнення з Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_2 інфляційних відсотків за період невиконання рішення Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 24.05.2004 року у розмірі 33 625грн. 54коп. та 3% річних від простроченої суми - 6217грн., а всього 39 870 грн., шляхом перерахування цих коштів на розрахунковий рахунок відділу Державної виконавчої служби Чернівецького районного управління юстиції Вінницької області №4850, код 34886588 УДК у Вінницькій області МФО 802015;

- стягнення з відділу Державної виконавчої служби Чернівецького районного управління юстиції з розрахункового рахунку №4850, код 34886588 УДК у Вінницькій області МФО 802015 на користь ОСОБА_2 39870грн.;

- стягнення із Державної Казначейської служби України на користь ОСОБА_2 судового збору за подання позовної заяви у розмірі 400грн., шляхом перерахування цих коштів на розрахунковий рахунок відділу Державної виконавчої служби Чернівецького районного управління юстиції Вінницької області №4850, код 34886588 УДК у Вінницькій області МФО 802015;

- стягнення з відділу Державної виконавчої служби Чернівецького районного управління юстиції Вінницької області з розрахункового рахунку №4850, код 34886588 УДК у Вінницькій області МФО 802015 на користь ОСОБА_2 400 грн.

Скаржник вважає, що державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України ОСОБА_3 відмовлено у відкритті виконавчих проваджень без достатніх правових підстав, зокрема, з посиланням на п.1 ст.21 Закону України «Про виконавче провадження», зазначає, що виконання рішень, за якими боржником є центральні органи виконавчої влади (а згідно п.1 ч.1 Положення «Про Державну казначейську службу України», Державна казначейська служба є центральним органом виконавчої влади),покладається на відділ примусового виконання рішень Державної виконавчої служби; також вважає, що виконавчі листи про стягнення присуджених коштів видані відповідно до вимог ч.2 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки в кожному листі викладена резолютивна частина рішення, якою визначено порядок стягнення коштів, і вказано лише одного боржника. Відтак, у поданій скарзі просить суд визнати постанови державного виконавця незаконними та скасувати їх, зобов`язати державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України та начальника цього відділу відкрити виконавчі провадження з примусового виконання рішення Чернівецького районного суду Вінницької області про стягнення з Державної казначейської служби України 39 870 грн., шляхом перерахування цих коштів на розрахунковий рахунок відділу Державної виконавчої служби Чернівецького районного управління юстиції Вінницької області з наступним стягненням цих коштів з названого вище органу державної виконавчої служби на користь ОСОБА_2 на підставі виконавчих листів, виданих Чернівецьким районним судом Вінницької області 21.11.2013 року № 150/127/13-ц, а також винести окрему ухвалу на порушення закону, допущені державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України ОСОБА_3

Ухвалою Чернівецького районного суду Вінницької області від 18.02.2014 року, яка залишена без змін ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 05.05.2014 року, скаргу ОСОБА_2 задоволено, визнано незаконними та скасовано постанову державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України ОСОБА_3 про відмову у відкритті виконавчого провадження від 04.12.2013 року на підставі виконавчого листа, виданого Чернівецьким районним судом Вінницької області 21.11.2013 року, боржником за яким є Державна Казначейська служба України ( ВП №41036239) і постанову державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України ОСОБА_3 про відмову у відкритті виконавчого провадження від 04.12.2013 року на підставі виконавчого листа, виданого Чернівецьким районним судом Вінницької області 21.11.2013 року, боржником за яким є відділ виконавчої служби Чернівецького районного управління юстиції (ВП 41036106); зобов`язано державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України та начальника цього відділу відкрити виконавчі провадження з примусового виконання рішення Чернівецького районного суду Вінницької області про стягнення з Державної казначейської служби України 39870грн. шляхом перерахування цих коштів на розрахунковий рахунок відділу Державної виконавчої служби Чернівецького районного управління юстиції Вінницької області з наступним стягненням цих коштів з названого вище органу державної виконавчої служби на користь ОСОБА_2 на підставі виконавчих листів, виданих Чернівецьким районним судом Вінницької області 21.11.2013 року № 150/127/13-ц.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 березня 2015 року ухвалу Чернівецького районного суду Вінницької області від 18 лютого 2014 року та ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 5 травня 2014 року скасовано, а справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Автоматизованою системою документообігу суду дану справу було призначено головуючому судді Кушнір Б.Б.

Ухвалою від 27 квітня 2015року скаргу ОСОБА_2 призначено до розгляду, а також залучено до участі у розгляді скарги в якості заінтересованих осіб Державну казначейську службу України та відділ Державної виконавчої служби Чернівецького районного управління юстиції, які визначені боржниками по виконавчих листах Чернівецького районного суду Вінницької області від 21.11.2013 року № 150/127/13-ц, оскільки судом рішенням може бути вирішено питання про їх права чи інтереси.

У зв*язку з неявкою в судове засідання 06.05.2015року заявника та відсутністю відомостей про отримання ним повідомлення про час та місце слухання справи, розгляд справи було відкладено на 15 травня 2015року.

15.05.2015р. на адресу суду надійшли додаткові пояснення до скарги ОСОБА_2 (вх.№ 1543/15Вх від 15.05.2015р.), згідно яких заявник зазначає, що при постановленні Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвали від 25.03.2015р. не взято до уваги, що постанова Кабінету Міністрів України від 03.08.2011року №845, якою затверджено «Порядок виконання рішень про стягнення коштів з державного та місцевих бюджетів», не була предметом розгляду Чернівецького районного суду та апеляційного суду Вінницької області, оскільки зі змісту скасованих ухвал судів першої та апеляційної інстанцій, а також оскаржуваних постанов відділу Державної виконавчої служби України про відмову у відкритті виконавчих проваджень, підставою для відмови, з посиланням на ст.21 Закону України «Про виконавче провадження», визначено те, що Державна казначейська служба України відповідач по справі, є неналежним боржником і те, що у виконавчих документах, виданих судом, не зазначено в якій частині необхідно виконати назване вище рішення суду, а не та підстава, що виконання рішення суду від 21.07.2013року повинно здійснюватись органами Державного казначейства України згідно постанови Кабінету Міністрів України від 03.08.2011року №845.

Також заявник у поданих додаткових поясненнях зазначає, що вказана постанова Кабінету Міністрів України №845 не може бути застосована при вирішенні даної справи, оскільки рішенням Чернівецького районного суду від 21.07.2013р. задоволено вимоги про стягнення з відповідачів інфляційних відсотків за час прострочення виконання рішення Могилів-Подільського міськрайонного суду від 25.05.2004р. за період з 2004 по 2012 роки, тобто ще до прийняття вищезазначеної постанови. Разом з тим, заявник зазначає, що названа вище постанова Кабінету Міністрів України від 03.08.2011року не підлягає застосуванню, оскільки такою постановою порушуються його права, гарантовані ст.22 Конституції України, якою передбачено, що при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав та свобод, відтак, вважає, що прийнятою постановою звужуються його права, які гарантовані Законом України «Про виконавче провадження».

Окрім того, заявник з посиланням на ухвалу Могилів-Подільського міськрайонного суду від 12.06.2013року у справі №138/643/13-ц, зазначає, що даною ухвалою вирішено питання порядку виконання рішення суду саме відділом примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України, а не органами Державного казначейства України на підставі постанови Кабінету Міністрів України №845, відтак, зазначаючи, що факти, встановлені ухвалою Могилів-Подільського міськрайонного суду від 12.06.2013року, яка набрала законної сили, не підлягають доказуванню у даній справі, оскільке це судове рішення має преюдиційне значення в силу вимог ст.61 ЦПК України і є обов*язковим для всіх судів, що не було враховано Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ в ухвалі від 25.03.2015року.

Заявник та залучені до справи заінтересовані особи - Державна казначейська служба України та відділ Державної виконавчої служби Чернівецького районного управління юстиції , особисту явку чи явку представників в судове засідання 15.05.2015року не забезпечили, хоча належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи, що підтверджується реєстром відправленої рекомендованої кореспонденції за 06.05.2015р., фіскальними чеками УДППЗ «Укрпошта» та результатами пошуку на сайті УДП «Укрпошта» за штрихкодовим ідентифікатором, а також розпискою про одержання судової повістки-повідомлення (а.с.180-183).

Натомість, матеріли справи містять заяву ОСОБА_2 від 03.01.2013року про розгляд скарги без його участі (а.с.16). Відділ Державної виконавчої служби листом від 15.05.2015року за №112/2-34 просить розглядати справу без участі його представника.

Оскільки клопотань про відкладення розгляду скарги не надходило, зважаючи на строк вирішення скарги, встановлений ч.1 ст.386 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути скаргу без участі представників заявника та заінтересованих осіб, за наявними у справі матеріалами.

В судовому засіданні 15.05.2015року представник Державної виконавчої служби ОСОБА_1 (діє на підставі довіреності від 27.04.2015р. за №20-22/72 а.с.176) заперечив доводи скаржника. Просив суд взяти до уваги письмові заперечення, які містяться у справі та факти, встановлені ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25.03.2015року. Що стосується додаткових пояснень до скарги, то представник зауважив, що поданими поясненнями фактично ставиться під сумнів та спростовуються факти, встановлені ухвалою суду касаційної інстанції, яка набрала законної сили. Просить суд в задоволенні заяви ОСОБА_2 відмовити.

З матеріалів справи вбачається наступне:

Рішенням Чернівецького районного суду Вінницької області від 21.07.2013року у цивільній справі за №150/127/13-ц присуджено до стягнення з: Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_2 інфляційні відсотки за період невиконання рішення Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 24.05.2004 року в розмірі 33625 гривень 54 коп. та 3% річних від простроченої суми - 6217 гривень, а всього 39870 гривень шляхом перерахування цих коштів на розрахунковий рахунок відділу Державної виконавчої служби Чернівецького районного управління юстиції Вінницької області №4850, код 34886588 УДК у Вінницькій області, МФО 802015; з відділу Державної виконавчої служби Чернівецького районного управління юстиції з розрахункового рахунку №4850, код 34886588 УДК у Вінницькій області, МФО 802015 на користь ОСОБА_2 39870 гривень; з відділу Державної виконавчої служби Чернівецького районного управління юстиції з розрахункового рахунку №4850, код 34886588 УДК у Вінницькій області, МФО 802015 на користь ОСОБА_2 400 гривень. На виконання вказаного рішення Чернівецьким районним судом видано два виконавчі листи від 21.11.2013 року за №150/127/13-ц, боржником по яких в одному листі визначено Державну казначейську службу України, в другому виконавчому листі відділ Державної виконавчої служби Чернівецького районного управління юстиції.

Як вбачається з виконавчих проваджень №1195/8 (а.с.42-50) та №1194/8 (а.с.51-58), належним чином завірені копії яких долучено до матеріалів справи, 26.11.2013року ОСОБА_2 звернувся до відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби із заявою про відкриття виконавчого провадження (зареєстрована у Державній виконавчій службі за вхідним №Б-16892 від 28.11.2013р.), до якої долучено оригінали двох виконавчих листів Чернівецького районного суду від 21.11.2013року у справі №150/127/13-ц.

Постановами про відмову у відкритті виконавчих проваджень (відмову в прийнятті до провадження виконавчого документа) ВП №41036239 та ВП №41036106 від 04.12.2013 державним виконавцем відділу примусового виконання рішень ДВС України ОСОБА_3 було відмовлено у відкритті виконавчих проваджень за поданими виконавчими листами. Підставою для відмови у відкритті виконавчих проваджень визначено порушення пунктів 4, 6 ч.1 ст.26 Закону України «Про виконавче провадження», зокрема, зазначено, що виконавчі листи подано не за підвідомчістю виконання рішення, виходячи з норми ст.21 Закону України «Про виконавче провадження», а також, що в порушення норми ч.2 ст.18 цього ж Закону України «Про виконавче провадження» , у виконавчих документах не зазначено в якій частині необхідно виконати рішення, оскільки у рішенні зазначено кілька боржників.

Листами від 05.12.2013року, постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження та оригінали виконавчих листів направлені на адресу стягувача ОСОБА_2

Дані обставини стали підставою для звернення ОСОБА_2 зі скаргою на постанови державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України ОСОБА_3 про відмову у відкритті виконавчих проваджень ВП №41036239 та ВП №41036106 від 04.12.2013 року.

Суд, заслухавши пояснення представника Державної виконавчої служби України, оглянувши матеріали справи та оцінивши подані учасниками розгляду докази на відповідність їх фактичним обставинам і матеріалам справи, вважає, що підстави для задоволення скарги ОСОБА_2 - відсутні, з огляду на наступне:

Відповідно до частини пятої статті 124 Конституції України, судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обовязковими до виконання на всій території України. У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обовязковість рішень суду.

Судові рішення, що набрали законної сили, обовязкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, і за її межами.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обовязок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають із відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Відповідно до ст.383 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скарго, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Згідно ч. 2 ст. 384 ЦПК України, скарга подається до суду, який видав виконавчий документ.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання рішення Чернівецького районного суду від 21.07.2013року у справі №150/127/13-ц (набрало законної сили 15.11.2013року), Чернівецьким районним судом видано два виконавчі листи від 21.11.2013 року за №150/127/13-ц, боржником по яких в одному листі визначено Державну казначейську службу України, в другому виконавчому листі відділ Державної виконавчої служби Чернівецького районного управління юстиції.

Постановою про відмову у відкритті виконавчого провадження (відмову в прийнятті до провадження виконавчого документа) ВП №41036239 від 04.12.2013 державним виконавцем відділу примусового виконання рішень ДВС України ОСОБА_3 було відмовлено у відкритті виконавчого провадження на підставі п.6 ч.1 ст.26 Закону України «Про виконавче провадження» у зв*язку з порушенням ч.2 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження», зокрема, з тих підстав, що рішення ухвалено проти кількох відповідачів, у виконавчому документі не зазначено в якій частині необхідно виконати таке рішення.

Постановою про відмову у відкритті виконавчого провадження (відмову в прийнятті до провадження виконавчого документа) ВП №41036106 від 04.12.2013 державним виконавцем відділу примусового виконання рішень ДВС України ОСОБА_3 було відмовлено у відкритті виконавчого провадження на підставі пп.4,6 ч.1 ст.26 Закону України «Про виконавче провадження» у зв*язку з порушенням ч.2 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження», зокрема, з тих підстав, що рішення ухвалено проти кількох відповідачів, у виконавчому документі не зазначено в якій частині необхідно виконати таке рішення, а також з порушенням ч.1 ст.21 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки виконавчий документ поданий не за підвідомчістю виконання рішення.

Відповідно до ч.2 ст.368 ЦПК України, за кожним судовим рішенням, яке набрало законної сили, за заявою осіб, на користь яких воно ухвалено, чи прокурора, який здійснював у цій справі представництво інтересів громадянина або держави в суді, видається один виконавчий лист. Якщо на підставі ухваленого рішення належить передати майно, що перебуває в кількох місцях, або якщо рішення ухвалено на користь кількох позивачів чи проти кількох відповідачів, суд має право за заявою стягувачів видати кілька виконавчих листів, точно зазначивши, яку частину рішення треба виконати за кожним виконавчим листом.

Стаття 18 Закону України «Про виконавче провадження» містить вимоги до виконавчого документа, зокрема, частиною 2 вказаної статті визначено, що у разі якщо рішення ухвалено на користь кількох позивачів або проти кількох відповідачів, а також якщо належить передати майно, що перебуває в кількох місцях, у виконавчому документі зазначаються один боржник та один стягувач, а також визначається, в якій частині необхідно виконати таке рішення, або зазначається, що обов'язок чи право стягнення є солідарним.

Відтак, зважаючи, що у виконавчому документі не зазначено в якій частині необхідно виконати рішення стосовно кожного боржника, суд вважає підставною відмову державного виконавця у відкритті виконавчих проваджень на підставі п.6 ч.1 ст.26 Закону України «Про виконавче провадження».

Із рішення Чернівецького районного суду від 21.07.2013року та виданих на його підставі виконавчих листів від 21.11.2013року вбачається, що боржниками є Державне казначейство України та відділ Державної виконавчої служби у Чернівецького районного управління юстиції Вінницької області.

Примусове виконання судових рішень здійснюється відповідно до Закону України "Про виконавче провадження" (Закон № 606-XIV).

Відповідно до ч.2 ст.3 Закону України «Про виконавче провадження», рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Статтею 3 Закону України від 05 червня 2012 року № 4901 «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», який набрав чинності з 01 січня 2013 року, передбачено, що виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 року № 845 затверджений Порядок виконання рішень про стягнення коштів з державного та місцевих бюджетів або боржників (далі - Порядок).

Відповідно до п. п. З, 4 Порядку, рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів (про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів - з попереднім інформуванням Міністерства фінансів, про стягнення коштів боржників у межах відповідних бюджетних призначень, наданих бюджетних асигнувань).

Органи Казначейства: 1) забезпечують у випадках, передбачених цим Порядком, зберігання виконавчих документів та ведення їх обліку. Після виконання виконавчого документа суду в повному обсязі такий документ повертається до суду з відміткою про його виконання; 2) вживають заходів до виконання виконавчих документів протягом установленого строку; 3) розглядають письмові звернення (вимоги) осіб, які беруть участь у справі, щодо виконання виконавчих документів, а також звернення (вимоги) осіб, які беруть учать у справі, щодо виконання виконавчих документів, а також звернення (вимоги) прокурорів.

Згідно з п. п. 17, 24 Порядку, стягувачі, на користь яких прийняті судові рішення про стягнення надходжень бюджету, подають до органу Казначейства, на рахунки в якому зараховані надходження бюджету, документи, зазначені у п. 6 цього Порядку, крім випадків, передбачених пунктом 23 цього Порядку.

Виконання виконавчих документів щодо стягнення судових витрат, зарахованих до державного бюджету, здійснюється органами Казначейства без звернення до органу, що контролює справляння надходжень бюджету, за відповідною інформацією (п. 18 Порядку).

Відповідно до п. 19 Порядку, безспірне списання коштів державного та місцевих бюджетів і їх перерахування на рахунок, зазначений у виконавчому документі про стягнення надходжень бюджету або у заяві про виконання рішення про стягнення надходжень бюджету, здійснюються органами Казначейства з відповідного рахунка, на який такі кошти зараховані, шляхом оформлення розрахункових документів.

Згідно з п. 25 Порядку, у разі наявності у боржника окремої бюджетної програми для забезпечення виконання рішень суду безспірне списання коштів з боржника (виконання рішень суду про стягнення коштів з боржника) здійснюється лише за цією бюджетною програмою.

З огляду на зазначене та ураховуючи те, що боржниками у виконавчих провадженнях ВП №41036239 та ВП № 41036106 є державні органи, то виконання виконавчих листів, виданих Чернівецьким районним судом 21 листопада 2013 року за № 150/127/ 13-ц, має здійснюватись саме у спосіб, визначений ст. З Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» та вказаним Порядком. Даний факт встановлений ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25.03.2015року у даній справі.

Доводи заявника про те, що вищезазначені норми Закону України № 4901 та Порядку не можуть бути застосовані при вирішенні даної справи, оскільки не були предметом розгляду судом першої та апеляційної інстанції, а також з підстав, що оскільки рішенням Чернівецького районного суду від 21.07.2013р. задоволено вимоги про стягнення з відповідачів інфляційних відсотків за час прострочення виконання рішення Могилів-Подільського міськрайонного суду від 25.05.2004р. за період з 2004 по 2012 роки, тобто ще до прийняття вищезазначеної постанови, вважається судом безпідставними, оскільки рішення Чернівецького районного суду від 21.07.2013р. у справі №150/127/13-ц, на виконання якого видані виконавчі листи, прийнято вже після набрання законної сили як Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», так і Положенням від 03 серпня 2011 року № 845.

Крім того, посилання заявника на ту обставину, що постанова Кабінету Міністрів України №845 звужує його права, вважається судом безпідставною, оскільки вказана постанова лише встановлює порядок отримання коштів з державних органів, та визначає куди повинен звернутися стягувач на виконання рішення суду, проте, не заперечує та не звужує його права на отримання коштів, стягнутих судовим рішенням.

Долучена до матеріалів справи ухвала Могилів-Подільського міськрайонного суду від 12.06.2013року у справі №138/643/13-ц не визнається належним та допустимим доказом у справі в силу ст.ст.58, 59 ЦПК України, оскільки неналежним чином завірена копія такого процесуального документа, а також згідно тексту ухвали, така не набрала законної сили. Окрім того, суд зазначає про безпідставність посилання скаржника на факти, встановлені даною ухвалою, як на преюдиційні у даній справі, оскільки за вказаною ухвалою дається оцінка дій державного виконавця по виконанню рішення суду від 15.11.2005 року, яке жодним чином не стосується порядку виконання рішення суду у даній справі.

З огляду на викладене, судом встановлено, що у даному виконавчому провадженні, в якому боржником є державний орган, виконання рішень має здійснюватися саме у спосіб, визначений Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» та Постановою КМУ від 03.08.2011 року №845, з чого слідує, що при винесенні державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України ОСОБА_3 постанов про відмову у відкритті виконавчого провадження, дотримано усіх вимог чинного законодавства України, у тому числі і вимог Закону України «Про виконавче провадження», а тому відсутні підстави для задоволення скарги ОСОБА_2, в якій ставить вимога про їх скасування.

Керуючись ст. ст. 57, 58, 59, 60, 208, 210, 213, 293, 383-387 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні скарги ОСОБА_2 на постанови державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України ОСОБА_3 від 04.12.2013 року про відмову у відкритті виконавчих проваджень за виконавчими листами ВП №41036239 та ВП №41036106 відмовити.

На ухвалу суду може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Вінницької області через Чернівецький районний суд протягом 5 /пяти/ днів з дня винесення ухвали.

У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Чернівецького районного суду

Вінницької області ОСОБА_4